Справа № 2-934/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2010 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Борис О.Н., при секретарі - Хазієвій Т.В., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 28 квітня 2009 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до Відкритого акціонерного товариства « Криворізький залізорудний комбінат». В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 25 вересня 1985 року по 18 червня 2008 року працював підземним електрослюсарем черговим по ремонту обладнання , енергетиком підземної дільниці на шахті « Гвардійська» , яка є структурним підрозділом ВАТ « КЗРК». Внаслідок порушення ст.153 КЗпП У країни,ст. 13 Закону України « Про працю» його здоров'ю була заподіяна шкода. У зв'язку з цим , пройшов огляд МСЕК , 27 березня 2008 року йому було встановлено 25% втрати професійної працездатності, безстроково. У зв'язку із заподіянням шкоди Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі призначило щомісячні страхові виплати, також була нарахована одноразова допомога. У зв'язку з шкідливими та важкими умовами праці він отримав професійне захворювання та встановлений діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. ( пиловий бронхіт першої - другої ст., емфізема легень першої - другої ст.) , у зв'язку з чим часто перебуває на лікуванні, зазнає фізичного болю та страждань, йому протипоказана важка праця та робота в умовах впливу інших шкідливих факторів виробничого середовища, прогресуюче погіршення стану здоров'я, відчуває біль та важкість в грудній клітці, задишка, частий кашель, запаморочення, загальну слабкість, швидку втому, що потребує додаткових зусиль для нормального існування та адаптації в середовищі , а також коштів для медикаментозного лікування, тому просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди - 120 000 грн.

У судовому засіданні позивач та представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали в повному обсязі , просили задовольнити , посилаючись на ті самі підстави.

Представник відповідача проти позову заперечував в повному обсязі та пояснив, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань, погіршення його здібностей, не надано доказів про перенесення позивачем моральних страждань та переживань, позивач не обґрунтував розмір моральних страждань та переживань. Також позивач не надав доказів щодо протиправності поведінки відповідача, яка призвела до втрати професійної працездатності. Позивач був особисто під підпис ознайомлений про умови праці, вільно вибирав місце роботи та свідомо працював впродовж усього часу . Відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам , яким заподіяно ушкодження здоров'ю, пов'язане з виконанням трудових обов'язків , встановлення факту спричинення моральної шкоди покладено на медико - соціальні експертні комісії, а такого висновку позивач не надав.

Вислухавши пояснення позивача, представників позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими , що підлягають частковому задоволенню за наступними підставами.

У судовому засіданні встановлено, що з 25 вересня 1985 року по 18 червня 2008 року позивач працював підземним електрослюсарем черговим по ремонту обладнання , енергетиком підземної дільниці на шахті «Гвардійська» , яка є структурним підрозділом ВАТ « КЗРК» . Дана обставина підтверджується копією трудової книжки .

Згідно акту розслідування професійного захворювання № 9 від 20 лютого 2008 року, у позивача було виявлено професійне хронічне обструктивне захворювання : хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. ( Пиловий бронхіт першої - другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) ЛН першого - другого ст. Причиною захворювання позивача є виконання роботи впродовж 22 років 4 місяців в умовах запилення повітря робочої зони , пилом з вмістом вільного кремнію діоксиду кристалічного та зварювальними аерозолями , що перевищую ГДК внаслідок не систематичного використання комплексу пилеподавлення в місцях пилевіделення на підземних дільницях. Дана обставина підтверджується актом №9 розслідування хронічного професійного захворювання, складеним 20 лютого 2008 року.

За висновком МСЕК з 24 березня 2008 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 25% , безстроково. Дана обставина підтверджується довідкою №025013 серії ДНА-02.

Відповідно до висновку санітарно - гігієнічної характеристики умов праці, підземний електрослюсар черговий та по ремонту обладнання гірничий робітник - умови праці відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, важкість та напруженість праці - до З класу 2 ступеню шкідливості в відповідності з гігієнічною класифікацією праці ГН 3.3.5- 3.3.8:6.6.1- 083 -2001 , підземний енергетик дільниці - умови праці відносяться до 3 класу 1 ступеню шкідливості , важкість та напруженість праці - до 3 класу 2 ступеню шкідливості , в відповідності з гігієнічною класифікацією праці ГН 3.3.5- 3.3.8; 6.6.1 - 083-2001., затвердженого наказом МОЗ України №528 від 27.12.2001 р.

У зв'язку з заподіянням шкоди Відділення виконавчої дирекції Фонд' соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Постановами позивачу були призначені страхові виплати у розмірі 716.79 грн та одноразова допомога у розмірі 37980,00 грн. Дані обставини знаходять своє підтвердження Постановами від 18 квітня 2008 року №№ 0407/18913/19622/0003 П та 0407/18913/19622/0002.

Так, у зв'язку з професійним захворюванням позивач періодично перебуває на лікуванні , як на стаціонарному так і амбулаторному. З документів медичних установ вбачається, що йому протипоказана робота в умовах пилу , несприятливого мікроклімату переохолодження та рекомендовано оздоровлення у місцевому санаторії - профілакторії , санаторно - курортне лікування у санаторіях пульмонологічного профілю, відзначається прогресуюче погіршення стану хворого.

Внаслідок професійного захворювання, позивачу заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, погіршилися відносини з оточуючими людьми, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, тобто позивачу заподіяна моральна шкода.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що саме з вини відповідача, який порушував норми безпеки праці та не забезпечив безпечні умови роботи, позивач частково втратив працездатність, і як наслідок втрати здоров'я, була спричинена моральна шкода.

На думку суду, в даному випадку саме відповідач ВАТ « КЗРК» повинен виплатити позивачу моральну шкоду. Письмові та усні доводи представника відповідача про те, що він не є належним відповідачем по справі . а належним відповідачем повинно про те, що він не є належним відповідачем по справі , а належним відповідачем повинно бути Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області і слід керуватись ЗУ « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності» є безпідставними , оскільки правовідносини сторін виникли у березні 2008 року . тобто в період, коли було скасовано ст.ст. 28 та 34 вказаного Закону, відповідно до яких обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди було покладено на Фонд.

Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/ 2008 від 08 жовтня 2008 року по справі №1-32/2008 встановлено, що зазначеним Законом скасоване право застрахованих осіб, громадяни, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання , на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду , яке вони мали на підставі приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності» та визнано, що після скасування вказаних приписів громадяни, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання . мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України та 237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу ( роботодавця).

У п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 « Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань , втрати нормальних життєвих зв'язків що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної ( немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності , виду діяльності чи галузевої належності.

Суд не може також погодитись із запереченням відповідача , що позивач був ознайомлений із важкими умовами праці, погодився з ними , через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди , оскільки вказаний факт не позбавляє законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці.

На думку суду, відсутні підстави також вимагати від позивача медичного висновку про встановлення факту спричинення моральної шкоди , оскільки згідно ч.2 ст. 23 ЦК України визнано, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Не можуть бути враховані також доводи відповідача щодо застосування строків позовної давності , передбачені законодавством про працю, оскільки відповідно до вимог п.З ч.І ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом , іншим ушкодженням здоров'ю.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного Кодексу України, установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України вбачається, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна йому моральна шкода випливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці.

Суд встановив, що обставини, заподіяння позивачу моральної шкоди, викладені в позовній заяві, так і в судовому засіданні, повністю підтверджуються наданими письмовими доказами, з чого слід зробити висновок про те. що неправомірними діями відповідача, позивачу дійсно заподіяно моральну шкоду, яка повинна компенсуватися в грошовому вигляді.

Підприємство, на якому працював позивач, порушувало діюче законодавство, зокрема, ст. 153 КЗпП України, не створило нешкідливі і безпечні умови праці, протягом тривалого часу не приймали мір до усунення і зменшення шкідливих виробничих факторів.

У зв'язку з виявленням у позивача професійного захворювання змінилися його образ і якість життя, що завдає йому моральних страждань.

Позивач постійно відчуває задуху при незначному фізичному навантаженні, напади, утруднене дихання, запаморочення, слабкість, втому, сильний кашель, підвищену пітливість, і такий стан не дає йому можливості спокійно спати ночами, займатись будь якою фізичною роботою. Будь які фізичні навантаження викликають у позивача сильний кашель та задуху. Через захворювання позивач не може виконувати важку роботу по дому, а при довготривалій ходьбі та поїздках, у громадському транспорті, у нього виникає затяжний кашель, який звертає на себе увагу оточуючих, що спричиняє у нього душевні страждання.

Рішенням Конституційного Суду від 27.01.2004 р. № 1-рп/2004 р. зазначено ,що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж Рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності.

У відповідності зі ст. 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя й здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві й професійних захворюваннях.

Беручи до уваги, що обставини, викладені в позовній заяві, про заподіяння моральної шкоди, знаходять доказове підтвердження, а також з огляду на те. що настали важкі наслідки для позивача, а саме: втрата працездатності - 25 % та відбулися зміни в стані його здоров'я, викликані профзахворюванням, згідно висновку МСЕК де вказано, що втрата працездатності встановлена безстроково, говорить про те. що позивач не може бути вилікуваний від професійного захворювання.

Суму, заподіяної моральної шкоди, позивач оцінює в межах 120 000 грн. Суд , вирішуючи питання про розмір моральної шкоди , яка підлягає відшкодуванню, враховує тяжкість наслідків в здоров'ї позивача, відсотки втрати працездатності - 25%, і вважає необхідним визначити позивачу в рахунок відшкодування моральної шкоди 35000 грн.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати на користь держави, а саме, державне мито - 350 грн, та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи - 15 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 46 Конституції України, ст.ст. 16,23,268.1167 ЦК України, ст. 4. 9 Закону України "Про охорону праці", ст. 237-1 ч.І КЗпП України, ст. 213,214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 35000 гривень.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 350 грн 00 коп та витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 15 грн 00 коп.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду подається в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_4 протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_4 протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: О. Н. Борис