Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу
Справа № 2-4338/10
Жовтневий районний суд р. ОСОБА_1 в складі:
головуючого судді ШУМ Л.І.
при секретарі Токарєвій Т.І.
представника позивача ОСОБА_2
представник відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні позов ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків,
В березні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, посилаючись на те, що в 44 роки,в працездатному віці у звязку з професійним захворюванням втратив 50% працездатності, йому встановлена 3 групу інвалідності.Не працю, звільнений з ш. Гвардійська ВАТ «Кривбасзалізрудком» 21.09.2008 року по ст. 38 КЗпП України-пенсія за віком. Втрата працездатності та стан здоровя перешкоджають працевлаштуванню. Його трудовий стаж складає 27 років 2 місяці, із них 23 роки 4 місяці він працював в шкідливих та небезпечних умовах. Протягом 9 років 8 місяців, по день встановлення профзахворювання, працював підземним прохідником на шахті Гвардійська ВАТ « Кривбасзалізорудком». Раніше працював підземним прохідником ш. «Обєднана» ВО Кривбассруда (2р 5 міс), підземним прохідником та взривником ш.Першотравнева -2 Першотравневого обднання ВО Кривбасруда(8 років 1 міс), що підтверджується копією трудової книжки,санітарно-гігієнічної характеристики, Актом розслідування профзахворювання. З 2006 року став часто хворіти З 2007 році знаходився на диспансерному обліку з приводу радикулопатії, декілька раз був обстежений в неврологічному відділенні клініки НДІ. Рішеням ЛЕК НДІ від 12.07.2007 року, протокол №1899, йому встановлено професійне захворювання з діагнозом: РАдикулопатія попереково-крижова з вираженим порушенням статико-0динамічної функції хребта,нейроваскулярним синдромом та дистрофією у вигляді дв.плечолопаткового і кульшового періартрозів ПФС другого ступеня дв.гонартрозу в сукупності з періартрозом справа ПФ першого ст, стабільний больовий синдром.-М 54.1 Захворювання,з висновку спеціалістів, виникло у звязку з тривалим часом роботи в підземних умовах в шкідливих та небезпечних умовах праці,які перевищували санітарно-допустимі норми: локальна вібрація,фізичне перевантаження,вимушена робоча поза,нахили тулуба,пил та шум з перевищенням гранично-допустимих величин,несприятливий виробничий клімат. Він втратив здоровя, яке не можливо відновити, живе з постійним фізичним болем. За висновком МСЕК від 21.09.2007 року йому була установлена втрата професійної працездатності 50 %- до 01.09.2009 року.За висновком МСЕК від 16.09.2008 року йому повторно підтверджено діагноз і 50 % втрати працездатності та 3 групу інвалідності до 01.09.2010 року. Винним у заподіянні шкоди є підприємство, що у порушення діючого законодавства не забезпечило безпечну організацію при виконання робіт, не виконувало норм і правил охорони праці.Йому спричинено моральну шкоду, так як він відчуває постійну біль, порушились нормальні життєві зв'язки, він не може реалізувати своє бажання працювати, матеріально забезпечувати себе та свою сімю. відпочивати. Йому потребуються додаткові зусилля для організації свого життя. Моральну шкоду оцінює в 130000 гр.
В судовому засіданні представник позивача в особі ОСОБА_2 позов підтримала, просила стягнути на користь позивача в відшкодування моральної шкоди 130 000 гр..
Представник відповідача відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» в особі ОСОБА_3. позов не визнав.
Вислухавши сторони, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за такими підставами.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
З 27 січня 1998 року позивач по переводу прийнятий на роботу на ш. Гвардійська» ВАТ «Кривбасруда», в цей час ВАТ «Кривбасзалізрудком», прохідником 5 розряду з повним робочим днем в підземних умовах, що підтверджується записом в трудовій книжці. Трудовий стаж позивача складає 27 років 2 місяці, із них 23 роки 4 місяці він працював в шкідливих та небезпечних умовах. Протягом 9 років 8 місяців, по день встановлення профзахворювання, працював підземним прохідником на шахті Гвардійська ВАТ « Кривбасзалізорудком». Раніше працював підземним прохідником ш. «Обєднана» ВО Кривбассруда (2 роки 5 міс), підземним прохідником та вибухівником ш.Першотравнева -2 Першотравневого обднання ВО Кривбасруда (8 років 1 міс), про що свідчать записи в трудовій книжці.
З 2006 року позивач став хворіти, з 2007 році знаходився на диспансерному обліку з приводу радикулопатії, декілька раз був обстежений в неврологічному відділенні клініки НДІ. Рішеням ЛЕК НДІ від 12.07.2007 року, протокол №1899, йому встановлено професійне захворювання з діагнозом: Радикулопатія попереково-крижова з вираженим порушенням статико-0динамічної функції хребта,нейроваскулярним синдромом та дистрофією у вигляді дв.плечолопаткового і кульшового періартрозів ПФС другого ступеня, дв.гонартрозу в сукупності з періартрозом справа ПФ першого ст, стабільний больовий синдром.-М 54.1.
Захворювання за висновком спеціалістів, виникло у звязку з тривалим часом роботи в підземних умовах в шкідливих та небезпечних умовах праці, які перевищували санітарно-допустимі норми: локальна вібрація, фізичне перевантаження, вимушена робоча поза, нахили тулуба,пил та шум з перевищенням гранично - допустимих величин, несприятливий виробничий клімат.
За висновком МСЕК від 21.09.2007 року позивачу установлена втрата професійної працездатності 50 % до 01.09.2008 року.
За висновком МСЕК від 16.09.2008 року позивачу повторно підтверджено діагноз і 50 % втрати працездатності та 3 групу інвалідності до 01.09.2010 року.
Факт провини підприємства в отриманні позивачем профзахворювання підтверджується актом № 18 від 22 серпня 2007 року розслідування професійного захворювання, яким встановлені причини профзахворювання, які полягають в порушенні керівництвом ш.Гвардейська ВАТ «Кривбасзалізрудком» ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,ст..153 КзпП України.
Згідно з актом № 18 від 22 серпня 2007 року розслідування професійного захворювання п.17 причина профзахворювання полягає в тривалій на протязі 23 років 4 міс. роботі в умовах тяжкої фізичної праці,
Рівень фізичного перевантаження: маса вантажу який переміщається вручну - 35 кг при нормі 30кг.
Робоча поза: вимушена з нахилом тулуба до 30 градусів 28.6% при нормі 25%, більше 30 градусів - 7,1% за зміну при допустимій до 25%.
Рівень вологості повітря 100% ( допустима -80-30%.).
Час перебування в умовах шкідливих факторів більше 80% від загального продовження зміни. Важкість праці відноситься до 3 класу 1 ступеню шкідливості.
Провина підприємства підтверджується також санітарно - гігієнічною характеристикою умов праці від 13.10.2004 року за № Ф 2/2-564 та доповненням до неї від 2006 року виданим Тернівською МСЕК, висновок якої свідчить про те, що на робочому місці позивача було перевищення допустимих норм пилу,шуму,вібрації,негативні кліматичні умови,
За висновком санітарно-гігієнічної характеристики п.5.5 умови праці позивача на ш «Гвардейська» відносяться до 4 класу шкідливості (небезпечні), важкість праці відноситься до 3 класу 1 ступеню шкідливості в відповідності гігієнічної кваліфікації праці ГН 3.3.5-3.3.8;6.6.1-083-2001 р., затвердженою МЗ України №258 від 27.12.2001 р.
Крім того, факт заподіяння моральної шкоди позивачу підтверджуються висновками МСЕК від 21.09.2007 року і 16.08.2008 року, виписками з історій хвороби, в яких зазначається, що позивач відчуває стійкий фізичний біль і інші страждання.
Винним у заподіянні шкоди здоровю позивачеві є підприємство, яке у порушення діючого законодавства не забезпечило безпечну організацію при виконання робіт, не виконувало норм і правил охорони праці.
В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що з вини підприємства він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в результаті одержання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків.
Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємства професійне захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми.
Постановами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі від 10.10.2007 року позивачеві призначені щомісячні страхові виплати та нарахована одноразова допомога, моральна шкода не відшкодована.

У позивача на підставі висновку МСЕК від 21.09.2007 р., виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків.

Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року».

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин.

Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку рівень фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною профзахворювання позивача, перевищував гранично-допустимі норми, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оскаржило підприємство-відповідач.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач. Від професійного захворювання позивач втратив працездатність в розмірі 50 %, від професійного захворювання позивач переносить фізичний біль. При вказаних обставинах суд вважає, що професійним захворюванням порушено звичайний для нього спосіб життя, він вимушений витрачати додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України та акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, який затверджений державним санітарним лікарем Тернівського району 22 серпня 2007 року, виписки із історії хвороби ОСОБА_4 Українського НДІ промислової медицини, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуваю біль в різних частинах тіла, такий стан не дає йому можливості спокійно спати ночами, займатися фізичною роботою.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 50% втрати працездатності, а також характер захворювання, пов'язаних з заподіянням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги позивача задовольнити частково та стягнути з відповідача ВАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на його користь 45 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди задовільнити частково.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_4 в відшкодування моральної шкоди 45 000 (сорок пятьтисяч) грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат на користь держави судовий збір в сумі 8,50 грн.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 30,00 грн.

Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі 10 днів з дня проголошення рішення заяву про апеляційне оскарження , та протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу, або в порядку ч.4 ст. 295 УПК України.

СУДДЯ: