АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-2209/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ремез В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2010 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

Головуючого Ремеза В.А.

Суддів Прозорової М.Л., Сіромашенко Н.В.

при секретарі Лещинській О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою Державного професійно-технічного навчального закладу "Західно-Дніпровський центр професійно-технічної освіти"(далі ДПТНЗ "Західно-Дніпровський центр професійно-технічної освіти"),

на рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2010р. за позовом ОСОБА_2 до ДПТНЗ "Західно-Дніпровський центр професійно-технічної освіти" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2009р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ДПТНЗ "Західно-Дніпровський центр професійно-технічної освіти" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що 29.08.2000р. він був прийнятий на роботу до Саксаганського професійно-технічного училища №77 на посаду викладача української мови та літератури, яке 07.02.2009р. було перейменовано у ДПТНЗ "Західно-Дніпровський центр професійно-технічної освіти"

28.04.2006р. йому було присвоєно кваліфікаційну категорію "спеціаліст першої категорії" а 23.09.2009р. його було звільнено з роботи за п.3, ст. 41 КЗпП України, і оскільки позивач вважає таке звільнення незаконним, він просив визнати неправомірним та скасувати наказ про його звільнення, поновити його на роботі на посаді викладача української мови та літератури спеціаліста 1 категорії ДПТНЗ "Західно-Дніпровський центр професійно-технічної освіти", стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням суду скасовано наказ директора ДПТНЗ "Західно-Дніпровський центр професійно-технічної освіти" №138, від 23.09.2009р. про звільнення ОСОБА_2 з посади за п.3 ст. 41 КЗпП України, та ОСОБА_2 поновлений на посаді викладача української мови та літератури ДПТНЗ "Західно-Дніпровський центр професійно-технічної освіти" і стягнуто з ДПТНЗ "Західно-Дніпровський центр професійно-технічної освіти" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 10145грн. 18коп.

В апеляційній скарзі ДПТНЗ "Західно-Дніпровський центр професійно-технічної освіти" просить рішення скасувати, і ухвалити по справі нове рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що судом прийнято рішення по справі з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині вимог зміні, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 29.08.2000р. був прийнятий на роботу на посаду викладача української мови та літератури до Саксаганського професійно-технічного училища №77, яке 07.02.2009р. було перейменовано у ДПТНЗ "Західно-Дніпровський центр професійно-технічної освіти".

Наказом №138 від 23.09.2009р. він був звільнений з роботи по п.3 ст. 41 КЗпП України, (вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням педагогічної роботи).

Відповідно до ч. 3 ст. 41 КЗпП з ініціативи власника або уповноваженого ним органу трудовий договір може бути розірваний у випадку вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

Розглядаючи справу суд першої інстанції встановив, що наказом директора ДПТНЗ "Західно-Дніпровський центр професійно-технічної освіти" №138 від 23.09.2009р., ОСОБА_2 звільнений за неодноразове грубе та аморальне поводження з учнями ПТНЗ, а також у зв'язку з тим, що профспілковий комітет недостатньо обґрунтовано дав відмову у згоді на його звільнення, однак в ході розгляду справи суд не встановив в діях позивача неодноразового та грубого порушення трудових обов'язків, які б свідчили про необхідність застосування до нього з боку адміністрації навчального закладу крайнього заходу звільнення з роботи з підстав, передбачених п.3, ст. 41 КЗпП України.

Крім цього судом встановлено, що перед звільненням позивача з роботи, відповідач звернувся до профспілкового комітету для отримання згоди на звільнення, однак профспілковий комітет розглянувши подання адміністрації підприємства вирішив відмовити у наданні згоди на звільнення позивача за п.3, ст.41 КЗпП України, посилаючись на його кваліфікацію та професійний рівень, активну участь в позакласній роботі, визнання своїх дій невірними.

Ст. 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Виходячи із зазначених норм КЗпП України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору, правильно прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, скасувавши наказ директора ДПТНЗ "Західно-Дніпровський центр професійно-технічної освіти" №138 від 23.09.2009р., про звільнення позивача на роботі, та поновивши позивача на роботі, і колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим.

Доводи ДПТНЗ "Західно-Дніпровський центр професійно-технічної освіти" про незаконність рішення суду з посиланням на те, що рішення профспілкового комітету про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору не було обґрунтоване, а тому у відповідності до вимог ч.7 ст. 43 КЗпП України адміністрація навчального закладу законно звільнила позивача з роботи безпідставні, оскільки як вбачається з протоколу розширеного засідання профкому та адміністрації №79 від 22.09.2009р. адміністрації навчального закладу було відмовлено в отримані згоди на звільнення позивача за п.3, ст.41 КЗпП України, обґрунтувавши свою відмову кваліфікацією та професійним рівнем позивача, активною участю в позакласній роботі, визнанням своїх дій невірними та наступною поведінкою.

Що ж стосується рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то в цій частині рішення суду підлягає зміні, оскільки судом при вирішенні питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу не були враховані положення Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р.

Враховуючи, що ОСОБА_2 перед звільненням був у відпустці, а тому для розрахунку середнього заробітку необхідно брати заробітну плату за квітень - 2042грн. 49коп., та травень - 2162грн. 91коп. 2009р., і в зазначений період було відпрацьовано 39днів, а тому середньоденна заробітна плата позивача складає 4205грн. 40коп. / 39 = 107грн. 83коп. Час вимушеного прогулу з 23.09.2009р. по 25.01.2010р. склав 86днів, а тому на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 9273грн. 38коп., у зв'язку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні на підставі ст. 309 ЦПК України, а апеляційна скарга ДПТНЗ "Західно-Дніпровський центр професійно-технічної освіти" підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 304,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного професійно-технічного навчального закладу "Західно-Дніпровський центр професійно-технічної освіти" задовольнити частково.

Рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2010р. в частині стягнення з Державного професійно-технічного навчального закладу "Західно-Дніпровський центр професійно-технічної освіти" на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити зменшивши стягнуту суму з суми 10145грн. 18коп. до 9273грн. 38коп., а в іншій часині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Судді: