Красноградський районний суд Харківської області
Справа № 2-156/10 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

29 квітня 2010 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді: ДУДЧЕНКО В.О.,

при секретарі: Зінченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Краснограда цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу по договорах позики з зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання угод недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу по договорах позики від 05.12.2008р. та від 19.12.2008р., а також розписки від 08.02.2009р. на загальну суму 109088 грн і судових витрат.

В судовому засіданні ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 із зустрічним позовом про визнання договорів позики недійсними.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_3 просили позов задовольнити повністю, пославшись на факти та доводи викладені в позовній заяві, а саме, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено кілька договорів позики від 05.12.2008р., відповідно до якого ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_1 50000грн. під відсотки на 6 місяців і зобов'язалася повернути не пізніше 5 червня 2009р.в сумі 60500грн. по договору від 19.12.2008р. ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_1 25000грн. під відсотки на 6 місяців і зобов'язалася повернути не пізніше 19 червня 2009р. в сумі 302500грн.; по розписці від 08.02.2009р. ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_1 2500грн. під відсотки на 1 місяць і зобов'язалася повернути не пізніше 5 березня 2009р. в сумі 2588грн. Таким чином загальна сума боргу з урахуванням відсотків які ОСОБА_2 повинна ОСОБА_1 станом на 01.01.2010р. за їх думкою складає 109088 грн.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_4 просили задовольнити позов ОСОБА_1 частково на суму 62250грн, а свій позов задовольнити повністю тому що, ОСОБА_2 дійсно отримувала гроші по договорах позики на загальну суму 82500грн. За весь час користування позикою вона сплатила йому певні відсотки 20.250грн. і загальна сума, яка залишилася не сплаченою залишилася 62250грн. Вважають, що укладені сторонами договори позики від 05.12.2007р, 05.05.08р.,05.12.2008р. та

19.02.2008 року не відповідають фактичним обставинам, оскільки є безгрошовими, тобто насправді зазначених грошових коштів від позивача ОСОБА_1 не отримувала, а змушена була підписувати ці договори за наполяганням позивача, за збігом тяжких для неї обставин - неможливості повного розрахунку з позивачем.

Крім того, ОСОБА_2В, і її представник вказали, що згідно ч.1, 2 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» обов'язковому державному ліцензуванню підлягають надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів та діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, а ОСОБА_1 не мав такої ліцензії. За таких обставин вважають, що ОСОБА_1 не мав права давати їй кошти під відсотки, а ті відсотки які були нею сплачені повинні бити зараховані до загальної суми боргу, як частина повернутих коштів.

Суд вислухавши ОСОБА_1, ОСОБА_2, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідне відмовити з наступних підстав.

Сторони не заперечували, що на протязі 2007 - 2008 років вони укладали декілька договорів позики,а саме:05.12.2007р.,19.02.2008р.,05.05.08р.,05.12.2008р.та 19.02.2008 року.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 просила визнати вище вказані договори недійсними, оскільки за її твердженням вони були безгрошовими, т.я. самі гроші фактично не передавалися, а писалися лише розписки, оскільки за збігом тяжких для неї обставин вона не могла розрахуватись з позивачем по договору від 05.12.2007р.

Однак суд з такою позицією ОСОБА_2 не погоджується з наступних підстав.

Згідно до ст.604 ЦК України, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація), тобто новація - це угода сторін про припинення первісного зобов'язання в результаті чого між тими ж сторонами виникає нове зобов'язальне правовідношення.

Як видно з наданих ОСОБА_2 договорів позики від 05.12.2007р., 19.02.2008р. та 05.05.08р., вони жодного разу не були виконанні в повному об'ємі і у встановлені строки, а за домовленістю сторін припинялися достроково і сам позивач ОСОБА_1 власноручно робив записи на вказаних договорах, що даний договір анульовано в зв'язку з укладанням нового.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що по вказаним договорам від 05.12.2007р., 19.02.2008р. та 05.05.08р. на 35.000грн., 25.000грн. та

45.000грн. відповідно (загальна сума 105.000грн.) він до ОСОБА_2 ніяких претензій немає, оскільки по вказаним договорам вона з ним повністю розрахувалася, і ніяких підстав визнавати їх недійсними немає, оскільки на даний час вони не мають ніякої юридичної сили, т.я. термін їх дії скінчився та всі взяті на себе зобов'язання пор цим договорам ОСОБА_2 виконала в повному обсязі.

З доводами ОСОБА_2 про те, що вказані договори були безгрошовими, тобто кошти насправді не передавалися, як вона пояснювала, суд не погоджується, оскільки на всіх договорах від 05.12.2007р.,19.02.2008р. та 05.05.08р. під текстом самих договорів маються власноручні підписи сторін - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, останній крім того завірений печаткою ФОП ОСОБА_2. Крім того, на кожному з договорів маються власноручно написані розписки - Я, ОСОБА_2 кошти в сумі 35.000грн.,25.000грн. та 45.000грн. відповідно согласно договору отримала, що відповідає п.8 договорів про факт передачі коштів.

В судовому засіданні сама ОСОБА_2 підтвердила, що на всіх договорах дійсно маються її підписи і розписки про отримання коштів виконано нею власноручно.

Той факт, що вказані договори підписувалися нею під тиском з боку ОСОБА_1, а самі кошти насправді не передавалися, про що вона вперше заявила тільки в судовому засіданні 2 9.04.2010р., крім її слів нічим не підтверджено.

В судовому засіданні вона пояснила, що з цього приводу до теперішнього часу е правоохоронні органи не зверталася.

Про те, що вказані договори були реальними, тобто кошти насправді передавалися підтвердила і свідок ОСОБА_5

Крім того, на вказаних договорах на зворотній стороні маються певні написи, зроблені олівцем «взяла 5.12.07г. до 5.12.08г. на 12мес.;закончила досрочно 5.05.08г.; взяла 35.000 под 2,7% в масс или 945грн./мес; отдала 945грн х 5 мес =4725грн.»,«05.05.08г. до 5.12.08г. на 7мес. Договор продлень до конца року по 1215 в месс.; отдала 7мес. X 1215грн = 8505грн»

«взяла 19.02.08 до 19.02.09г., закончили досрочно 26.12.08г., взяли 25. ОС І под 2,7%/месяц или 675грн./мес, отдали мес. X675 = 6750грн.». В судовому засіданні сама ОСОБА_2 пояснила, що вказані записи вона робила власноручно для суду, що б легше було розбиратися з сумами коштів, які вона отримувала від ОСОБА_5 та повертала йому відсотки, тобто цим самим сама фактичне підтвердила, що по кожному з договорів кошти вона отримувала реально.

Посилання ОСОБА_2 на тяжке матеріальне становище при укладенні нових договорів позики, суд не може прийняти до уваги, тому що згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності на неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

ОСОБА_2 також посилається на Закон України «Про фінансові послуги та _державне регулювання ринків фінансових послуг», з приводу того, що ОСОБА_5 не має права давати кошти під відсотки але цей Закон встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, а як було встановлено під час судового розгляду, ОСОБА_5 надавав їй у позику не залучені, а свої власні кошти. Інших доказів в підтвердження вказаного ОСОБА_2 не надала. Неможливість застосування вказаного Закону до правовідносин, які виникли між сторонами підтверджується також Ухвалою Колегії суддів Судової палати цивільних справах Верховного Суду України від 09.12.2009 року під головуванням судді Патрюка М.В.(а.с.61-62).

Таким чином, на підставі ст.1048 ЦК України договір позики може бути як оплатним, так і безоплатним. Умови від платності за договором позики встановлюються сторонами. Якщо інше не передбачено законом або договором позики, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики в розмірах і в порядку, передбаченому договором. Якщо письмовий договір позики не має відомостей про розмір процентів, або його безоплатність, то ст.1048 ЦК України встановлено мінімальний розмір процентів, а максимальний розмір процентів за письмовими договорами позики між фізичними особами на суму, що більше п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін, необмежений.

Таким чином, по вказаним договорам позики від 05.12.2007р., 19.02.2008р. та 05.05.08р. ОСОБА_2 брала в борг у ОСОБА_5 певні кошти зі сплатою щомісячних процентів, які вона зобов'язалась повернути без врахування сум, сплачених у вигляді процентів.

Згідно загальних умов виконання зобов'язань встановлених ст.52 6 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, позикодавець має право на отримання з позичальника процентів від суми позики.

Так, відповідно до вимог ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Пунктом 1 ч.1 ст.1048 ЦК України також встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Як свідчить договір позики між ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_2 позичальник повинна сплачувати проценти кожного місяця, що вона і робила.

За таких обставин, коли всі перелічені докази вказують на те, що кошти по договорах позики від 05.12.2007р., 19.02.2008р. та 05.05.08р. передавалися готівкою насправді, то підстав для визнання їх недійсними суд не вбачає.

Що стосується позову ОСОБА_5 до Гречко то суд вважає, що він підлягає частковому задоволенню.

^ підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_5 надав до суду договори займу від 05.12.2008р. та 19.02.2008р., а також розпису від 08.02.2009р. на суми відповідно 50.000грн., 25.000грн, та 2500грн.

Відповідно до п. 8 вказаних договорів кошти по даним договорам ОСОБА_5 передає ОСОБА_2 готівкою в момент підписання договору та факт прийому-передачі коштів підтверджується розпискою ОСОБА_2 під текстом договору.

Під договорами від 05.12.2008р. та 19.02.2008 року дійсно «ага розписки про отримання Грочко від ОСОБА_5 50.000грн. та 25 відповідно, а також окремою розпискою від 08.02.2009р. про отримання 2.500грн.

В судовому засіданні сама ОСОБА_2 підтвердила, що на всіх договорах дійсно маються їх підписи і розписки про отримання коштів виконано власноручно.

Той факт, що вказані договори підписувалися нею під тиском з боку ОСОБА_5, а самі кошти насправді не передавалися, про що вона вперше заяв» тільки в судовому засіданні 29.04.2010р., однак крім її слів нічим не підтверджено. В судовому засіданні вона пояснила, що з цього приводу до теперішнього часу в правоохоронні органи не зверталася.

Про те, що вказані договори були реальними, тобто кошти насправді передавалися готівкою підтвердили і свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6

За умовами договору від 5.12.2008р. ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_5

50 000грн. на 6 місяців зі сплатою відсотків у розмірі 1750грн. на міс.= загальна сума, що ОСОБА_2 зобов'язується повернути ОСОБА_5 не пізніше 5.06.2009р. складає 60.500грн.

За умовами договору від 19.12.2008р. ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_5

25 000грн на 6 місяців зі сплатою відсотків один раз у квартал у розмір. 2625грн. на квартал, загальна сума, що ОСОБА_2 зобов'язується повернути ОСОБА_5 не пізніше 19.06.2009р. складає 30.250грн.

За умовами розписки від 08.02.2009р. ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_5 2500грн. на 1 місяць зі сплатою, загальна сума, що ОСОБА_2 зобов'язується - повернути ОСОБА_5 не пізніше 5.03.2009р. складає 2588грн.

Крім того, в матеріалах справи мається розписка від 26.05.2009р., яка узагальнює всі 3-ри зобов'язання. Відповідно до вказаної розписки ОСОБА_2 дійсно підтверджує, що брала у борг під відсотки у ОСОБА_5 вище перелічені суми.

Відповідно до вказаної розписки вона була складена в присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 підтвердив суду, що вказана розписка дійсно складалася ОСОБА_7 власноручно в його присутності без будь-якого тиску на неї. Вказаною розпискою, як пояснила ОСОБА_7 вона підтверджувала, що брала у борг у ОСОБА_5 кошти, вказані в цій розписці.

На день звернення до суду будь-яких даних про те, що ОСОБА_7 належним чином виконала взяті на себе зобов'язання по поверненню позики в матеріалах справи не наведено, не надано таких і самою ОСОБА_7 та її представником = судовому засіданні, про що вона також частково не заперечувала.

При цьому сама ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечувала, що вона дійсно брала у ОСОБА_5 в борг певні кошти в розмірі 82.500грн.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Вказані договори були укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 зі сплатою відсотків, що не суперечить чинному цивільно процесуальною!

законодавству.

Таким чином суд приходить до висновку, що підстав для визнання вказаних договорів недійсними немає і ОСОБА_7 повинна повернути ОСОБА_5 по договорам позики від 5.12.08р.,19.12.08р. та розписці від 08.02.09р.(60.500 + 30.250 + 2588).

Оскільки вказані договори складалися тільки на 6-ть місяців і не передбачали сплату відсотків після закінчення їх строку дій то відсотки закінчення строку дії вказаних договорів, тобто після 5.06.09р.9.06.2009р. відповідно, суд з ОСОБА_2 не стягує, в звязку з чи задовольняється частково.

Судові витрати як за позовом ОСОБА_5, так і за своїм зустрічним позовом, необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_2В, відповідно до положень ст.82,88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 10, 11, 57 60, 209, 212 215 ЦПК України, ст.536, 604, 625, 1048 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу по договорах позики задовольнити частково, а зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання угод недійсними залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 01.07.197 9 року народження, яка зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1, а фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2К.Маркса 6.12 кв.15 на користь ОСОБА_1 суму боргу по договорам позики в розмірі 93338(дев'яносто три тисячі триста тридцять вісім)грн., держмито в розмірі 933(дев'ятсот тридцять три)грн. та ІТЗ 120(сто двадцять)грн., а всього 94391(дев'яносто чотири тисячі триста дев'яносто одну) грн.

В іншій частині позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, витрати на інформаційно-технічне забезпеченні судового процесу Красноградського районного суду Харківської області за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання угод недійсними, в розмірі 120 (сто двадцять) грн., які перерахувати на р/р 0300, МФО - 851011, одержувач: ДК у Красноградському районі Харківської області, код СДРПОУ - 24134389 та судові витрати по сплаті державного мита в доход держави в розмірі 622(шістсот двадцять дві)грн. 50коп., які перерахувати на розрахунковий рахунок № 0301, МФО - 851011, одержувач: УДК у Красноградському районі 22090100, код одержувача -24134389, банк одержувач - ГУДКУ в Харківській області.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Красноградський районний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя