Справа № 2-325/10
Провадження № ----
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2010 року року Біляївський районний суд

Одеської області

в складі: головуючого судді Крачкової С.В.

при секретарі Дигуляр А.С.

за участю представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним і за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про усунення перешкод в користуванні власністю, витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення та стягнення матеріальної шкоди

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_5 (Волошиної) В,Г., в якому просила визнати дійсним, укладений з ними 21 вересня 1997 р. договір купівлі-продажу житлового будинку №9-а по вул. Щорса в с. Нерубайське, Біляївського району Одеської області та визнати за нею право власності на зазначений обєкт, зобовязати їх прийняти залишок сплати грошових коштів за будинок.

Свої вимоги мотивує тим, що вона придбала за 16 000 доларів США у відповідачів житловий будинок, який розташований в с. Нерубайське, вул. Щорса, 9-а Біляївського району Одеської області. Угода була укладена у простій письмовій формі і її нотаріальне посвідчення мало відбутися після остаточного розрахунку. Оплату вона повинна була провести у розстрочку до 2000 року.

Після укладення договору відповідачі передали їй будинок і вона з сімєю вселилася і постійно проживають в ньому до теперішнього часу.

Станом на 12 січня 2002 року вона сплатила за будинок 9 500 доларів США, а залишок суми в розмірі 6 500 доларів США відповідач ОСОБА_5 відмовляється одержувати, вимагаючи виплати суми у більшому розмірі і в Євро. Вважає, що зі своєї сторони виконала всі умови договору, а тому просить визнати договір купівлі-продажу дійсним, а за нею - право власності на спірний житловий будинок.

В свою чергу відповідачка ОСОБА_6 подала до суду зустрічний позов, в якому просить усунути перешкоди в користуванні нею спірним житловим будинком, витребувати його з незаконного володіння відповідачки. В подальшому вона доповнила свої позовні вимоги та просить виселити відповідачку та членів її сімї з спірного житлового будинку разом з неповнолітньою дитиною і посилаючись на те, що відповідачі не платили за проживання, заборгували за електроенергію і водопостачання просить стягнути з ОСОБА_4 89 852 коп., а також витрати за надання юридичної допомоги в сумі 3000 грн. та оплату за проведення судової будівельно-технічної експертизи 2 760 грн., а всього 98 612 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований в с. Нерубайське по вул. Щорса 9-а . Наприкінці 1998 року вона на підставі усної угоди дозволила ОСОБА_4 проживати в ньому за умови сплати орендної плати. В теперішній час остання відмовляється сплачувати орендну плату і не бажає звільнити будинок разом з членами сімї. Вважає, що вона разом з членами своєї сімї безпідставно проживає в будинку, а тому просить виселити їх та стягнути оплату за проживання та за комунальні послуги.

В судовому засіданні ОСОБА_4 на своїх позовних вимогах наполягала, а зустрічний позов не визнала. При цьому пояснила, що домовилась з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про купівлю у них за 16 тис. доларів США житлового будинку, що знаходиться в с. Нерубайське, вул. Щорса, 9-а, передала їм 9 500 доларів США та стала проживати в цьому будинку. Відповідачі зобовязались оформити договір купівлі-продажу нотаріально після повного розрахунку. Домовленості про оплату за проживання з ними не було, договір найму не укладався. Вважає, що проживає в будинку на законних підставах і ніякої заборгованості по оплаті за комунальні послуги не має.

В судовому засідання позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_6 та її представник наполягали на задоволенні своїх вимог, а позов ОСОБА_4 не визнали. При цьому пояснили, що з ОСОБА_4 про продаж будинку домовленості не було, а усно домовилися лише про тимчасове проживання в будинку. Посилаючись на те, що ОСОБА_4 та члени її сімї безпідставно користуються її власністю просить стягнути з неї квартирну плату за весь час проживання, заборгованість по водопостачанню та за користування електроенергією в сумі 92 852 грн., а також витрати за надання юридичної допомоги в сумі 3000 грн, та оплату за проведення судової будівельно-технічної експертизи 2 760 грн.,а всього 98 612 грн. Крім того, позивачка пояснила, що з ОСОБА_5 вона в шлюбі не перебуває з 1995 року, повноважень йому на укладення договору купівлі-продажу та одержання грошей за житловий будинок від ОСОБА_4 не надавала.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 позов ОСОБА_4 не визнав. При цьому пояснив, що також вважає, що ОСОБА_4 разом з сімєю незаконно займають будинок, що належить його колишній дружині, а розписки про одержання грошей ним написані на прохання ОСОБА_4 при здійсненні комерційної діяльності, домовленості про продаж їй житлового будинку не було і договір щодо цього з нею не укладався.

В судовому засідання відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зустрічний позов не визнали, вважають, що проживають в будинку на законних підставах, як члени сімї ОСОБА_4, яка цей будинок придбала у ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Нерубайської сільської ради ОСОБА_3 погодилась з вимогами ОСОБА_6 і вважає, що сімя ОСОБА_4 повинна піклуватись про забезпечення житлом малолітнього ОСОБА_10, так як договір про купівлю житлового будинку вони з ОСОБА_6 не укладали.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пояснили, що 24.05.2005 року ОСОБА_4 повинна була звільнити житловий будинок, який належить ОСОБА_6, оскільки з ОСОБА_11 був укладений договір найму, але ОСОБА_4 їх в будинок не впустила.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснили, що ОСОБА_6 не мала наміру продавати будинок, а ОСОБА_4 проживає в ньому як квартирант.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що зі слів ОСОБА_5 йому відомо, що він продав будинок ОСОБА_4 за 16 тис. доларів США.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_6 необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування житлового будинку від 19.02.1993 року (а.с.41) житловий будинок №9-а по вул. Щорса в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області належить ОСОБА_6.

Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

В підтвердження укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_4 посилається на розписку відповідачки (том 1, а.с. 6), але вказаний документ не є договором, оскільки не містить всі істотні умови договору і може бути підтвердженням тільки факту передачі грошей нею відповідачці в сумі еквівалентній 1 тис. доларів США. Крім того, Кім не надала докази щодо повного розрахунку з ОСОБА_6

З матеріалів справи вбачається, що шлюб між ОСОБА_5 з ОСОБА_6 розірвано 20 січня 1995 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу видане відділом РАГС виконкому Южненської міськради народних депутатів Одеської області. (а.с.15)

Таким чином, на момент досягнення угоди відповідачі не були в зареєстрованому шлюбі, а тому ОСОБА_5 не мав права відчужувати будинок, одержувати гроші за його продаж оскільки ОСОБА_6 не надавала йому таких повноважень. З цих підстав посилання ОСОБА_4 на розписки (а.с.28-30) від 27.11.1997 року, 1.05. 1998 року, 12.01.2002 року, 16.08.2000 року та 5.05.2001 року про одержання ОСОБА_5 від неї грошей за продаж житлового будинку є безпідставними і може свідчити тільки про факт передачі йому грошей.

Відповідно розяснень Пленуму Верховного Суду України в п.13 Постанови №9 від 6.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент виникнення таких правочинів відповідно до ст. 210 та 640 ЦК України повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

Враховуючи викладене посилання ОСОБА_4 на положення ч.2 ст.220 та ст. 655 ЦК України є безпідставними, а тому підстав для визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання за нею права власності на спірний житловий будинок суд не знаходить.

Таким чином, на цей час власником спірного житлового будинку в якому проживають ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 В,Р. та ОСОБА_10 М,С., є ОСОБА_6 і вона має право використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сімї та інших осіб.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а ч.1 ст.321 вказаного Кодексу встановлено, що власник не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що відповідачі за зустрічним позовом безпідставно та незаконно проживають у будинку, що знаходиться в с. Нерубайське, вул.. Щорса, 9-а, чим порушують право власності позивачки ОСОБА_6, а тому підлягають виселенню з будинку без надання іншого житлового приміщення.

Розглядаючи вимоги ОСОБА_6 про стягнення з відповідачів оплати за проживання в сумі 88 000 грн. , заборгованості за водопостачання в сумі 1663 грн. та за користування електроенергією в сумі 189 грн., витрат за надання юридичної допомоги в сумі 3000 грн., та оплати за проведення судової будівельно-технічної експертизи 2 760 грн. суд вважає, що вони не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін, тобто ОСОБА_6 повинна була укласти з відповідачами відповідно вимог ст. 158 ЖК України в письмовій формі договір найму жилого приміщення з вказівкою на предмет договору, строк, на який він укладається, з визначенням прав і обовязків наймодавця і наймача і інші умови найму, якими є форма, розмір та строки оплати за проживання, обовязок сплачувати комунальні послуги.

В судовому засіданні було встановлено, що такий договір найму з відповідачами не укладався оскільки сторони мали намір укласти договір купівлі-продажу, а в будинок відповідачі вселились з дозволу позивачки після одержання нею частини грошей за будинок.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 надала довіреність на захист своїх інтересів ОСОБА_2, але до справи не долучено угоди між ними про надання юридичної допомоги при розгляді даної цивільної справи, не долучено розрахунок оплати за вказані послуги, яка складає 3000 грн., і доказів про передачу вказаних коштів ОСОБА_6.

Що стосується витрат на оплату за проведення будівельно-технічної експертизи,то вона була проведена за клопотанням представника позивачки ОСОБА_2 з посиланням на те, що в майбутньому можуть бути змінені позовні вимоги, а тому вони також відшкодуванню не підлягають оскільки позовні вимоги розглянуті судом, не повязані з оцінкою житлового будинку.

Крім того згідно ст. 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Представником ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_5І в судових засіданнях заявлялись клопотання про застосування строку позовної давності до вимог ОСОБА_4.

Відповідно положень ч.3-4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Суд вважає, що ОСОБА_4 пропустила строк позовної давності оскільки до суду звернулась тільки 31.05.2005 року і питання про поновлення пропущеного строку не ставить.

Враховуючи викладене, законних підстав для задоволення позову ОСОБА_4 суд не знаходить, а тому в позові їй необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ч.2 ст.215,ч.1 ст. 216,ч.1ст.220,ст.ст. 257, 317,319,321,387,655,657,ст.ст. 1166,1212,1213 ЦК України, ст.ст.150,158,162 ЖК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_4 в позові до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про усунення перешкод в користуванні власністю, витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення та стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково.

Витребувати з незаконного володіння відповідачів житловий будинок, що знаходиться в с. Нерубайське, вул.. Щорса, 9-а, Біляївського району Одеської області та виселити з нього ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 без надання іншого житлового приміщення.

В іншій частині позову ОСОБА_6 відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляція протягом 10 діб до Одеського апеляційного суду через Біляївський райсуд.

Суддя : С.В. Крачкова