КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 2-301/2010
Провадження № 2-301/2010 р.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.06.2010 року м.Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді - Циганок В. Г.,

при секретарі судового засідання - Варакута Є.Ю.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя, набута у шлюбі та визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 .

Позивач зазначав, що він з відповідачем знаходилися у шлюбі з 22.02.2002 року по 29.11.2006 року, коли шлюб було розірвано, дітей від шлюбу не має. Під час шлюбу за власні кошти - 7100 грн., вони 05.06.2002 року купили однокімнатну кваргиру АДРЕСА_1 та зареєстрували її на відповідачку.

Оскільки ОСОБА_4 не визнає його права на квартиру, яка є спільною сумісною власністю подружжя у рівних частках, яка ними набута за час шлюбу, просив позов задовольнити.

У листопаді 2008 року відповідачка пред`явила зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю посилаючись на те, що хоча вони з ОСОБА_1 і зареєстрували шлюб,щоб оформити опіку над його неповнолітньою сестрою, однак не створили сім`ї, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету. В дійсності спірна квартира була придбана нею за її власні кошти - 2600 доларів США у матері ОСОБА_1 , 2200 доларів США вона передала їй ще у травні 2001 року, коли вони з відповідачем ще не були у шлюбі, а мати ОСОБА_1 виїздила за кордон. Різницю в розмірі 400 доларів США за домовленістю з продавцем вона сплатила за борги по квартплаті та комунальні послуги. Ніяких коштів на придбання спірної квартири у період шлюбу вони не вкладали. Починаючи з травня 2001 року вона одна несла усі витрати по утриманню та ремонту спірної квартири.

Посилаючись на викладене, просила визнати спірну квартиру особистою приватною власністю, прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднати їх в одне провадження.

Ухвалою суду від 04.11.2008 року два позови були об`єднані в одне провадження.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Зустрічний позов не визнали. Просили задовольнити його на підставі ч.І ст.22 КпШС та ст. 60,63,69,70,71 СК України. Суду позивач пояснив, що він уклав шлюб з відповідачкою 22.02.02 р. , однак шлюбні відносини не склалися, тому шлюб було розірвано. За період шлюбу 05.06.2002 року ними була куплена квартира АДРЕСА_1 у його матері за 7100 грн., які відповідачка надавала матері в борг а та пізніше повернула їх.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак звернулася до суду з письмовою заявою, в якій просила слухати справу у її відсутності, позов Роздобудько не визнає, а зустрічний підтримує т.я. вважає, що спірна квартира куплена нею за її особисті гроші у травні 2001 року у ОСОБА_5 , а не у шлюбі з ОСОБА_1 .

Представник відповідача позов не визнала, а зустрічний підтримала і суду пояснила, що у 2000 р. ОСОБА_4 познайомилася з матір`ю позивача - ОСОБА_5 і та попросила допомогти їй виїхати за кордон на роботу. Через те. що вона не мала грошей на оформлення документів за кордон, вони домовилися, що вона купить у неї спірну квартиру, а тому передала їй 2200 доларів США . а 400 доларів витратила на погашення боргів за квартиру. Нотаріально оформити договір купівлі-продажу квартири вони не встигли, так як документи на квартиру не були підготовлені ОСОБА_5 через борги по кварплаті та комунальні послуги. Для оформлення договору купівлі-продажу вона залишила довіреність своєму синові ОСОБА_1 , тому при оформленні договору купівлі-продажу спірної квартири. ОСОБА_4 не передавала позивачу ніяких грошей і даний факт позивач не заперечував у суді. Квартира нею була куплена ще в травні 2001 року, тоді вона і розрахувалась з ОСОБА_5 ..

Дослідивши докази подані сторонами, вислухавши пояснення сторін, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до договору купівлі - продажу, посвідченому 05.06.2002 року приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Войтовською Ж.Ф., реєстровий № 3228 та зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, ( а. с. 5. 37) ОСОБА_5 від імені якої на підставі доручення діє ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за 7100 грн.

Відповідач ніколи не був зареєстрований в спірній квартирі, а зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

29.11.2006 р. шлюб між сторонами був розірваний на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_1 , виданому 27 .03.2008 р. Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану ( а. с. 39 )

Доказів, що саме 22.02.02 р. позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою, ОСОБА_1 суду не надав.

Власник квартири ОСОБА_5 до теперішнього часу не оспорювала договір купівлі-продажу спірної квартири з 2001 року. Як свідчать квитанції тільки ОСОБА_4 з травня 2001 р. сплачувала комунальні послуги за квартиру та послуги телефонного зв`язку, а також борги, які мала ОСОБА_5 раніше по квартирі, що є доказом про купівлю спірної квартири ще у травні 2001 року.

Згідно договору поруки від 28.12.05 р. поручителем ОСОБА_4 за договором позики був ОСОБА_6 , а не ОСОБА_1 .

У відповідності до ч. 1 ст. 22 КпШС УССР та ч.2 ст. 60 СК України кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно , хоча і набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.

Таким чином, суд вважає, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Позивач посилався, що він сумісно з відповідачкою у шлюбі купив квартиру у матері за спільні кошти, але суд не може з цим погодиться через те, що вважає через те. що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя набуте хоча під час шлюбу, однак за кошти, які належали йому особисто, а по справі доказано, що спірна квартира купувалася за гроші відповідачки.

Відповідно до ч.З ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Позивач не довів ті обставини, на які він посилався, а тому суд вважає, що нема законних підстав для задоволення позову і тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209,212,214-215,217-218 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1 , як на спільне сумісне майно подружжя - відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою приватною власністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі до суду заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення і після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя: В.Г.Циганок