Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу
головуючого судді Шум Л.І.
при секретарі - Токаревій Т.І.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат, ОСОБА_4 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, -
В судове засідання позивач не зявився, представник позивача в особі ОСОБА_1 позов підтримала в повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат в особі ОСОБА_5.позов не визнала пояснила, що відносини, які виникають з такого виду загальнообовязкового державного страхування, як страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності регулюються окремим законом, а саме Законом Украйни «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». В рішенні Конституційного Суду України (справа №1-9/2004), зазначається, що ст. 237-1 КЗпП України та ст. 1167 ЦК України відшкодування моральної шкоди, що відшкодовується особою яка заподіяла шкоду, або власником чи уповноваженим ним органом, не застосовується до осіб, що підлягають обовязковому соціальному страхуванню відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а тому ВАТ «Кривбасзалізрудком» не може бути відповідачем по справі. Крім того згідно ст. 237-1 КЗпП України підставою для виникнення матеріальної відповідальності є протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання однією із сторін трудового договору своїх обовязків, яке спричинило заподіянню шкоди. Позивач був ознайомлений з умовами праці і погодився на роботу в шкідливих умовах. Позивачем не надано доказів які б підтвердили факт причинення йому моральної шкоди, а розмір її відшкодування ні чим не обґрунтований. Незважаючи на те, що вимоги позивача безпідставні, ним також пропущений тримісячний термін звернення до суду, який застосовується при вирішенні трудових спорів. На підставі викладеного просять в позові відмовити в повному обсязі.
Представник ОСОБА_4 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області в особі ОСОБА_6 позов не визнав в повному обсязі, вважав, що позовні вимоги до ОСОБА_4 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області безпідставні.
Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що позивач з 08.02.1994 року по 22.07.08 року працював у відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінатпідземним гірничим робітником, підземним машиністом бурової установки, 14 років працював в умовах фізичного перевантаження та шуму, що перевищували ГДР.
З медичних документів вбачається, що з 2006 року позивач став хворіти. Щорічно обстежувався в інституті, встановлювали але рекомендації вивести з шахти не надавались. В 2007 році позивач двічі був обстежений в неврологічному відділенні клініки НДІ, рішеням ЛЕК НДІ від 15.01.2008 року ,протокол №058 , йому встановлено професійне захворювання з діагнозом: Радикулопатія шийна і п/крижова з помірним порушенням біомеханіки хребта і больовим с-мом,нейродистрофією у вигляді де формівного артозу колінних суглобів ПФ 2с.; Нейросенсорна приглухуватість 1ст.(з легким зниженням слуху). Захворювання,з висновку спеціалістів, виникло у звязку з тривалим часом роботи в підземних умовах в шкідливих та небезпечних умовах праці,які перевищували санітарно-допустимі норми: важкість праці,фізичне перевантаження,вимушена робоча поза,нахили тулуба,пил та шум з перевищенням гранично-допустимих величин,несприятливий виробничий клімат.
За висновком МСЭК від 21.02..2008 року позивачу установлена втрата професійної працездатності 45 % до 01.06.2009 року і 3 група інвалідності, при цьому вперше 30% по радікулопатії, 5% по туговухості, повторно - 10 % по трудовому каліцтву, яке мало місце 13.06.2001 року та висновком МСЕК від 30.06.04 року первинно встановлено 10% втрата працездатності.
Повторно, висновком МСЕК від 26.06.2009 року % втрати працездатності збільшився до 50%, з них 30% по радікулопатії, 10% по туговухості, 10% по травмі, 3 група інвалідності не змінилась, переогляд призначено з 01.04.2011 року.
Факт провини підприємства в отриманні професійного захворювання підтверджується актом без № від 12.02.2008 року розслідування професійного захворювання, яким встановлені причини в профзахворюванні, які полягають в порушенні адміністрацією ш.ім.Леніна ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,ст.153 КзпП України.
Згідно акту причиною профзахворювання є умови праці, що перевищували ГДН, позивач виконував роботи, які внаслідок обмеженності робочого простору недозволяючого застосувати засоби малої механізації, характеризувались важкою працею.
Факт вини підприємства підтверджується також санітарно-гігіенічною характеристикою умов праці від 17.09.2007 року за № Ф 2/2-1936 Тернівської СЕС, висновок якої свідчить про те,що на робочому місці позивача було перевищення фізичного перенавантаження.
Важкість праці по всім показникам Санітарно.-гігієнічної.характеристики значно перевищувала ГДН, з переважною участю мязів рук та плечового поясу. Маса вантажу,що піднімається та переміщається вручну- 34 кг,при нормі 30 кг.;
Вимушені нахили корпусу більше 30 гр від 120 до 240 разів за зміну, при нормі 100 разів за зміну.
Напруженість з переважною участю мязів рук та плечового пояса від 46.8 до 101.0 при нормі 23-45 ВТ.
Шкідливі речовини: пил з вмістом кремнію діоксиду в повітрі робочої зони-3.2-8.6 мг/м3,при ГДК 2.0.мг/м3.
Рівень шуму 104-115 дБА при нормі 80 дБА..
По висновку санітарно-гігієнічної характеристики в відповідності гігієнічної кваліфікації праці ГН 3.3.5-3.3.8;6.6.1-083-2001 р умови праці відносяться д 3 класу, 3 ступеню шкідливості, важкість праці до 3 класу 2 ступеня шкідливості, напруженість праці- до 3 класу 2 ступеня шкідливості.
Право на відшкодування моральної шкоди в наслідок виробничої травми вивиникло у позивача з 30.06.04 року, дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, по професійному захворюванню з 21.02.2008 року.
Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків.
Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року».
Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин.
Доводи відповідачів щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.
Інші доводи відповідачів спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку рівень фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною профзахворювання позивача, перевищував гранично-допустимі норми, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство-відповідач.
Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач. Від професійного захворювання позивач втратив працездатність в розмірі 45 % та йому встановлено 3 групу інвалідності. Від професійного захворювання позивач переносить фізичний біль і страждання. При вказаних обставинах суд вважає, що професійним захворюванням порушено звичайний для нього спосіб життя, він вимушений витрачати додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання.
Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України та акту розслідування хронічного професійного захворювання від 12.02.08 року розслідування професійного захворювання, виписки із історії хвороби ОСОБА_2 Українського НД1 промислової медицини, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах.
Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійним захворюванням позивача змінився його спосіб та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуває фізичну біль, переносить постійні болі в поперековому відділі хребта, утруднену ходу. Такий стан не дає йому можливості спокійно спати ночами, займатися фізичною роботою. Любі фізичні навантаження викликають у нього сильний стійкий біль у шийному, поперековому відділах хребта, плечових, ліктьових та колінних суглобах.
Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача ОСОБА_4 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області про те, що нема законних підстав для стягнення моральної шкоди з ОСОБА_4 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області. 3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року».
Право позивача на відшкодування моральної шкоди в звязку з нещасним випадком на виробництві виникло з 30.06.04 року, тобто дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.
Отже, враховуючи те, що вперше 30.06..2004 року позивачу встановлено 10% втрати працездатності в звязку з виробничою травмою, ступень вини позивача в нещасному випадку на виробництві, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області має складати 5000 гр.
Висновком МСЕК від 26.06.2009 року позивачу встановлено 50% втрати працездатності повторно та 3 група інвалідності, переогляд з 01.04.2011 р.
Враховуючи ступень втрати професійної працездатності, характер захворювання, пов'язаних з заподіянням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково та стягнути з відповідача ВАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на його користь 45 000 гри у відшкодування моральної шкоди.
На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат та ОСОБА_4 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України В м.Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 45 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.
Стягнути з ОСОБА_4 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України В м.Кривому Розі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 в відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат на користь держави судовий збір в сумі 8,50 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 30,0 грн.
Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі 10 днів з дня проголошення рішення заяву про апеляційне оскарження , та протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу, або в порядку ч.4 ст. 295 УПК України.
Суддя : Л.І.Шум.