АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22цс-3532/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1С, Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2010 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайловської С.Ю.,

суддів - Каратаєвої Л.О., Осіяна О.М.,

при секретарі - Керімовій Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Першотравенську Дніпропетровської області

на постанову Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Першотравенську Дніпропетровської області про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в м. Першотравенську Дніпропетровської області ( далі УПФУ в м. Першотравенську ) звернулося до суду з апеляційною скаргою в якій просить постанову Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 19.02.2010 року скасувати та ухвалити нову, якою відмовити позивачці в її позовних вимогах в повному обсязі, посилаючись на те, що постанова ухвалена з порушенням норм матеріального права та неправильно застосовані положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», постанови Кабміну України від 28.05.2008 року № 530.

Зазначеною постановою від 19.02.2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Суд зобовязав УПФУ в м. Першотравенську нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_2 недоплачене підвищення до пенсії дітям війни за період з 14 січня по 31 грудня 2009 року в розмірі 1227,34 грн.

Також, суд зобовязав УПФУ в м. Першотравенську нараховувати та виплачувати на користь ОСОБА_2 з 01.01.2010 року підвищення до пенсії дітям війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», до змін у законодавстві. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а постанову суду залишити без змін із наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2, знаходиться на обліку УПФУ в м. Першотравенську, де отримує пенсію за віком. Відповідно до абз.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року № 2195-1У позивачка має статус дитини війни, що підтверджується копією пенсійного посвідчення.

Згідно ст.6 Закону № 2195-1У дітям війни пенсії підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-1У мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Отже, відповідно до положень вище зазначених законів пенсія позивачки за віком повинна виплачуватись із збільшенням її на 30% мінімальної пенсії за віком, як дитині війни.

Водночас, щодо такого права позивачки на 2007 рік, то п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» від 19.12.2006 року № 489-У, з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим законом, було зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням ст.111 Закону № 489-У.

Проте, рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року положення п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», з урахуванням ст.111 цього Закону, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, в період з 01.01.2007 року по 09.07.2007 року позивачка не мала права на отримання державної соціальної підтримки, оскільки норма, якою передбачено це право, була зупинена, тобто позивачка не мала права на підвищення пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, а таке право виникло лише з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року.

Відносно підвищення пенсії дітям війни у 2008 році, то відповідно до п. 41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було викладено в такій редакції: « Дітям війни ( крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ) до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення проводиться за їх вибором згідно з одним із законів»

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України, зокрема, положення п. 41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Зазначені рішення Конституційного Суду України є обовязковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскарженими, крім того, вони мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року і з 01.01.2009 року по день ухвалення рішення по справі судом першої інстанції,- спірні правовідносини регулюються відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції Закону, яка діяла до 01.01.2007 року, тобто відповідач зобовязаний був нараховувати та виплачувати державну соціальну підтримку у вигляді підвищення пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, а розмір мінімальної пенсії за віком встановлюється, згідно ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що за конституційними нормами та виходячи з пріоритетів законів над підзаконними актами, - відповідач повинен здійснювати нарахування та виплату підвищення пенсії дітям війни виходячи з розмірів встановлених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року № 2195-1У.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України - для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Оскільки, відповідач наполягав на застосуванні річного строку для звернення до суду із позовом за період 2007-2008 років, то суд прийшов до висновку про відмову позивачці у задоволенні позовних вимог за період із 22.05.2008 року до 14.01.2009 року у звязку із пропуском річного строку для звернення до суду за захистом своїх прав, так як доводи позивачки, щодо поважності причин пропуску цього строку, судом визнано як необґрунтованими.

Крім того, розглядаючи справу в порядку адміністративного судочинства, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про зобовязання відповідача в подальшому, тобто з 01.01.2010 року, нараховувати та виплачувати позивачці підвищення пенсії, як дитині війни, в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», до змін в законодавстві.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі зясував права та обовязки сторін, обставини справи та дав їм належну правову оцінку, постановив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Що ж стосується розміру мінімальної пенсії за віком, з якої має обчислюватись зазначене підвищення пенсії, то суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що розрахунок необхідно проводити з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки іншого розміру такої пенсії законодавством не передбачено.

Приведені в апеляційній скарзі доводи УПФУ в м. Першотравенську не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновки суду та встановлені судом обставини.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Першотравенську Дніпропетровської області відхилити.

Постанову Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу.

СУДДІ: