АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-9285/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Варенко О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2010 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Пищиди М.М.

суддів - Варенко О.П., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі - Лещинській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк про визнання дій незаконними, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2010 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в його позовних вимогах.

Зазначеним рішенням позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Суд визнав незаконними дії ПАТ КБ „ПриватБанк щодо підвищення в односторонньому порядку умов кредитного договору № DNUHGI від 25.03.2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством комерційним банком „ПриватБанк та ОСОБА_2, відповідно до листів № 20.1.3.2/6-36575 від 25.12.2008 р., № 20.1.3.2/6-36575 від 31.12.2008 р., вирішено питання щодо судових витрат.

Як на підстави апеляційної скарги ПАТ КБ „ПриватБанк посилається на те, що рішення є незаконним, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Приведені в апеляційній скарзі доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 березня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір № DNUHGI, за умовами якого відповідач зобовязався надати кредит у сумі 631250,00 грн. зі сплатою процентів за користування ним у розмірі 1,25% щомісяця з кінцевим терміном повернення 25.03.2028 року, а позивач зобовязався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки.

25 та 31 грудня 2008 року на адресу позивача відповідачем було надіслано листи за № 20.1.3.2/6-36575, якими відповідач повідомив про зміну відсоткової ставки з 01.02.2008 року та з 01.02.2009 року за кредитним договором № DNUHGI від 25.03.2008 року до 30% на рік.

Згідно з п. 8.9 договору про іпотечний кредит від 25 березня 2008 р. відповідач міг ініціювати зміну відсоткової ставки за кредитом в разі здійснення поточних коливань відсоткових ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ; підвищення ставки за кредитами Кредиторів України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки більш ніж на 3 відсоткових пункту за банковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього Договору чи останнього перегляду відсоткової ставки та не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру відсоткової ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової відсоткової ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою Позичальника.

В порушення ст. 654 ЦК України зміни розміру відсоткової ставки здійснені банком в односторонньому порядку, а не в договірному порядку, позивач не надавав згоди на підвищення процентної ставки встановленої при укладенні договору.

Таким чином, на час нарахування процентів банком за новою ставкою із 01 лютого 2009 року уже діяв Закон України №661-УІ від 12 грудня 2008 року, який набрав чинності із 10 січня 2009 року і яким було заборонено банкам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів, встановлений договором.

За таких обставин дії відповідача щодо підвищення розміру процентної ставки за договором кредиту є неправомірними, оскільки суперечать чинному законодавству.

Заперечення відповідача про правомірність підвищення ним процентної ставки та відповідність цих дій умовам договору та діючого на той час законодавства суд не приймає до уваги із тих підстав, що Закон України №661-УІ помякшує цивільну відповідальність боржника за договором кредиту, а тому і має зворотну дію в часі відповідно до вимог ч.2 ст.5 ЦК України.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу.

Головуючий:

Судді: