Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-515/10
РІШЕННЯ

Іменем України

12.07.2010 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Ковальчук Л.М.

при секретарі Гуменній Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю „ОСОБА_2 Україна, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерний комерційний банк „Індустріалбанк, про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних від простроченої суми, відшкодування моральної шкоди, за позовом Акціонерний комерційний банк „Індустріалбанк до товариства з додатковою відповідальністю „ОСОБА_2 Україна про стягнення страхового відшкодування та пені за прострочення його виплати, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2008 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача товариства з додатковою відповідальністю „ОСОБА_2 Україна (надалі ТДВ „ОСОБА_2 Україна) про стягнення страхового відшкодування, відшкодування моральної шкоди, стягнення заборгованості за несплачений кредит, упущеної вимоги, із сплати послуг евакуатора.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15.11.2007 року між ним та ТДВ „ОСОБА_2 Україна укладено договір добровільного комплексного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією наземного транспорту №200036740. Договір був укладений шляхом видачі страховиком страхувальнику страхового поліса.

Обєктом страхування за договором за вказаним договором є майнові інтереси, повязані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням автомобілем марки „KIA Magentis, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2, відшкодуванням страхувальником/водієм шкоди життя, здоровю, майну потерпілих третіх осіб внаслідок експлуатації зазначеного автомобіля, з життям, здоровям, працездатністю водія та пасажирів застрахованого автомобіля.

Позивач зазначив, що в період дії вищезазначеного договору, а саме 23.11.2007 року, керуючи застрахованим автомобілем на перехресті Обїзної дороги в смт. Ворзель та вул. Кірова в м. Бучі Київської області, перевищив дозволену швидкість, не впорався з керуванням та зіткнувся з відбійником. За фактом цієї події інспектором з дізнання ВДАІ Ірпінського регіону ОСОБА_2 було складено довідку від 24.11.2007 року №273, що засвідчує факт зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з п.п.21.2.4. страхового поліса від 15.11.2007 року №200036740 у термін, що не перевищує двох робочих днів, а саме 26.11.2007 року позивач звернувся до відповідача із повідомленням про настання страхового випадку.

Проте, як зазначив ОСОБА_1, ТДВ „ОСОБА_2 Україна всіляко зволікає її виплатою страхового відшкодування, продовжило строк складення страхового акту.

Позивач стверджував, що згідно з висновком експерта-оцінювача, його автомобіль після дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 23.11.2007 року, відновленню не підлягає.

ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача страхове відшкодування, відшкодування у розмірі 120000,00 грн., відшкодування моральної шкоди у сумі 10000,00 грн., стягнення заборгованості за несплачений кредит у розмірі 12625,00 грн., упущеної вимоги у звязку із втратою автомобіля у сумі 18000,00 грн., із сплати послуг евакуатора у сумі 600,00 грн.

В подальшому позивач уточнив та збільшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача також пеню у розмірі 29668,99 грн., збитки від інфляції у розмірі 24376,98 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 3870,23 грн., а розмір страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди, яке він просив суд стягнути з ТДВ „ОСОБА_2 Україна, зменшено до 119495,00 грн. та 5000,00 грн. відповідно.

Надалі ОСОБА_1 зменшив розмір позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на його користь збитки від інфляції у розмірі 30490,19 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 5552,90 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.

Судом до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено Акціонерний комерційний банк „Індустріалбанк (надалі АКБ „Індустріалбанк).

У березні 2008 року АКБ „Індустріалбанк звернувся до суду в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, з позовом до товариства з додатковою відповідальністю „ОСОБА_2 Україна про стягнення страхового відшкодування та пені за прострочення його виплати.

Своїй позовні вимоги АКБ „Індустріалбанк мотивував тим, що 30.10.2006 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №KRCK/0300/252/06, згідно умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 20500,00 доларів США з 30.10.2006 року по 29.12.2012 року включно для придбання автомобіля марки „KIA Magentis зі сплатою за користування кредитом 12% річних.

Кредит був наданий ОСОБА_1 під заставу автомобіля марки „KIA Magentis, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2, про що між АКБ „Індустріалбанк та ОСОБА_1 було укладено договір застави цього транспортного засобу від 30.10.2006 року №KRAZ/0300/208/06.

Згідно з п.3.1.4. договору застави від 30.10.2006 року №KRAZ/0300/208/06 заставодавець зобовязався у триденний строк з моменту укладення договору застрахувати предмет застави та сплатити страховий платіж страховий платіж за погодженням зі заставодержателем на строк фактичної дії цього договору за свій рахунок на всю суму застави від знищення та пошкодження в результаті стихійного лиха, протиправних дій третіх осіб, дорожньо-транспортної пригоди з наданням договору страхування та сплати страхового платежу. Отримувачем страхового відшкодування повинен бути вказаний заставодержатель. У разі настання страхового випадку предметом застави стає також право вимоги заставодержателя до страховика у розмірі заборгованості заставодавця перед заставодержателем на момент страхового випадку за кредитним договором.

В страховому полісі від 15.11.2007 року №200036740 зазначено, що вигодонабувачем за договором страхування є АКБ „Індустріалбанк.

23.11.2007 року трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля.

АКБ „Індустріалбанкзазначив, що ОСОБА_1 в термін, визначений п.п.21.2.4. страхового поліса від 15.11.2007 року №200036740, повідомив страховика про настання страхового випадку та 04.12.2007 року надав всі необхідні для здійснення страхової виплати документи, проте ТДВ „ОСОБА_2 Україна в порушення умов договору не склало страховий акт та не здійснило виплату страхового відшкодування за наслідками настання страхового випадку.

У звіті від 04.12.2007 року №3322 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власникові транспортного засобу зазначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки „KIA Magentis, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2, становить 131759,80 грн., а також те, що наступила повна конструктивна загибель зазначеного транспортного засобу.

АКБ „Індустріалбанк зазначив, що сума страхового відшкодування становить 119495,00 грн., а пені за прострочення її сплати 29668,99 грн., які він просив суд стягнути з ТДВ „ОСОБА_2 Україна на його користь та судові витрати у розмірі 1521,63 грн.

Представник позивача позов свого довірителя та АКБ „Індустріалбанк підтримав, просив суд їх задоволити.

Представник АКБ „Індустріалбанк позов свого довірителя та позов ОСОБА_1 підтримав, просив суд їх задоволити.

Представник відповідача за позовом ОСОБА_1 та за позовом АКБ „Індустріалбанк проти позовів заперечував, мотивувавши це тим, що ним правомірно відмовлено ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, оскільки останній в порушення п.5 ч.1 ст.26 Закону України „Про страхування створював страховикові перешкоди у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Також представник відповідача звернув увагу на те, що, оскільки згідно із звітом від 04.12.2007 року №3322 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власникові транспортного засобу зазначено, що наступила повна конструктивна загибель зазначеного транспортного засобу, пошкоджений транспортний засіб перед виплатою страхового відшкодування має бути знятий з обліку в органах та переданий страховику, що ОСОБА_1 зроблено не було.

Також представником відповідача зазначено, що позивачем невірно здійснено розрахунок розміру страхового відшкодування, яке за його словами повинно становити 95271,84 грн.: 120000,00 грн. (страхова сума) 505,00 грн. (франшиза) 24213,16 грн. (вартість залишків), а також розмірі пені.

Представник відповідача також стверджував, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник, тобто 97900,00 грн.

Також не підлягають задоволенню вимоги позивача ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача на його користь збитки від інфляції у розмірі 30490,19 грн., трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 5552,90 грн., оскільки ці вимоги не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а щодо моральної шкоди, то позивач не довів, в чому вона полягає.

Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та позову АКБ „Індустріалбанк.

Суд, заслухавши осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, а позов АКБ „Індустріалбанк підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

30.10.2006 року між АКБ „Індустріалбанк та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №KRCK/0300/252/06, згідно умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 20500,00 доларів США з 30.10.2006 року по 29.12.2012 року включно для придбання автомобіля марки „KIA Magentis зі сплатою за користування кредитом 12% річних (т.1, а.с.116-121).

Кредит був наданий ОСОБА_1 під заставу автомобіля марки „KIA Magentis, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2, про що між АКБ „Індустріалбанк та ОСОБА_1 було укладено договір застави рухомого майна від 30.10.2006 року №KRAZ/0300/208/06 (т.1, а.с.122-125).

Відповідно до ст.16 Закону України „Про страхування договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобовязання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Вказана норма кореспондується з положенням ст.979 Цивільного кодексу України.

Згідно з положеннями абз.2 ч.1 ст.981 Цивільного кодексу України, яке корелюється з положенням абз.2 ст.18 Закону України „Про страхування, договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальнику страхового поліса.

На виконання п.3.1.4. договору застави рухомого майна від 30.10.2006 року №KRAZ/0300/208/06 15.11.2007 року ОСОБА_1 було укладено з ТДВ „ОСОБА_2 Україна договір добровільного комплексного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією наземного транспорту №200036740. Договір був укладений шляхом видачі страховиком страхувальнику страхового поліса (т.1, а.с.8-9).

Обєктом страхування за договором за вказаним договором є майнові інтереси, повязані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням автомобілем марки „KIA Magentis, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2, відшкодуванням страхувальником/водієм шкоди життя, здоровю, майну потерпілих третіх осіб внаслідок експлуатації зазначеного автомобіля, з життям, здоровям, працездатністю водія та пасажирів застрахованого автомобіля.

В страховому полісі від 15.11.2007 року №200036740 зазначено, що вигодонабувачем за договором страхування є АКБ „Індустріалбанк.

Відповідно до ч.4 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення що набрала законної сили є обовязковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 11.01.2008 року у справі про адміністративне правопорушення №3-143/2008 року встановлено, що 23.11.2007 року ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_3, рухаючись по автодорозі Київ-Забуччя, перевищив дозволену швидкість, не впорався з керуванням та зіткнувся з відбійником. Вказаним діями ОСОБА_1 порушив п.12.12 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 р. №1306 (надалі Правила дорожнього руху), та був визнаний судом винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (т.1, а.с.35).

Згідно з ч.2 ст.8 Закону України „Про страхування страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

З п.6 страхового поліса від 15.11.2007 року №200036740 вбачається, що страхувальник (ОСОБА_1М.) застрахував автомобіль НОМЕР_3, зокрема і від настання такого страхового випадку як пошкодження автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (т.1, а.с.8).Пошкодження автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є страховим випадком також у відповідності до п.п.4.2.2. Програми комплексного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією наземного транспорту „Формула (надалі Програма).

Таким чином суд вважає доведеним факт настання страхового випадку із застрахованим автомобілем.

Відповідно до вимог п.п.21.2.4. страхового поліса від 15.11.2007 року №200036740 у термін, що не перевищує двох робочих днів, позивач звернувся до відповідача із повідомленням про настання страхового випадку.

Судом було встановлено, що 26.11.2007 року ОСОБА_1 було надано страховику усі необхідні для отримання страхового відшкодування документи.

Проте ТДВ „ОСОБА_2 Україна з посиланням у листі від 11.02.2008 року за №Н-681/02 на п.6.5.2. Програми повідомив позивача про продовження ним терміну складення страхового акту до двох місяців (т.1, а.с.10).

Суд вважає ці дії страховика неправомірними, оскільки в порушення п.6.5.2. Програми ТДВ „ОСОБА_2 Україна не отримало згоди страхувальника на продовження терміну складення страхового акту до двох місяців.

Більш того, суд звертає увагу на те, що страховик не мав права посилатися на цей пункт Програми тому, що він міститься в блоці ІІІ Програми та стосується добровільного особистого страхування від нещасного випадку на наземному транспорті. Положення, які ж стосуються добровільного страхування наземного транспорту, тобто того виду страхування, який вказаний в страховому полісі від 15.11.2007 року №200036740, містяться в блоці І Програми (т.1, а.с.98-107).

Ч.4 п.4.5.2. Програми передбачено право страховика на відстрочення виплати страхового відшкодування у разі особливо складних обставин страхового випадку, а не право відстрочити складання страхового акту. Для складання страхового акту згідно п.4.5.2. Програми страховикові відведено 15 робочих днів з дня отримання заяви на виплату страхового відшкодування та всіх необхідних документів, які підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків (т.1, а.с.102).

Оскільки заява про виплату страхового відшкодування, довідка ДАІ від 24.11.2007 року №273 та інші необхідні документи були подані ОСОБА_1 26.11.2007 року, а звіт від 04.12.2007 року №3322 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власникові транспортного засобу, був складений 04.12.2007 року, тобто відлік для складання страхового акту повинен був початись 05.12.2007 року і завершитись 25.12.2007 року, а саме 25.12.2007 року.

Таким чином відповідач у справі був зобовязаний скласти страховий акт, тобто прийняти рішення про виплату страхового відшкодування, відмову або відстрочку у виплаті страхового відшкодування. Про прийняте рішення страховик повинен повідомити страхувальника в письмовому вигляді з обґрунтуванням причин відмови чи відстрочки у такому випадку (п.4.5.2. Програми).

Згідно з п.4.5.9. Програми сплата страхового відшкодування здійснюється не пізніше 5 робочих днів після складання страхового акту, тобто починаючи з 26.12.2007 року, але не пізніше 21.01.2008 року (з урахуванням святкових днів відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України Про перенесення робочих днів у 2008 році від 28.11.2007 року №1059-р).

Отож термін, з якого починається відлік простроченої заборгованості із сплати страхового відшкодування, починається з 22.01.2008 року.

23.04.2008 року ТДВ „ОСОБА_2 Україна відмовлено ОСОБА_3 у виплаті страхового відшкодування, оскільки останній в порушення п.5 ч.1 ст.26 Закону України „Про страхування створював страховикові перешкоди у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідачем не надано суду переконливих доказів підставності відмови ОСОБА_1 у здійсненні виплати страхового відшкодування, а тому суд вважає її неправомірною.

У звіті від 04.12.2007 року №3322 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власникові транспортного засобу зазначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки „KIA Magentis, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2, становить 131759,80 грн., а також те, що наступила повна конструктивна загибель зазначеного транспортного засобу. Дійсна вартість досліджуваного транспортного засобу на момент настання страхового випадку становила 97900,00 грн.(т.1, а.с.44-55).

Ч.17 ст.19 Закону України „Про страхування передбачено, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Зважаючи на те, що наступила повна конструктивна загибель автомобіля марки „KIA Magentis, номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2, прямий збиток, який зазнав страхувальник, становить 97900,00 грн., тобто дійсну вартість досліджуваного транспортного засобу на момент настання страхового випадку.

Таким чином розмір страхового відшкодування, який повинен був бути сплачений страховиком ТДВ „ОСОБА_2 Україна, становить 97395,00 грн. (97900,00 грн. 505,00 грн. безумовної франшизи, передбаченої п.13 страхового поліса від 15.11.2007 року №200036740).

Відповідно до ст.992 Цивільного кодексу України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобовязаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

П.26.3. страхового поліса від 15.11.2007 року №200036740 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання умов полісу сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України. За несвоєчасне проведення розрахунків винна сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє під час виникнення заборгованості, від суми, що підлягає сплаті за кожен день затримки.

Як уже зазначено, відлік простроченої заборгованості із сплати страхового відшкодування починається з 22.01.2008 року, страхове відшкодування становить 97395,00 грн.

З 01.04.2008 року облікова ставка НБУ становить 10%, з 30.04.2008 року 12%.

Отож розмір пені з 22.01.2008 року по 29.04.2008 року включно становить 5268,91 грн. (10% х 2 х 97395,00 грн. х 99 днів / 366 днів / 100); з 30.04.2008 року по 31.12.2008 року включно становить 15710,93 грн. (12% х 2 х 97395,00 грн. х 246 днів / 366 днів / 100); з 01.01.2009 року по 19.02.2009 року включно становить 3202,03 грн. (12% х 2 х 97395,00 грн. х 50 днів / 365 днів / 100), а загалом 24181,87 грн.

Оскільки вигодонабувачем відповідно до страхового поліса від 15.11.2007 року №200036740) є АКБ „Індустріалбанк, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов АКБ „Індустріалбанк частково, стягнути з ТДВ „ОСОБА_2 Україна на користь АКБ „Індустріалбанк страхове відшкодування у розмірі 97395,00 грн. та пеню за прострочення сплати страхового відшкодування у розмірі 24181,87 грн., одночасно зобовязавши ОСОБА_1 передати пошкоджений автомобіль НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_5, ТДВ „ОСОБА_2 Україна.

Також суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте відповідно до норм ст.16 Закону України „Про страхування, ст.ст.979, 988 Цивільного кодексу України обовязки страховика визначаються умовами договору страхування.

Положеннями договору страхування, укладеного між ОСОБА_1 та ТДВ „ОСОБА_2 Україна від 15.11.2007 року не передбачено обовязок страховика сплатити страхове відшкодування з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, а на правовідносини, які виникли між сторонами, вимоги ст.625 Цивільного кодексу України не поширюються.

Тому у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат, трьох відсотків річних від простроченої суми слід відмовити.

Ст.23 Цивільного кодексу визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суд відмовляє у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не довів, в чому ж полягає заподіяна йому моральна шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір, не надав доказів, якими це підтверджується.

Ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позов АКБ „Індустріалбанк задоволено частково, загалом стягнуто з відповідача грошові кошти у розмірі 121576,87 грн., тому суд присуджує з ТДВ „ОСОБА_2 Україна на користь АКБ „Індустріалбанк судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 1215,76 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.546, 549-552, 624, 625, 979-985, 988-992 Цивільного кодексу України, ст.ст.8,16 Закону України „Про страхування, п.1.10, 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 р. №1306, п.2 Порядку обліку дорожньо-транспортних пригод, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2005 р. №538 та, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю „ОСОБА_2 Україна, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерний комерційний банк „Індустріалбанк, про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних від простроченої суми, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Позов Акціонерного комерційного банку „Індустріалбанк до товариства з додатковою відповідальністю „ОСОБА_2 Україна про стягнення страхового відшкодування та пені за прострочення його виплати задовольнити частково.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю „ОСОБА_2 Україна на користь Акціонерного комерційного банку „Індустріалбанк страхове відшкодування у розмірі 97395,00 грн., одночасно зобовязавши ОСОБА_1 передати пошкоджений автомобіль НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_5, товариству з додатковою відповідальністю „ОСОБА_2 Україна.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю „ОСОБА_2 Україна на користь Акціонерного комерційного банку „Індустріалбанк пеню за прострочення сплати страхового відшкодування у розмірі 24181,87 грн.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю „ОСОБА_2 Україна на користь Акціонерного комерційного банку „Індустріалбанк судові витрати, повязані з розглядом справи, що складаються з судового збору у розмірі 1215,76 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги або шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя Ковальчук Л.М.