АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-4990/09Головуючий у 1-й інстанції Процько
Провадження № 22-ц-35/10 Доповідач - Шевчук Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2010 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Шевчук Г. М., Гурзель І. В.,

при секретарі Любчик Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10 листопада 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного банку Банк регіонального розвитку в особі Львівської філії акціонерного банку Банк регіонального розвитку про повернення коштів за договором банківського вкладу та стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 10 листопада 2009 року позов ОСОБА_1 до акціонерного банку Банк регіонального розвитку в особі Львівської філії акціонерного банку Банк регіонального розвитку(далі банк) про повернення коштів за договором банківського вкладу та стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з акціонерного банку Банк регіонального розвитку на користь ОСОБА_1 41 513 грн. 87 коп. депозитного вкладу із нарахованими відсотками, 250 грн. сплаченого державного мита, 85 грн. 74 коп. поштових витрат, всього 41849 грн. 61 коп.. У решті позовних вимог, а саме, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено за їх недоведеністю. Стягнуто з акціонерного банку Банк регіонального розвитку на користь держави 165 грн. 14 коп. державного мита та в користь Тернопільського міськрайонного суду 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою на вказане рішення суду, в якій просить скасувати рішення суду в частині не задоволення вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми нарахованих відсотків в період закінчення договорів та до моменту виконання банком умов договорів банківського вкладу та направити справу у цій частині на новий розгляд. Посилаючись на те, що банк незаконно після закінчення строку договорів банківського вкладу продовжував користуватись коштами кредитора, на вимогу кредитора відмовляв у поверненні коштів, а тому зобов'язаний сплатити йому проценти згідно договору.

У судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу зіславшись на доводи викладені в ній.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоч був належним чином повідомлений.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши апелянта колегія вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 листопада 2007 року та 16 лютого між ОСОБА_1 та акціонерним банком Банк регіонального розвитку в особі Тернопільського відділення №4 Львівської філії банку було укладено договора банківського вкладу відповідно договір№ 527-Т-ДТ2/2007 ДТ-2 Добра традиція та договір № 891-Т-ДТ 2009 Добра традиція.

Згідно умов договору № 527-Т-ДТ2/2007 ДТ-2 Добра традиція від 19.11.2007 року банк прийняв від вкладника грошові кошти в сумі 25 000 грн. , із процентною ставкою 16% річних, строком до 20.05.2009 року на умовах та в порядку, визначених цим договором.

Відповідно до договору № 891-Т-ДТ 2009 Добра традиція ДТ-1 від 16.02.2009 року банк прийняв від вкладника грошові кошти в сумі 10 000 грн. , із процентною ставкою за користування кредитом- 24, 5% річних, строком до 19.05.2009 року на умовах та в порядку, визначених цим договором. .

Згідно з вимогами п. 3.4.3 договорів банківського вкладу банк зобов'язаний повернути вкаднику повністю депозит по закінченню строку депозиту

Як вбачається із вказаних договорів банківського вкладу, строк депозиту відповідно до 20.05.2009 року та 19.05.2009 року.

Із пложення п. 4.1договорів вбачається, що проценти на суму депозиту нараховуються щомісячно, починаючи з дня , наступного за днем надходження коштів на депозитний рахунок вкладника, до дня, що передує їх поверненню.

19.05.2009 року та 20.05.2009 року закінчився строк дії відповідних договорів банківського вкладу.

20.05.2009 року, позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про видачу вкладів .

На що отримав відмову банку, так як у банку введено тимчасову адміністрацію та мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на шість місяців з 23.02.2009 року по 10.08.2009 року, що стверджуєтья листом банку №10-030/1532 від 20.05.2009 року .

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 в частині стягненні з банку на користь позивача внесених ним коштів згідно вказаних договів та нарахованих по них відсотків на день закінчення договорів, суд першої інстанції вірно виходив з того, що банк відповідно до вимог закону і умов договору зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі та в порядку, встановленому договором.

Суд першої інстанції підставно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування на користь позивача 1000 грн. матеріальної та 1000 грн. моральної шкоди, так як факт понесення позивачем матеріальних збитків та моральних страждань не знайшов свого підтвердження.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції безпідставно відхилив позовні вимоги позивача щодо стягнення з банку на його користь суми відсотків в період закінчення дії договорів, а саме з 20.05.2009 року та з 19.05.2009 року по день вирішення справи в суді, судова колегія не бере до уваги так як вони не грунтуються на законі та спростовуються матеріалами справи.

В силу вимог ч. 5 ст. 1061 ЦК України та положення п. 4.1 договорів проценти на суму депозиту нараховуються щомісячно, починаючи з дня , наступного за днем надходження коштів на депозитний рахунок вкладника, до дня, що передує їх поверненню.

Строк договорів депозиту відповідно закінчився 20.05.2009 року та 19.05.2009 року, тому відсотки на суму депозиту, відповідно до умов договору, нараховуються відповідно до 19.05.2009 року та до 20.05.2009 року.

Виходячи із наведеного, суд першої існтанції, обгрунтовано дійшов до висновку про безпідставність вимог позивача щодо стягнення з банку на його користь суми відсотків відповідно до усов договорів в період закінчення дії договорів, а саме з 20.05.2009 року та 19.05.2009 року по день вирішення справи в суді.

Таким чином, рішення суду ухвалене з додержанням вимог процесуального та матеріального права, доводи наведені в апеляційній скарзі його висновків не спростовують, а тому підстав для його скасування передбачених нормою ст. 309 ЦПК України, колегія суддів не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ч. 1 п. 1 ст. 308, 313; 314, 315, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10 листопада 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2