Рівненський міський суд Рівненської області
Справа 2- 1520/10 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2010 року м. Рівне

Рівненській міській суд Рівненської області:

в особі головуючого судді Цвіркуна О.С при секретарі Власюк О.В.,

за участю :

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3І

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Український автомобільний холдинг», третя особа на боці відповідача ОСОБА_3 про зміну формулювання причин звільнення, оплату вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в сумі 3000 гривень, суд-

ВСТАНОВИВ:

В своїй позовній заяві позивач зазначає, що з 3 березня 2008 року був прийнятий на роботу в ТзОВ «Український автомобільний шлях» на посаду слюсара-тонувальника. 6 липня 2009 року, в звязку з зменшенням заробітної плати до мінімуму, написав заяву про звільнення за власним бажанням і в той же день йому повідомили, що він звільнений. На протязі тривалого часу намагався отримати трудову книжку, однак тільки після звернення зі скаргою до прокуратури, 7 жовтня 2009 року отримав трудову книжку. Отримавши трудову книжку зясував, що запис про звільнення за власним бажанням, відповідно до наказу №680-к від 6 липня 2009 року є недійсним, а звільнений він, ОСОБА_1 з 1 вересня 2009 року наказом №827/2к - за прогули, без поважних причин, згідно п.4ст.40 КЗпП України.

Зазначає, що з даним формулюванням причин звільнення він не згідний, так як трудового законодавства не порушував. Крім того у зв'язку з записом в трудовій книжці про звільнення за прогули, він ОСОБА_1, не може працевлаштуватись. оскільки у зв'язку з таким записом працедавці відмовляються приймати його. ОСОБА_1 на роботу, а також йому невиплачена компенсація за невикористану відпустку.

В судовому засіданні позивач та його представник уточнивши позовні вимоги просили суд, змінити формулювання причин звільнення, встановити день звільнення ОСОБА_1, 6 липня 2009 року, за власним бажанням, про що зробити відповідний запис в трудовій книжці. Стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі середнього заробітку - 1500 грн. щомісячно з дня звільнення до дня винесення рішення суду а також судові витрати. Окрім того, вважає, що у звязку з порушенням трудового законодавства посадовими особами філії, йому спричинено моральні страждання, внаслідок чого у нього погіршився загальний стан здоровя, він втратив сон, психічну рівновагу, а тому просить стягнути моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

Представник відповідача позовні вимоги заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що позивача було правомірно звільнено з роботи, без жодних порушень вимог чинного законодавства. В обґрунтування своїх заперечень пояснив, що заява позивача від 6 липня 2009 року, про звільнення за власним бажанням, залишилась працедавцем без задоволення. Запис в трудовій книжці про звільнення з 6 липня 2009 року за власним бажанням, ОСОБА_1, зроблений начальником відділу кадрів Демиденко помилково. Позивач не назвав поважних причин невиходу на роботу з 06.07.2009р. по 31.08.2009р , не надав пояснень про причини невиходу на роботу та, відповідно, не надав підтверджуючих документів правомірності не виходу на роботу. Тобто Позивач здійснив прогул, що є порушенням трудової дисципліни, за що і був звільнений за ч.4.ст.40 КЗпП України. Враховуючи вищенаведене просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі у звязку з їх безпідставністю.

Третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_3 повністю погодився з позицією представника відповідача, вважає за доцільно відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення та доводи сторін, обєктивно та неупереджено дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

6 липня 2009 року ОСОБА_1 написав заяву про звільнення за власним бажанням з дати написання заяви, написання даної заяви було зумовлено зменшенням розміру заробітної плати порівняно з тим про який сторони домовлялись при прийнятті на роботу.

Відповідно до журналу реєстрації вхідної та вихідної кореспонденції ТзОВ «Український автомобільний шлях», дана заява зареєстрована 6 липня 2009 року №708.

Представником відповідача не заперечуючи факт написання та подання заяви про звільнення, заперечував, що ОСОБА_1 просив звільнити його, саме з 6 липня 2009 року, а тому мав відпрацювати чотирнадцять днів.

Згідно ст..2 КЗпПУкраїни - Право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою.

Відповідно до ч.З ст.38 КЗпП України, Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Як вбачається з оглянутої довідки про доходи Позивача, заробітна плата позивача в червні 2009 року в порівнянні з червнем 2008 року зменшилась в тричі.

З оглянутої в судовому засіданні трудової книжки Позивача, вбачається що остання містить запис про звільнення ОСОБА_1 з 6 липня 2009 року, за власним бажанням. Даний запис завірено печаткою підприємства та підписом начальника відділу кадрів.

Таким чином, суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 був звільнений 6 липня 2009 року за власним бажанням на підставі ст..38 КЗпП України.

Враховуючи встановлені, судом, причини написання заяви про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням, факт реєстрації заяви, а також реалізації волевиявлення працівника, що підтверджується записом в трудовій книжці про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням, а тому суд приходить до переконання про безпідставність звільнення ОСОБА_1 з 1 вересня 2009 року на підстав ч.4ст.40 КЗпП України за прогул, оскільки, останній, в трудових відносинах з підприємством з 6 липня 2009 року, не перебував.

За таких обставин, позов у вказаній частині слід задоволити.

Відповідно до ч.3,4 ст. 235 КЗпП України, - разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Однак на думку суду, Позивачем не доведено і не наданого жодного доказу, що запис в трудовій книжці про звільнення за прогул, перешкоджав працевлаштуванню, а тому позов в частині стягнення середнього заробітку підлягає до задоволення частково а саме за весь час затримки у видачі трудової книжки, з 6 липня по 7 жовтня 2009 року.

Відповідно до розрахунків які проведені на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» розмір середнього заробітку за весь час затримки у видачі трудової книжки становить 1861,29 грн.

Відповідно до п. 4, ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку із протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації.

Відповідно до ст. 237і КЗпП України власником або уповноваженим органом, моральна шкода відшкодовується працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків.

З урахуванням таких обставин, виходячи із вимог розумності і справедливості, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають до задоволення частково, а саме в розмірі 1500 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Довідкою від 20 жовтня 2009 року підтверджено оплату послуг адвокат ОСОБА_4 у розмірі 1300 грн.

Відповідно до З.ст.79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належить: 1. витрати на інформаційно-технічне забезпечення; 2. витрати на правову допомогу;.

Згідно ч.І ст.,56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року, особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в частині другій спи.56 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до переконання, про відмову в задоволені позовної вимоги щодо стягнення 1300 грн.- витрат на правову допомогу, оскільки адвокат ОСОБА_4 приймав участь в справі як представник позивача.

На підставі ст.ст. 41, 149, 235,237 КЗпП України, керуючись ст.ст. 10,11,60,88,212,214,215,367 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ №827-К від 1 вересня 2009 року про звільнення ОСОБА_1, за прогул без поважних причин, згідно п.4 ст.40 КЗпП України.

Днем звільнення ОСОБА_1 рахувати 6 липня 2009 року «за власним бажання», про що зробити відповідний запис в трудовій книжці.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « Український автомобільний холдинг» на користь ОСОБА_1 середній заробіток з дня звільнення по день отримання трудової книжки в розмірі 1861,29 коп., та моральну шкоду в розмірі 1500 (тисячу пятсот гривень).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український автомобільний холдинг» в доход держави судовий збір в сумі 37 грн. (тридцять сім гривень) та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи на користь Державного підприємства Судовий інформаційний центр" у розмірі 8.50 грн. (вісім гривень пятдесят копійок).

В решті позову відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Рівненського міського суду О.С.Цвіркун