Справа № 22ц-1714/10р. Головуюча у І-й інстанції Луців-Шумська Н.Л.
Категорія справи 57 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Петрички П.Ф.,

суддів Шашкіної С.А. та Цяцяка Р.П.,

при секретарі судового засідання Смалюх У.З.,

розглянувши в порядку, встановленому ст. 304-1 ЦПК України, апеляційну скаргу Шевченківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 16.07.2009 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Шевченківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про зобовязання провести перерахунок грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,

В С Т А Н О В И Л А:

16.04.2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Шевченківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання незаконними дій відповідача щодо нарахування, призначення та виплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та стягнення з відповідача на її користь суми недоотриманої державної щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007-2008 роки в розмірі 7 677 грн. 88 коп. (а.с. 1-4).

Оскаржуваною постановою позов частково задоволено: визнано дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачці державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у неповному розмірі неправомірними та зобовязано відповідача 1) провести перерахунок нарахованої та виплаченої позивачці державної допомоги по догляду за дитиною за періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2008 року включно до розміру не менше від прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6 років у відповідних періодах, і провести виплату недоплаченої допомоги та 2) з 01.01.2009 року надалі проводити нарахування і виплату позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на весь період здійснення виплат у розмірі, передбаченому ст. 43 Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням (а.с. 19-20).

Дану постанову оскаржив відповідач Шевченківський відділ соціального захисту Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради.

Апелянт просить оскаржувану постанову скасувати і прийняти нове рішення, яким повністю відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права (а.с. 25-27).

Вважає, що суд неправомірно зобовязав відповідача проводити з 01.01.2009 року нарахування та виплату позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на весь період здійснення виплат у розмірі, передбаченому ст. 43 Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, чим в порушення норм процесуального права вирішив питання про права позивача, реалізація яких залежить від його волі у майбутньому, оскільки в силу приписів ч.1 ст. 2 КАС України обєктом судового захисту можуть бути лише порушені, невизнані чи оспорювані права позивача.

Вважає, що позивачка пропустила річний строк звернення до суду, однак суд, всупереч наполяганню відповідача, не відмовив у задоволенні адміністративного позову з підстав, що передбачені ч.1 ст. 100 КАС України.

Звертає увагу на те, що зміни, внесені у Закон України „Про державну допомогу сімям з дітьми п. 23 розділу ІІ Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 27.12.2007 року щодо розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку рішенням Конституційного Суду України неконституційними не визнавалися, а відтак вважає, що у суду були відсутні будь-які правові підстави для задоволення позовних вимог позивачки в частині стягнення коштів за 2008 рік.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обгрунтованість оскаржуваної постанови в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтями 13 і 14 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» встановлено, що особа, яка фактично здійснює догляд за дитиною, має право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яка виплачується щомісяця з дня призначення допомоги по догляду за дитиною по день досягнення дитиною вказаного віку.

Розмір державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку визначений ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

Пунктом 23 розділу ІІ Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 27.12.2007 року у Закон України «Про державну допомогу сімям з дітьми» були внесені зміни щодо розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Вище згадана норма Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України Конституційним Судом України неконституційною не визнавалася і була чинною на час виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а відтак у суду були відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивачки в частині стягнення коштів за 2008 рік.

Всі видатки держави за всіма напрямками визначаються Кабінетом Міністрів України та затверджуються в Законі України „Про Державний бюджет України на відповідний рік.

Позовна заява не містить будь-яких доводів про порушення прав чи інтересів позивачки при нарахуванні та виплаті їй відповідачем допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у 2009 році.

За змістом норми ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В той же час, такий спосіб захисту прав, свобод та інтересів фізичної особи, як вимога їх захисту на майбутнє („на випередження), чинним законодавством не передбачений, а відтак у суду не було правових підстав також і для задоволення позовної вимоги про зобовязання відповідача проводити у майбутньому нарахування та виплату позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у встановленому чинним законодавством розмірі, оскільки обовязок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, на органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб покладено ч.2 ст. 19 Конституції України.

Частиною 2 ст. 99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а ч.1 ст. 100 КАС України що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Законодавчі акти, які регламентують спірні правовідносини, набули чинності з часу їх оприлюднення і з цього часу вони були та є загальнодоступними для ознайомлення з ними.

Позивачка, отримуючи протягом 2007 року допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, достовірно знала про розмір цієї допомоги.

Однак, її позовна заява не містить будь-яких пояснень з приводу пропущення нею строку звернення до адміністративного суду щодо нарахування та виплати їй цієї допомоги у 2007 році, а також клопотання про поновлення строку на звернення до адміністративного суду.

В той же час, у своїх запереченнях на позов відповідач наполягає на відмові у задоволенні адміністративного позову з підстав пропущення позивачкою строку звернення до адміністративного суду (а.с. 15-16).

Висновки суду про те, що річний строк на звернення до суду позивачкою не пропущено, будь-яких мотивів з цього приводу не містять.

За вище наведених обставин у суду першої інстанції не було правових підстав для незастосування до позовних вимог щодо допомоги, отриманої позивачкою у 2007 році, норми ч. 1 ст. 100 КАС України.

З урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення, а оскаржувана постанова - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову позивачці у задоволенні її позовних вимог.

Керуючись Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами від 18.02.2010 року, ст.ст. 2 ч.1, 99 ч.2, 100 ч.1 КАС України, ст.ст. 303, 304-1, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Шевченківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 16.07.2009 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позову до Шевченківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради.

Рішення апеляційного суду є остаточним і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: