Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу
Жовтневий районний суд р. ОСОБА_1 в складі:
головуючого судді ШУМ Л.І.
при секретарі Токарєвій Т.І.
представника позивача ОСОБА_2
представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні позов ОСОБА_5, до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», ОСОБА_6 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків,
В судовому засіданні позивач і його представник ОСОБА_2 позов підтримали в повному обсязі.
Представник відповідача відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» в особі ОСОБА_4, представник ОСОБА_6 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Кривому Розі в особі ОСОБА_3 позов не визнали.
Вислухавши сторони, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за такими підставами.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Понад 8 років позивач працював гірничим робітником очистного забою на шахті Октябрьська ВАТ КЗРК яка в цей час входить до складу Відкритого акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат". 04.04.2000 р., під час виконання своїх професійних обовязків, з ним стався нещасний випадок - внаслідок самопроізвольної просадки руди випав кусок руди і він був травмований, отримав закритий перелом заднього краю в/берцової кістки і гемартроз лівого колінного сустава., закритий перелом основної фаланги 1 пальцу правої стопи. Цей факт підтверджується актом про нещасний випадок № 5 від 04.05.2000 р., складеного за формою Н-1.
Згідно акту про нещасний випадок № 5 від 04.05.2000 року причинами нещасного випадку є недосконалість технологічного процесу, розробляє технологічний процес і слідкує за його виконанням підприємство. Таким чином саме підприємство є винним у отримані позивачем травми, так як не розробило безпечний технологічний процес.
Згідно ст. 153 КЗпП України роботодавець зобовязаний забезпечити нешкідливі умови праці.
Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода завдана працівникові каліцтвом, або іншим ушкодженням здоровя, звязаних з виконанням трудових обовязків відшкодовується в установленому законодавством порядку.
Позивач спостерігався в клініці при Міністерстві охорони здоровя Українського науково-дослідницького інституту промислової медицини в м. Кривому Розі.
На підставі рішення ЛЕК УкрНДІПРОММЕД від 16.05.2006 року, Протокол № 995, позивачу був встановлений діагноз: вегетативно-сенсорна поліневропатія рук 1-2 ст. з нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу ПФС 2 ст., деф. атрозу ліктьових суглобів в сполученні з періартрозом ПФ 1-2 ст., переферичною ангіодистонією з частими акроангіоспазмами кистей. ТНТ-катаракта 1 ст. обох очей. Захворювання професійні від 16.05.2006 року. Розвиток професійних захворювань обумовлений роботою на шахті Октябрьська, КДЗРК, підз. ГРОВ з правом ведення вибухових робіт з 1998 по 2006 рр. супроводжуючий діагноз: постравматичний ДФА лівого колінного суглоба, посттравматичний остеохондроз поперекового відділу хребта.
Згідно первинного висновку МСЕК акт № 517926 від 09.10.2003р. позивачу встановлений діагноз: вегетотативно-сенсорна поліневропатія рук 1-2 ст.; постр. артроз. лівого колінного суглобу і ступінь втрати професійної працездатності дорівнює 25% з 09.10.2003р.
У позивача на підставі висновку МСЕК від 09.10.2003 р., виникло право на відшкодування моральної шкоди.
Втрата професійної працездатності була установлена в період до внесення змін до Закону України "Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності", тому відповідальність за завдану моральну шкоду в наслідок втрати професійної працездатності на 25 % повинен нести відповідач в особі ОСОБА_6 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професіональних захворювань України в м. Кривому Розі.
23.02.2007 року був ухвалений Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності". Зокрема даним законом про зміни до базового Закону передбачено вилучення з Закону ст.ст. 1, 21, 28, 34, 35 норми, щодо обовязку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професіональних захворювань України виплачувати грошову суму за моральну шкоду потерпілому, внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.
Нормою ст. 1167 ЦК України, що набрав чинності з 2004 року встановлено, що моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю відшкодовується особою яка її завдала.
Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Висновком "МСЕК" від 22.08.2006 року позивачу було встановлено 55% втрати професійної працездатності, з них по ВСН первинно 30% та 25% повторно по виробничій травмі.
25% втрати професійної працездатності зобовязане відшкодувати позивачу ОСОБА_6 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Кривому Розі, 30% втрати професійної працездатності зобовязане відшкодувати Відкрите акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат".
Після неодноразових лікувань у стаціонарних відділеннях лікарень і клінік позивач по сьогоднішній день продовжує лікуватись, відчуває біль в тулубі і суглобах, йому тяжко ходити, він став інвалідом 3-ї групи та втратив 55% професійної працездатності.
Таким чином внаслідок виробничої травми у 40 років позивач став інвалідом, що завдає йому моральних страждань, він повинен був приховувати свій біль щоб продовжити працювати, докладати багато зусиль та часу для організації свого життя .
Винною особою в спричинені шкоди є підприємство, яке, в порушення діючого законодавства, не створило позивачу безпечні умови праці, не виконувало норм та правил з охорони праці.
Факт вини підприємства підтверджується актом за формою Н-1 за № 5 від 04.05.2000р., згідно з яким причинами нещасного випадку з позивачем є недосконалість технологічного процесу, розробляє технологічний процес і слідкує за його виконанням підприємство.
Згідно акту №13 затвердженого 09 червня 2006 року розслідування хронічного професійного захворювання, п.17 причиною професійного захворювання є робота впродовж 16 років 3 міс. в умовах важкої фізичної праці і 8 років 3 міс. в умовах контакту з ТНТ і локальної вібрації, рівні яких перевищували нормативи. Важкість праці відноситься до 3 класу 2 ступеню шкідливості.
В п.19 зазначеного Акту указані посадові особи, які порушили законодавство про охорону праці, вини позивача в отриманні професійного захворювання не встановлено.
Винним у заподіянні шкоди здоровю позивачеві є підприємство, яке у порушення діючого законодавства не забезпечило безпечну організацію при виконання робіт, не виконувало норм і правил охорони праці.
В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що з вини підприємства він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в наслідок виробничої травми, професійного захворювання, одержання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків.
Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємства професійне захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми.
Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків.
Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року».
Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин.
Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.
Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача - відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку рівень фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною профзахворювання позивача, перевищував гранично-допустимі норми, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оскаржило підприємство-відповідач.
Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода в наслідок виробничої травми і професійним захворюванням, винним в отриманні позивачем виробничої травми і професійного захворювання є відповідач відкрите акціонерне товариства «Криворізький залізорудний комбінат». Від виробничої травми позивач втратив працездатність в розмірі 25%, від професійного захворювання позивач втратив працездатність в розмірі 30 %, від наслідків виробничої травми і професійного захворювання позивач переносить фізичний біль. При вказаних обставинах суд вважає, що в наслідок виробничої травми і професійного захворюванням порушено звичайний для нього спосіб життя, він вимушений витрачати додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання.
Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України, акту про нещасний випадок № 5 від 04.05.2000 р., складеного за формою Н-1, акту №13 розслідування хронічного професійного захворювання який затверджений державним санітарним лікарем Жовтневого району 09.06.2006 року,виписки із історії хвороби ОСОБА_5 Українського НДІ промислової медицини, судвважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах, не забезпечення відповідачем - відкритим акціонерним товариством «Криворізький залізорудний комбінат» якісних та безпечних умов праці.
Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуває біль в різних частинах тіла, такий стан не дає йому можливості спокійно спати ночами, займатися фізичною роботою.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р.,з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.
Отже, враховуючи те, що вперше позивачу 09.10.2003 року встановлено 25% втрати працездатності в наслідок виробничої травми, 22.08.2006 року 30% втрати працездатності в наслідок професійного захворювання, а також характер захворювання, пов'язаних з заподіянням ушкодження здоровю фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги позивача задовольнити частково та стягнути з відповідача ВАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на його користь 25 000 грн у відшкодування моральної шкоди, з ОСОБА_6 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Кривому Розі Дніпропетровської області 15 000 гр.
На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_5 до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», ОСОБА_6 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди задовільнити частково.
Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_5 в відшкодування моральної шкоди 25 000 (двадцять пять тисяч) грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.
Стягнути з ОСОБА_6 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Кривому Розі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_5 в відшкодування моральної шкоди 15 000 (пятнадцять тисяч) грн.
Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат на користь держави судовий збір в сумі 8,50 грн., витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 30,00 грн.
Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат на користь ОСОБА_5 затрати на юридичну допомогу в розмірі 1300 гр.
ОСОБА_5 мають право оскаржити рішення подавши на протязі 10 днів з дня проголошення рішення заяву про апеляційне оскарження , та протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу, або в порядку ч.4 ст. 295 УПК України.
СУДДЯ Л.І. Шум.