Справа № 2-488/2010
Провадження № 2-488/2010
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2010 року смт.Баришівка.

Баришівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Єременка В.М. при секретарі Котенко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Баришівка Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Держкомзему у Баришівському районі Київської області, ОСОБА_2 сільської ради Баришівського району Київської області, ОСОБА_3, третя особа Відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Баришівської райдержадміністрації Київської області про визнання Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач по справі ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління держкомзему у Баришівському районі Київської області, ОСОБА_2 сільської ради Баришівського району Київської області, ОСОБА_3, третя особа: Відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Баришівської райдержадміністрації Київської області про визнання Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ( серія ЯА №286922), виданого 15.11.2005 року ОСОБА_3 на підставі розпорядження Баришівської райдержадміністрації Київської області від 07.10.2005 року №523 на земельну ділянку площею 6.4443 га на території ОСОБА_2 сільської ради Баришівського району Київської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва недійсним. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у 1993 році він звернувся до ОСОБА_2 сільської ради з заявою про виділення йому земельної ділянки під забудову житлового будинку і ведення підсобного господарства. Рішенням виконкому ОСОБА_2 сільської ради 15 червня 1993 року йому виділено під забудову житлового будинку земельну ділянку площею 0.30 га по вул. Леніна. Для ведення підсобного господарства рішенням чинних органів влади у тому ж 1993 році йому було надано в приватну власність ще 0.55 га землі, якою він користується і по нині. Документи на 0.55 га більше року йому не надходили. 12.10.1994 року відділ земельних ресурсів Баришівського району листом №463 від 12.10.1994 року підтвердив його право приватної власності на 0.85 га землі. Представником архітектури та виконкому сільської ради встановлено в натурі межі земельної ділянки. Позивач побудував будинок, створив сім,ю і господарює на цій земельній ділянці. Наприкінці 2009 року позивачу стало відомо, що на частку його земельної ділянки на 0.47 га виданий Державний акт ОСОБА_3, жителю с.Веселинівка, де межі земельної ділянки ОСОБА_3 перерізають навпіл законно побудований ним будинок. Сільський голова села Веселинівка ОСОБА_4 пояснив, що його земельна ділянка знаходиться за межами села. Рішенням ОСОБА_2 сільської ради від 22.01.2010 року його будинку присвоєна адреса вул.Леніна, 1-а. ОСОБА_1 вважає, що акт про встановлення в натурі (на місцевості) та погодження зовнішньої межі земельної ділянки, передача на зберігання межових знаків ОСОБА_3 підроблений, а Державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 неправомірний. ОСОБА_1 вважає, що передача частини земельної ділянки, яка належить йому на підставі рішень відповідних органів іншій особі є порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів, а також припинено право його власності на земельну ділянку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав заявлені до суду позовні вимоги та пояснив суду, що в 1993 році він працював в Баришівській заготконторі, мав вік 21 рік. В радгоспі «Заповіт Леніна», що в с.Веселинівка він не працював. Спочатку йому в селі Веселинівка для будівництва було виділено 0.20 га на відстані біля 300-400 метрів від місця побудованого ним будинку. На даний час він користується земельною ділянкою площею 0.38 га із яких 0.25 га під забудовою і 0.13 га під городиною. На ці 0.38 га у нього рішення немає. Хоче повернути собі 0.47 га. В районному архіві відсутнє рішення про виділення йому землі для ведення сільськогосподарського виробництва. З 1997 року по 2002 рік він в с.Веселинівка не проживав.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 та наполягав на тому, щоб суд визнав Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку ( серія ЯА №286922), виданого 15.11.2005 року ОСОБА_3, де частина земельної ділянки ОСОБА_3 накладається на збудовану ОСОБА_1 будівлю.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні також підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 і наполягав, щоб суд визнав недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданий 15.11.2005 року ОСОБА_3, де частина земельної ділянки ОСОБА_3 накладається на збудовану ОСОБА_1 будівлю.

Відповідач по справі ОСОБА_3 заперечував проти заявленого ОСОБА_1 до нього позову та зазначив, що він отримав на законних підставах Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку (пай) в трьох місцях (серія ЯА №286922), виданий 15.11.2005 року. З позивачем у нього була розмова про те, щоб обмінятися земельними паями з матір,ю ОСОБА_1, де пай його матері буде межувати з будовою, яку зводив ОСОБА_1, але ОСОБА_1 відмовився. Біля 10 років ОСОБА_3 обробляє земельну ділянку, на яку претендує ОСОБА_1 ОСОБА_1 розпочав будівництво в 2004 році і ОСОБА_3 не знав, що він будується на його земельному паї. Інститутом виготовлялася документація на розмежування паїв. При виносі в натурі на місцевості меж ОСОБА_3 були присутні: сільський голова ОСОБА_4, землевпорядник ОСОБА_7, позивач ОСОБА_1 і 4 представники ТОВ «Радіан». З боку позивача ніяких претензій тоді не було. Коли ОСОБА_3 виготовляли акт виносу меж земельної ділянки в натурі, то у ОСОБА_1 межі земельної ділянки під забудову були відсутні. В 2009 році ОСОБА_1 запропонував йому змістити межі в бік лісу, так як він вважає, що має право ще на землю. ОСОБА_3 відповів ОСОБА_1, що у нього є акт виносу меж в натурі і що йому передані на зберігання межові знаки. В кінці 2009 року ОСОБА_3 звернувся до Управління Держкомзему у Баришівському районі, де йому повідомили, що на його земельному паї побудована половина будинку позивача. ОСОБА_3 пропонував ОСОБА_1 уступити частину свого паю для обслуговування ОСОБА_1 житлового будинку, але ОСОБА_1 хоче 0.85 га.

Представник відповідача по справі - ОСОБА_3 - ОСОБА_8 пояснив суду, що Землі, які знаходяться за межами населеного пункту відносяться до компетенції районної державної адміністрації. Безпідставним є позиція позивача ОСОБА_1 про визнання Державного акту ОСОБА_3 недійсним. Генеральний план забудови ОСОБА_1 не погоджувався з головним санітарним лікарем, начальником держпожнагляду, начальником комунального господарства, а тому невідомо на якій підставі 02.12.1993 року архітектор затвердив такий план, що суперечить ст..22 ЗК України (в редакції 1992 року). Вулиця Леніна в с.Веселинівка має довжину 5 км.200 м., а у рішенні, виданому ОСОБА_1 15.06.1993 року не зазначений номер земельної ділянки. ОСОБА_8 вважає, що ОСОБА_1 побудував будинок на автодорозі за межами села на землях радгоспу «Заповіт Леніна». Ці землі сільськогосподарського призначення не передавалися до відома ОСОБА_2 сільської ради. Право позивача ОСОБА_1 його довірителем ОСОБА_3 не порушене.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради - сільський голова ОСОБА_4 Татаєвич пояснив суду, що в селі Веселинівка він проживає з 1981 року. Щоб не говорив ОСОБА_1, але у нього є рішення лише на 0.20 га землі. Дійсно ОСОБА_1 виділялась земельна ділянка площею 0.20 га в межах села, в іншому місці, але він п,ять років тому почав зводити будівлю за межами села Веселинівка. Виправлення з 0.20 га на 0.30 га, яке зроблено в рішенні від 15.06.1993 року повинно проводитися не таким чином, як у ОСОБА_1. Звідки у нього взялося 0.38 га невідомо, мова повинна йти про самозахват землі ОСОБА_1 На протязі 17 років ОСОБА_1 не приходив в сільську раду і не хотів вирішити питання відведення йому землі. Право позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 не було порушене. ОСОБА_4 неодноразово попереджав ОСОБА_1 про неможливість будівництва за межами села і про можливі наслідки такого будівництва, але той його не слухав. Окрім рішення на 0.20 га, якого-небудь іншого рішення ОСОБА_1 не видавалось і не могло бути взагалі. Будові ОСОБА_1 відповідно до рішення №4 від 22.01.2010 року було присвоєно адресу: вул.Леніна, 1-а, але потім дане рішення 18.05.2010 року рішенням №34 було відмінене після вивчення матеріалів про впорядкування нумерації житлових будинків, так як побудований ОСОБА_1 житловий будинок знаходиться за межами села Веселинівка.

Представник відповідача по справі Управління Держкомзему у Баришівському районі ОСОБА_9 заперечував проти заявленого позову і пояснив суду, що в межах населеного пункту розпоряджається землею сільська рада, а за її межами райдержадміністрація. За межами населеного пункту будівництво приватного житла заборонено. План забудови 09.12.1993 року ОСОБА_1 зроблено районним архітектором незаконно. Право позивача ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_3 не було порушене, а рішення виконкому ОСОБА_2 сільської ради від 15.06.1993 року про надання ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0.20 га без зазначення юридичної адреси будинку з виправленням площі земельної ділянки ОСОБА_9 вважає незаконним та погоджується з начальником містобудування та архітектури ОСОБА_10 в тому, що ОСОБА_1 побудував будинок не по плану. Окрім того вважає, що відсутнє рішення сесії сільської ради про передачу повноважень по приватизації земельних ділянок виконкому. Згідно ст..22 ЗК України (1992 року) землевпорядна організація наділена правом на складання акту виносу меж в натурі на місцевості, а не архітектура району.

Представник третьої особи Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Баришівської райдержадміністрації Київської області ОСОБА_10 пояснила суду, що позивач ОСОБА_1 восени 2009 року звернувся до Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства, у якого на руках було рішення ОСОБА_2 сільської ради за 1993 рік, в якому не зазначена адреса і номер земельної ділянки. Генеральний план забудови земельної ділянки ОСОБА_1 не відповідає фактичному плану забудови. Якби ОСОБА_1 побудував будинок по плану, то ніякої накладки на пай ОСОБА_3 не було б. ОСОБА_3 нічим не порушив права позивача ОСОБА_1 Він навіть згодний був уступити ОСОБА_1 частину свого земельного паю на чисто людських відносинах, але ОСОБА_1 хоче значно більше землі. До компетенції представників районного архітектора не входить складати акт виносу в натурі меж земельної ділянки, а тому такий акт від 09.12.1993 року ОСОБА_10 піддає сумніву.

Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що в 90-х роках він працював на посаді головного агронома, директором радгоспу «Заповіт Леніна», що в с.Веселинівка Баришівського району Київської області. В 1993 році збиралися документи на приватизацію земельних ділянок. На загальних зборах КСП «Веселинівське» його вибрали головою земельної комісії по складанню списків розпаювання землі. Свідку невідомо, що у ОСОБА_1 хтось забрав частину землі. Лист ОСОБА_12 від 12.10.1994 року, адресований ОСОБА_1, оформлений не належним чином і не являється підставою для приватизації земельної ділянки. ОСОБА_2 сільська рада не мала права виділяти ОСОБА_1 земельну ділянку під забудову за межами села.

Суд , заслухавши пояснення позивача, його представників, відповідачів, третьої особи, вважає заявлений позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

На переконання суду, помилковим є твердження ОСОБА_13 про те, що він є власником земельної ділянки загальною площею 0.85 га, так як, а ні земельна ділянка площею 0.20 га, а ні інша бажана площа, яка виправлена невідомо ким в бік збільшення в рішенні виконкому ОСОБА_2 сільської ради від 15.06.1993 року (без зазначення номера рішення та юридичної адреси земельної ділянки) з 0.20 га на 0.30 га, так як такі земельні ділянки ніколи не передавались жодним рішенням у власність ОСОБА_1, як в межах села Веселинівка, так і за його межами. Посилання позивача на лист-відповідь на його заяву колишнього начальника відділу земельних ресурсів Баришівського району Київської області ОСОБА_12 від 12.10.1994 року №463 із якого вбачається, що ОСОБА_1 згідно існуючого земельного законодавства надана у приватну власність земельна ділянка загальною площею 0.85 га, з яких 0.25 га для будівництва власного житлового будинку та 0.60 га для особистого підсобного господарства. Із даного листа не вбачається на які документи посилався ОСОБА_12, так як не відомо на підставі яких документів ОСОБА_1 (згідно даного листа) надана земельна ділянка у приватну власність, і за якою юридичною адресою в с.Веселинівка. Рішення про виділення, як 0.25 га, 0.60 га так і на 0.85 га ОСОБА_1 суду не надав. ОСОБА_1 сам в заяві виклав таку інформацію, а ОСОБА_12 її не перевірив і дав йому погоджувальну відповідь. Такий помилковий стиль викладу своєї позиції з приводу того, що він є власником спірної земельної ділянки зазначений ОСОБА_1 в позовній заяві до суду та в послідуючих доповненнях до неї з посиланнями на статті Земельного Кодексу України (в редакції 2002 року) в яких йде мова про право власності, або про припинення права власності на земельну ділянку, викликає у суду сумніви, що до об,єктивності таких тверджень позивача. Як встановлено судом ОСОБА_1 ніколи не був і не є власником тієї земельної ділянки на якій він збудував будівлю. Окрім того існують протиріччя між виправленим рішенням ОСОБА_2 сільської ради від 15.06.1993 року та твердженнями ОСОБА_1 про виділення йому 0.30 га, 0.55 га, про наявні у нього 0.38 га та про нестачу ще 0.47 га, які він хоче відновити за рахунок земельного паю ОСОБА_3 на який у останнього є Державний акт про право власності на землю. А ОСОБА_1 навіть не має рішення ОСОБА_2 сільської ради про безкоштовну передачу йому у приватну власність якої-небудь земельної ділянки. Суд не може обґрунтовувати судове рішення на припущеннях, однак ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що дійсно ОСОБА_2 сільською радою йому виділялась земельна ділянка площею 0.20 га в іншому місці в межах населеного пункту, але він від неї мовляв відмовився і чи користуючись тим самим рішенням самовільно побудувався за межами села, суду не пояснив.

Земельний Кодекс України в редакції 2002 року передбачає, що землями житлової та громадської забудови можуть бути лише землі в межах населених пунктів. Отже передача земель у власність або надання у користування для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) за межами населеного пункту не відповідає нині діючим нормам земельного законодавства.

Як зазначив у своїх поясненнях суду ОСОБА_2 сільський голова ОСОБА_4, що він неодноразово попереджав ОСОБА_1, який п,ять років тому почав будуватись за межами села Веселинівка на землях сільськогосподарського призначення на земельних паях жителів села, однак ОСОБА_1 не прислухався і продовжував будуватись. ОСОБА_4 суду також зазначив, що ОСОБА_1 в с.Веселинівка надавалась в іншому місці земельна ділянка площею 0.20 га., але там він будуватись відмовився.

Для того, щоб оформити земельну ділянку для будівництва за межами населеного пункту необхідно включити її в межі населеного пункту. Дане питання пов,язане з тим, що межі населених пунктів встановлюються за проектами землеустрою, які розробляються відповідно до генеральних планів населених пунктів або техніко-економічних обґрунтувань.

В рішенні від 15.06.1993 року ОСОБА_2 сільської ради Баришівського району Київської обл. зазначено: надати земельну ділянку розміром 0.20 га громадянину ОСОБА_1 під забудову житлового будинку в с.Веселинівка по вулиці Леніна. Юридична адреса земельної ділянки по вулиці Леніна в рішенні на вказаний.

Так, як рішення ОСОБА_2 сільської ради видано в 1993 році і на той час діяв Земельний Кодекс 1992 року, де в статті 22 ЗК зазначалось право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Акт виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки споруд від 09.12.1993 року, складений представником районного архітектора ОСОБА_14 та не завершений до кінця і наданий суду ОСОБА_1 не є документом землевпорядної організації і ОСОБА_1 не отримав такий документ що посвідчує це право, а тому приступати до використання земельної ділянки позивач не мав права взагалі.

Відповідно до ст..125 ЗК України (в редакції2002 року) право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно ч.1 ст.126 ЗК України (в редакції 2002 року) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Частина 3 даної статті ЗК вказує, що право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Відповідач по справі ОСОБА_3 15.11.2005 року отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №863922 згідно розрядження Баришівської райдержадміністрації Київської обл. від 07.10.2005 року №523 площею 6.4443 га на території ОСОБА_2 сільської ради Баришівського району Київської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 отримав зазначену земельну ділянку на законних підставах. Порушення прав позивача ОСОБА_1 з боку відповідача ОСОБА_3 судом не встановлено.

09.11.2010 року комісією у складі начальника відділу містобудування архітектури та житлово-комунального господарства Баришівської райдержадміністрації ОСОБА_10 голови виконкому ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_4, землевпорядника ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_7, завідуючого юридичним сектором Управління Держкомзему в Баришівському районі ОСОБА_9, начальника ВП НДП Баришівського РВ ГУ МВС України ОСОБА_15, головного санітарного лікаря Баришівського району ОСОБА_16, бригади геодезистів ТОВ «Радіан», бригади геодезистів ТОВ «Гарант МКР», з участю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 була обстежена земельна ділянка на якій побудувався ОСОБА_1 Встановлено, що земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту с.Веселинівка Баришівського району Київської обл. ОСОБА_1 меж земельної ділянки не вказав. Земельна ділянка забудована з порушеннями будівельного паспорта. Крім того, туалет з вигрібною ямою, дерев,яний сарай розташовані за межами земельної ділянки, де побудувався ОСОБА_1

Відповідно до ст..22 Закону України «Про основи містобудування» від 8 лютого 2001 року «Забудова земельних ділянок що надаються для містобудівних потреб здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку передбаченому законом та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Право на забудову (будівництво) виникає щодо земельних ділянок, визначених для містобудівних потреб містобудівною документацією, місцевими правилами забудови».

Законом України «Про планування і забудову територій» в ч.2 ст.23 Закону передбачено «розміщення об,єктів містобудування на території населених пунктів та за їх межами здійснюється відповідними органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом надання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки згідно із затвердженою містобудівною документацією, регіональними або місцевими правилами забудови.

Частина 4 Закону вказує на те, що суб,єкти містобудування зобов,язані додержуватися містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки при проектуванні і здійсненні будівництва об,єкта містобудування.

В частині 8 Закону зазначено, що «планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будинків і споруд власниками або користувачами здійснюється з урахуванням законних інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будинків і споруд».

Стаття 24 Закону України «Про планування і забудову територій» вказує на те, що містобудівне обґрунтування погоджується з відповідними органами містобудування та архітектури, земельних ресурсів, охорони культурної спадщини, природоохоронним та санітарно-епідеміологічним органом. Свої висновки зазначені органи надають протягом місяця з дня подання на їх розгляд містобудівного обґрунтування незалежно один від одного.

Позивачем по справі ОСОБА_1 не були дотримані вимоги зазначені в ст..22 Закону України «Про основи містобудування», а також вимоги ст.23 та 24 Закону України «Про планування і забудову територій».

Таким чином вимоги ОСОБА_1 не відповідають, як нині діючому Земельному кодексу України (в редакції 2002 року) так і Земельному кодексу (в редакції 1992 року). Судом не встановлено порушення прав ОСОБА_17 як землекористувача (не власника) земельної ділянки, що знаходиться за межами населеного пункту села Веселинівка Баришівського району Київської області, і ОСОБА_1 не були надані суду відповідні затверджені належним чином містобудівні документи та висновки організацій щодо зведення будинку позивачем за межами населеного пункту.

Встановлене судом також стверджується:

-ксерокопією рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради від 15.06.1993 року без зазначення відповідного номера рішення з виправленням площі земельної ділянки з 0.20 га на 0.30 га наданої ОСОБА_1 в с.Веселинівка по вул. Леніна без зазначення юридичної адреси земельної ділянки, району та області;

-ксерокопією генерального плану забудови в с.Веселинівка по вул. Леніна площею 3000 кв.м., затвердженого районним архітектором без погодження з іншими службами;

-ОСОБА_18 акту виносу в натурі меж земельної ділянки від 09.12.1994 року складеного представником районного архітектора в с.Веселинівка по вул. Леніна без відповідного узгодження;

-ОСОБА_14 - відповіддю ОСОБА_19 начальника відділу земельних ресурсів Баришівського району Київської обл. ОСОБА_12 від 12.10.1994 року №463;

-ОСОБА_14 - відповіддю ОСОБА_1 начальника управління Держкомзему у Баришівському районі Київської обл. №408 від 07.04.2010 року із якого вбачається, що земельна ділянка на яку претендує ОСОБА_1 знаходиться за межами села Веселинівка. Рішення, яке він надав управлінню Держкомзему не конкретизує адресу місцезнаходження його земельної ділянки по вул. Леніна площею 0.20 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Земельна ділянка про яку йдеться мова у листі від12.10.1994 року за №463 у власність ОСОБА_1 не передавалась, так як відсутнє рішення ОСОБА_2 сільської ради про її передачу у приватну власність. Крім того повідомляють ОСОБА_1 про те, що дана земельна ділянка належала радгоспу «Заповіт Леніна», а під час реорганізації в КСП «Веселинівське» була передана до КСП і розпайована згідно Указу Президента України від 08.08.1995 року за №720/95;

-Відповіддю на лист №24 від 23.03.2010 року ОСОБА_1, де ОСОБА_2 сільська рада повідомляє ОСОБА_1 про те, що земельна ділянка, якою він користується знаходиться за межами села;

-ОСОБА_18 викопіювання частини території Баришівського району київської обл. із якого вбачається, що земельна ділянка, якою користується ОСОБА_1 знаходиться за межами села Веселинівка Баришівського району Київської обл.;

-Копією рішення №; від 22.01.2010 року ОСОБА_2 сільської ради Київської обл. про присвоєння адреси вул. Леніна, 1-а ,побудованому ОСОБА_1 житлового будинку;

-Копією рішення №34 від 18.05.2010 року Баришівського району Київської обл. про відміну рішення №4 від 22.01.2010 року про присвоєння адреси вул. Леніна, 1-а побудованого ОСОБА_1 житлового будинку;

- ОСОБА_18 Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №863922, виданого ОСОБА_3 на підставі розпорядження Баришівської райдержадміністрації Київської області від 07.10.2005 року №523 на земельну ділянку площею 6.4443 га на території ОСОБА_2 сільської ради Баришівського району Київської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

-ОСОБА_18 виносу в натурі меж земельної ділянки ОСОБА_3 від 26.03.2007 року;

-Випискою з погосподарської книги ОСОБА_2 сільської ради на ОСОБА_20, по вул. Леніна, 13 в с.Веселинівка, де значиться зареєстрованим позивач ОСОБА_1;

-Висновком державної землевпорядної експертизи від 22.09.2005 року №1-509 стосовно 617 власників сертифікатів на земельні частки (паї) в межах ОСОБА_2 сільської ради Баришівського району Київської обл.;

-Розпорядженням Баришівської райдержадміністрації №523 від 07.10.2005 року про затвердження технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки власників земельних часток (паїв) в межах ОСОБА_2 сільської ради Баришівського району Київської обл.;

-довідками ОСОБА_2 сільської ради: №793 від 02.12.2010 року про сплату ОСОБА_3 податку за земельну ділянку (пай), №792 від 02.12.200120 року про те, що земельну ділянку ОСОБА_3 використовували господарства: «Аніко» та ТОВ УІФК «Агро», №115 від 25.11.2010 року про сплату ОСОБА_1 земельного податку;

-ОСОБА_18 комісії від 09.11.2010 року у складі начальника відділу містобудування архітектури та житлово-комунального господарства Баришівської райдержадміністрації ОСОБА_10 голови виконкому ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_4, землевпорядкива ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_7, завідуючого юридичним сектором Управління Держкомзему в Баришівському районі ОСОБА_9, начальника ВП НДП Баришівського РВ ГУ МВС України ОСОБА_15, головного санітарного лікаря Баришівського району ОСОБА_16, бригади геодезистів ТОВ «Радіан», бригади геодезистів ТОВ «Гарант МКР», з участю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про обстеження земельної ділянки, на якій побудувався ОСОБА_1;

-Кадастровим планом земельної ділянки, яка передається ОСОБА_3, виготовленим ТОВ «Гарант МКР» 23.11.2010 року;

-Письмовими запереченнями до суду управління Держкомзему у Баришівському районі по справі №2-488 на позов ОСОБА_1;

- Іншими матеріалами справи.

Таким чином, обґрунтування, на які посилається в поданому до суду позові ОСОБА_1О є непереконливими, документи, які підтвердили б право ОСОБА_1 на земельну ділянку, яка за чинним законодавством належить на праві власності ОСОБА_3 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №863922 виданого на підставі розпорядження Баришівської райдержадміністрації Київської області від 07.10.2005 року №523 площею 6.4443 га на території ОСОБА_2 сільської ради Баришівського району Київської області у ОСОБА_1 відсутні, а побудований ним будинок за межами населеного пункту села Веселинівка Баришівського району Київської обл. суперечить законодавству як на час отримання ОСОБА_1 рішення про надання земельної ділянки під забудову площе. 0.20 га в с. Веселинівка по вул. Леніна в 1992 році так і суперечить нині діючому законодавству.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 30, 62, 88, ч.1 ст.114, 145, 154, 208, 209-214, 215,218, 256 ЦПК України, ст.3, 327 ЦК України, ст.6, 19,.22, 23, 67 ЗК України (в редакції 1992 року), ст..ст.125,126 ЗК України (в редакції 2002 року), Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) від 05.06.2003 року, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заявленого до суду позову ОСОБА_1 до Управління держкомзему у Баришівському районі Київської області, ОСОБА_2 сільської ради Баришівського району Київської області, ОСОБА_3, третя особа Відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Баришівської райдержадміністрації Київської області про визнання Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ( серія ЯА №286922), виданого 15.11.2005 року ОСОБА_3 на підставі розпорядження Баришівської райдержадміністрації Київської області від 07.10.2005 року №523 на земельну ділянку площею 6.4443 га на території ОСОБА_2 сільської ради Баришівського району Київської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва недійсним- відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_21