Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-2280/10
РІШЕННЯ

Іменем України

14.05.2010 року

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Пінкєвич Н.С. при секретарі Василенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районно ї державної адміністрації Київської області про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області недотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2010 року позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача. Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, в якому просила стягнути з відповідача недоотриману суму компенсації на оздоровлення за 2007-2009 роки.

Позивачка стверджувала, що вона є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії та інвалідом другої групи із встановленим причинно-наслідковим зв'язком із Чорнобильською катастрофою, а тому має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Також позивач зазначив, що право на отримання компенсації на оздоровлення у нього виникло з 2002 року, однак Управлінням праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області йому було нараховано та сплачено такі суми компенсації на оздоровлення: за 2007 рік - 100 грн. 00 коп., за 2008 рік - 100 грн., за 2009 рік - 100 грн. Позивач вважав, що виплачені йому у вигляді щорічних сум компенсації на оздоровлення в період з 2007 по 2009 роки обчислена і нарахована відповідачем у справі невірно, всупереч вимог чинного законодавства. За 2007 -2009 роки позивач отримав допомогу на оздоровлення значну нижчу, ніж це передбачено статтею 48 Закону України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ". Позивач просив визнати протиправними дії відповідача щодо виплати допомоги на оздоровлення, зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату допомоги на оздоровлення за 2007-2009 роки в розмірі 7727,50 грн., зобов'язати відповідача встановити щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі, передбаченому Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», судові витрати стягнути з відповідача.

Відповідач проти позову заперечував, стверджував, що відповідно до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону здійснюється за рахунок державного бюджету. Законами України „ Про державний бюджет " на відповідний рік встановлено, що питання складення нормативного документу щодо порядку та розміру виплати сум допомоги на оздоровлення покладається на Кабінет Міністрів України, що й було зроблено відповідним органом. Питання розміру виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2002-2004 роки регулювалось Постановою Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи " №836 від 26.07.1996 року, а з 2005 року і до сьогодні - Постановою Кабінету Міністрів України ..Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи " 16562 від 12.07.2005 року.

Відповідач вказував, що Законами України „ Про державний бюджет " призупинено дію ст. 48 Закону України „ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи "" та передбачено, що Кабінет Міністрів України встановлює розміри вказаних виплат в абсолютних сумах в межах асигнувань, передбачених відповідними бюджетними програмами.

Також відповідач зазначив, що вказані вище нормативно-правові акти не порушу ють право позивача у справі та не звужують змісту раніше прийнятого Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ". Тому просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В судове засідання сторони не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, ОСОБА_1, є громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідом другої групи із встановленим причинно-наслідковим зв'язком між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою та втратою працездатності.

Таким чином, на позивача розповсюджуються соціальні гарантії громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачені Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема, і право на щорічну допомогу на оздоровлення як інваліду II групи у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Відповідач, Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, при виплаті ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2009 роки керувалось Постановою Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №836 від 26.07.1996 року, щорічно виплачуючи позивачеві суму у розмірі 26 грн. 70 коп., а у 2005 році - Постановою Кабінету Міністрів України „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №562 від 12.07.2005 року, виплативши позивачеві у 2005-2009 роки допомогу на оздоровлення у розмірі 100 грн. щорічно.

Суд вважає, що у 2007-2009 роках відповідач зобов'язаний був здійснювати виплату ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у розмірі встановленому Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тобто у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, оскільки вказаний Закон має вищу юридичну силу ніж Постанова Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №836 від 26.07.1996 року та Постанова Кабінету Міністрів України „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №562 від 12.07.2005 року, то в даному випадку саме Закон матиме пріоритет у застосуванні.

Розмір мінімальної заробітної плати на момент виплати позивачеві допомоги на оздоровлення у 2007 році, встановлений Законом України „ Про державний бюджет на 2007 рік" та складала з 1 січня 2007 року 400 гривень на місяць, з 1 квітня 2007 року - 420 гривень, з 1 липня 2007 року - 440 гривень та з 1 жовтня 2007 року - 460 гривень, загалом за 2007 рік було не доплачено 21 ЗОгривень. Згідно ст. 5§ Закону України „ Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України " установлено з 1 січня 2008 року розмір заробітної плати 515 гривень на місяць, з 1 квітня 2008 року - 525 гривень, з 1 жовтня 2008 року - 545 гривень та з 1 грудня 2008 року - 605 гривень на місяць, з 01 квітня 2009 року - 625 грн., з 01 липня 2009 року - 630 грн., з зОІ жовтня 2009 року - 650 грн., з 01 листопада 2009 року - 744 грн.

Таким чином. Управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області зобов'язане було сплатити позивачеві допомогу на оздоровлення у більшому розмірі. Перевіривши подані суду розрахунки, суд вважає, що до стягнення підлягають 7727,50 грн.

Вимоги позивача про зобов'язання відповідача в подальшому проводити перерахунок пенсії не підлягають задоволенню, оскільки судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. Суд не може обмежувати законодавчий орган в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних правовідносин.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

До судових витрат у відповідності до ст. 79 ЦПК України відносяться витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Враховуючи наведене, з відповідача слід стягнути витрати пов'язані зі сплатою витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн.

Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 8, 22, 151 Конституції України, ст.ст. 9,10,11,48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Постанови Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №836 від 26.07.1996 року. Постанови Кабінету Міністрів України „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №562 від 12.07.2005 року та, керуючись ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Києво- Святошинської районної державної адміністрації Київської області про стягнення недоотриманої суми компенсації на оздоровлення задоволити частково.

Визнати протиправними дії та зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Києво- Святошинської районної державної адміністрації Київської області провести перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_1 недоплачені суми на оздоровлення за 2007-2009 роки в розмірі 7727,50 грн. (сім тисяч сімсот двадцять сім грн. п'ятдесят коп.).

Стягнути з управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_1 витрати, пов'язані зі сплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. (сто двадцять грн.).

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного адміністративного суду Київської області шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення постанови та шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня

Суддя