справа № 2-79/10
РІШЕННЯ

Іменем України

15 березня 2010 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого ОСОБА_1,
при секретарях ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Закритого акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОСОБА_3 Україна», треті особи: АКБ «Укрсоцбанк», товариство з обмеженою відповідальністю «Поліграфічна студія «ОСОБА_1 ідея» про визнання незаконною відмову у виплаті страхового відшкодування, визнання пунктів договору недійсним, стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

До суду надійшов зазначений позов ОСОБА_4, де в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 03.09.2007 року між ним та ЗАТ «АСК «ОСОБА_3 Україна» укладено договір страхування наземних транспортних засобів, предметом якого є автомобіль «Chevrolet Epica», 2007 року випуску.

24 вересня 2007 року автомобіль викрадено. Страхувальником своєчасно повідомлено страхову компанію про страховий випадок, подано заяву на виплату страхового відшкодування та подано заяву до Шевченківського районного управління внутрішніх справ м. Києва про викрадення автомобіля.

Листом від 10 вересня 2009 року страхова компанія повідомила про відмову у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на пункт 15.2 Правил добровільного страхування наземного транспорту та п. 7.1.в., 7.2.г. Договору страхування, а також ст. 26 Закону України «Про страхування». Позивач не погоджується із відмовою у виплаті страхового відшкодування.

З урахуванням всіх уточнень та змін позовних вимог, позивач просить визнати незаконною відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки при укладенні договору страхування були надані всі необхідні документи без будь-яких недоліків, спотворення фактів настання страхового випадку також не мало місця, посилання на те, що страховика не було повідомлено про те, що автомобіль буде перебувати в прокаті є необґрунтованим, оскільки в договорі передбачались умови з урахуванням підвищених страхових ризиків.

Просив визнати недійсним пункт 7.2 Договору страхування наземних транспортних засобів з тих підстав, що даний пункт суперечить п.1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», є несправедливим та таким, що порушує права споживача на отримання доступної інформації про послугу, що надається, введення в оману відносно суми страхового відшкодування.

Також просив визнати недійсним пункт Договору страхування 5.5. в частині: «але не більше 10% від суми заборгованості», як такий, що є несправедливим та обмежує права споживача.

Вважає, що на його користь слід стягнути із відповідача страхове відшкодування у розмірі 105 393 грн., пеню, інфляційні та моральну шкоду.

Представник позивача у судовому засіданні надала аналогічні пояснення та просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував з наступних підстав. Згідно Договору страхування вигодонабувачем призначено АКБ «Укрсоцбанк», який не відмовлявся від свого права на отримання страхового відшкодування, тому ОСОБА_4 є неналежним позивачем. Іншими підставами відмови у виплаті страхового відшкодування є те, що позивачем не надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та повний комплект ключів, а також надано копію договору оренди застрахованого автомобіля, укладеного між ТОВ «Поліграфічна студія «ОСОБА_1 ідея» та ОСОБА_5, який суперечить вимогам ст. 799 ЦК України, тобто є нікчемним. Доводи про незаконність умов договору вважає безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, згідно п. 5.4 Договору страхувальник зобовязаний у триденний строк повідомляти страховика про будь-які зміни, що сталися з обєктом страхування, зокрема про зміну умов експлуатації застрахованого транспортного засобу. Зважаючи на те, що у договорі не передбачено, що застрахований транспортний засіб буде використовуватись для прокату, що має суттєве значення для оцінки страхового ризику страховиком та у звязку із чим застосовується підвищений страховий тариф, вбачається, що позивачем подана недостовірна інформація про обєкт страхування.

Представник третьої особи АКБ «Укрсоцбанк» проти задоволення позову не заперечувала, пояснивши, що АКБ «Укрсоцбанк» не претендує на виплату страхового відшкодування та відмовилось від права на страхове відшкодування, направивши на адресу відповідача повідомлення про те, що АКБ «Укрсоцбанк» уже не є вигодонабувачем згідно Договору страхування, оскільки змінився предмет застави.

Представник ТОВ «Поліграфічна студія «ОСОБА_1 ідея» також вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 31 серпня 2007 року укладено договір оренди транспортного засобу між ТОВ «Поліграфічна студія «ОСОБА_1 ідея» та ОСОБА_4, предмет договору автомобіль марки «Chevrolet Epica», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Між ОСОБА_4 та ЗАТ «АСК «ОСОБА_3 Україна» 03 вересня 2007 року укладено договір страхування наземних транспортних засобів ( далі Договір страхування ), предметом якого є автомобіль «Chevrolet Epica», 2007 року випуску.

Згідно Договору оренди автомобіля №23/07 від 24 вересня 2007 року ТОВ «Поліграфічна студія «ОСОБА_1 ідея» передало в строкове платне використання автомобіль марки «Chevrolet Epica», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 Даний договір всупереч ст. 799 ЦК України нотаріально не посвідчено.

Матеріалами справи встановлено, що 24.07.2007 року автомобіль викрадено.

Згідно довідки Шевченківського районного управління внутрішніх справ м. Києва за фактом незаконного заволодіння автомобілем «Chevrolet Epica», 2007 року випуску, що належить ОСОБА_4 відділом дізнання Шевченківського РУ ГУ МВС України порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України ( шахрайство ). Дії невстановленої особи перекваліфіковано на ч. 3 ст. 289 КК України ( незаконне заволодіння транспортним засобом ).

На даний час провадження у справі зупинено.

Із розділу 1 Договору страхування вбачається, що відшкодування за страховим випадком визначається в межах страхової суми з урахуванням франшизи при пошкодженні, повній загибелі, втраті транспортного засобу внаслідок страхових випадків: дорожньо-транспортної пригоди, пожежі, стихійного лиха, падіння предметів, попадання каміння, протиправних дій третіх осіб, угону.

01 жовтня 2007 року до ЗАТ АСК «ОСОБА_3 Україна» надійшло повідомлення від ОСОБА_6 про те, що 24 вересня 2007 року застрахований автомобіль передано в оренду ОСОБА_5 строком на три доби, а 27 вересня 2007 року автомобіль не повернуто. Крім повідомлення були надані інші документи, необхідні для виплати страхового відшкодування. У серпні 2008 року ОСОБА_4 передав відповідачу другий комплект ключів від застрахованого автомобіля.

Листом від 10.09.2008 року ЗАТ АСК «ОСОБА_3 Україна» відмовило ОСОБА_4 у виплаті страхового відшкодування керуючись пунктами 15.2 «Правил…» та 7.1.в , 7.2.г Договору страхування, а також ст. 26 Закону України «Про страхування». Зокрема, у листі зазначено, що страхувальник всупереч вимогам п. 6.2.є. Договору страхування відповідно до акту приймання-передачі передав тільки другий комплект ключів від автомобіля, без свідоцтва про реєстрацію. Крім того, страхувальник порушив пункт 5.4.б. Договору страхування при укладенні даного договору не повідомивши про те, що автомобіль буде використовуватись для прокату і надалі не повідомив про зміну умов експлуатації.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та надавши обєктивну оцінку зібраним доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до п. 7.1.в Договору страхування підставою для відмови Страховика у здійсненні страхового відшкодування є: подання Страхувальником свідомо неправдивих відомостей про обєкт страхування або про факт настання страхового випадку.

Згідно п. 5.4.б. Страхувальник зобовязаний надати страховику інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його у триденний строк про будь-які зміни, що стались з обєктом страхування та можуть вплинути на ступінь ризику ( зміна умов експлуатації, кількості осіб, допущених до керування ТЗ, втрата свідоцтва про реєстрацію ТЗ або комплекту ключів тощо ).

Позивач посилаючись на те, що до Договору було включено пункт: «Допущено до керування: Всі водії, що керують автомобілем на законних підставах, та досвідом керування більш ніж три роки» та обраний тариф «6, 27% - 6 955, 93 грн. при страховій сумі 110 940, 00 грн.», який не є низьким, свідчать про те, що при укладенні договору відповідачу було відомо, що автомобіль буде використовуватись для прокату. Однак, такі доводи є лише припущеннями та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Судом встановлено, що 31 серпня 2007 року укладено договір оренди транспортного засобу між ТОВ «Поліграфічна студія «ОСОБА_1 ідея» та ОСОБА_4, предмет договору автомобіль марки «Chevrolet Epica», 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Разом з тим, у Договорі страхування не знайшов відображення той факт, що автомобіль буде використовуватись для прокату, а представником позивача у судовому засіданні не доведено, що на момент укладення Договору страхування позивач надав відповідачу всю інформацію про обєкт страхування, зокрема, надав вищезазначений договір оренди автомобіля, оскільки даний факт має істотне значення для оцінки страхового ризику.

Згідно п. 6.2. Договору страхування підтвердження настання страхового випадку і визначення розміру страхового відшкодування здійснюється Страховиком на підставі: є) свідоцтва про реєстрацію ТЗ і повного комплекту ключів від транспортного засобу у випадку незаконного заволодіння ним. Даний пункт договору позивачем не оспорюється.

Сторонами не заперечувався той факт, що позивач надав Страхувальнику лише другий комплект ключів, тому відповідач прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач порушив умови Договору страхування не надавши документів, які необхідні для прийняття рішення щодо сплати страхового відшкодування, тобто відповідно до пункту 7.2.г у Страховика виникло право цілком чи частково відмовити у виплаті страхового відшкодування.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем порушено умови Договору страхування, вчинено дії, які є підставою для відмови Страховика у виплаті страхового відшкодування.

Позивач вважає, що пункт 7.2 Договору страхування не відповідає вимогам закону, тому договір слід визнати недійсним в цій частині, однак такі вимоги є необґрунтованими та безпідставними виходячи з наступного.

Пунктом 7.2 Договору страхування передбачено право страховика цілком чи частково відмовити у виплаті страхового відшкодування. Зокрема, підпункт «г», на який посилається відповідач у відмові у виплаті страхового відшкодування, передбачає таке право страховика, якщо страхувальник чи його представник не надав документів, які необхідні для прийняття рішення щодо сплати страхового відшкодування, подав документи, оформлені з порушенням дійсних норм ( відсутні номер, печатка чи дата, наявність виправлень), чи подав документи, які містять недостовірну інформацію щодо строку, причин, обставин страхового випадку та розміру збитку.

Відповідно до ч. ч. 1,4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Дво- чи багатостороннім право чином є погоджена дія двох або більше сторін.

Таким чином, підписаний 03.09.2007 року сторонами договір страхування наземних транспортних засобів, предметом якого є автомобіль «Chevrolet Epica», 2007 року випуску, є результатом погоджених дій та волевиявлення обох сторін договору, які мали діяти відповідно до обовязкових для них умов підписаного договору.

За змістом ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.1 ст. 203 ЦК України, яка передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 2 ст. 991 ЦК України та ч. 2 ст. 26 Закону України «Про страхування» встановлено, що умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить законодавству України.

Оспорюючи пункт 7.2 Договору, позивач посилається на ч.1 ст.15 та ч. ч. 1,2,4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

За змістом ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Разом з тим, при підписанні договору позивач ознайомився і погодився із розділом 7, згідно якого передбачені причини відмови у страховій виплаті, зокрема пункт 7.2 передбачає право страховика цілком чи частково відмовити у виплаті страхового відшкодування. Положення аналогічні даному пункту викладені у пункті 15.2 «Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) (автокаско)» АСК «ОСОБА_3 Україна», які зареєстровані уповноваженим органом Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг за №0670174 01 лютого 2007 року.

Чинне законодавство України не передбачає, що страхувальник має право отримати страхове відшкодування у випадку порушення ним умов договору, тому і прав, які б міг порушувати пункт 7.2.г. договору страхування у позивача немає, хоча для страхувальника цей пункт, як і будь-який інший, що встановлює підставу для відмови у страховій виплаті, є негативним.

Посилаючись на порушення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та згадуючи про «істотний дисбаланс», позивач не врахував, що істотний дисбаланс як ознака несправедливості умов договору визначається відносно договірних прав та обовязків, а не відповідальності.

Доводи позивача про обмеження його прав на інформацію, суд вважає, безпідставними та такими, що не стосуються суті спору, оскільки відповідач відмовив йому у виплаті страхового відшкодування, а не зменшив його розмір.

Отже, вимоги позивача про визнання недійсним пункту 7.2 Договору страхування задоволенню не підлягають.

Оскільки суд вважає відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування правомірною, тому вимога про стягнення пені за порушення строків виплати страхового відшкодування задоволена бути не може.

Разом з тим, суд вважає, що посилання позивача на незаконність умов пункту 5.5 договору в частині: «але не більше 10% від суми заборгованості» з підстав невідповідності ч. ч. 1,2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» також є безпідставним, оскільки даний пункт не суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ст. 549, 551 ЦК України.

Частина 1 ст. 549 ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, сторони у договорі домовились про розмір неустойки у випадку несвоєчасного здійснення страхового відшкодування страховиком, і будь-яких виключень чи обмежень, передбачених чинним законодавством позивач не навів.

З огляду на викладені обставини вбачається, що відповідач обґрунтовано відмовив у виплаті страхового відшкодування позивачу та і позивач, предявляючи вимоги про визнання недійсним пунктів договору, тим самим визнає, що не виконав усіх умов договору, вимоги про визнання недійсними пунктів договору також є безпідставними та необґрунтованими, тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі ст.ст. 202, 203, 215, 991, 1167, Закону України «Про страхування», Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Закритого акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОСОБА_3 Україна», треті особи: АКБ «Укрсоцбанк», товариство з обмеженою відповідальністю «Поліграфічна студія «ОСОБА_1 ідея», про визнання незаконною відмову у виплаті страхового відшкодування, визнання пунктів договору недійсним, стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у зазначений вище строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Петришин