Деражнянський районний суд Хмельницької області
Справа №2-86
РІШЕННЯ

Іменем України

14 травня 2010 року Деражнянський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Коваля Ф.І.

при секретарі Демчишиній Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Деражня справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 районної ради, Коржовецької сільської ради і госпрозрахункового малого підприємства „Інвентаризатор про визнання права власності на нерухомість в порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 районної ради, Коржовецької сільської ради і госпрозрахункового малого підприємства „Інвентаризатор про визнання права власності на нерухомість в порядку спадкування.

У позовній заяві позивач посилається на те, що 28 серпня 2001 року в с. Коржівці Деражнянського району померла його мати ОСОБА_4, після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається з жилого будинку, розташованого по вул. Леніна, 34 в с. Коржівці, а також земельної частки (паю). Все належне їй майно померла заповіла позивачу, що підтверджується заповітом від 20 серпня 2001 року. Позивач частково прийняв спадщину, отримавши відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом право на земельну частку (пай), розміром 2,93 умовних кадастрових га. у землі, яка перебуває у колективній власності спілки селян ім. Суворова, розташованої на території Деражнянського району Хмельницької області, проте ним зясовано, що на спірний будинок, розташований за наведеною вище адресою, згідно списків Коржовецької сільської ради та на підставі рішення виконкому ОСОБА_3 міської ради № 34 від 29 березня 1990 року, видано свідоцтво про право власності на імя відповідача ОСОБА_2 Як вказує позивач, Коржовецька сільська рада внесла до таких списків неправдиві відомості, що власником будинку є ОСОБА_2, тоді як фактичним власником його була ОСОБА_4, а ОСОБА_2 і його дружина ОСОБА_5, котра померла 13 січня 1992 року, проживали в будинку разом із нею на правах членів сімї. Тому позивач, будучи спадкоємцем до майна померлої ОСОБА_4 за заповітом, просив зобовязати Коржовецьку сільську раду виключити зі списку власників жилих будинків ОСОБА_2 та внести до списку фактичного власника ОСОБА_4 Крім того, він просив зобовязати ОСОБА_3 районну раду внести зміни в рішення № 34 від 29 березня 1990 року щодо власника будинку, визнати недійсним свідоцтво про право власності на спірний жилий будинок та визнати право власності на нього за позивачем.

В судовому засіданні позивач та його представник уточнили позовні вимоги і просять суд визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на спірний жилий будинок з надвірними будівлями, видане виконавчим комітетом ОСОБА_3 районної Ради народних депутатів 14 травня 1990 року на імя відповідача ОСОБА_2, а також визнати за позивачем право власності на ? частину будинковолодіння, відмовившись від решти позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 позову не визнала і пояснила, що спірне будинковолодіння до введення в дію Закону „Про власність, тобто до 15 квітня 1991 року, мало статус колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_2 Оскільки позивач станом на 15 квітня 1991 року не був членом колгоспного двору і не брав участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору, то, стверджує представник відповідача, права на частку у майні двору він не має, тому з цих підстав представник просить відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 районної ради в судове засідання не зявився, проте подав до суду клопотання про заміну відповідача належним відповідачем, яким є ОСОБА_3 районна державна адміністрація як правонаступник виконавчого комітету районної ради.

Представник ОСОБА_3 районної державної адміністрації, залученої судом до участі у справі в якості відповідача, відповідно до ст. 33 ЦПК України, позову не визнала, посилаючись на те, що рішення виконкому ОСОБА_3 районної ради № 34 від 29 березня 1990 року є законним, а тому, стверджує вона, відсутні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинковолодіння і визнання права власності на нього за позивачем.

Представник Коржовецької сільської ради при вирішенні спору покладається на думку суду.

Представник госпрозрахункового малого підприємства „Інвентаризатор комунальної власності ОСОБА_3 районної ради позову не визнала, давши пояснення, аналогічні за своєю суттю з поясненнями представника ОСОБА_3 районної державної адміністрації в заперечення позовних вимог, і просить відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Свідоцтвом про право власності на жилий будинок, виданим виконавчим комітетом ОСОБА_3 районної Ради народних депутатів 14 травня 1990 року на імя відповідача ОСОБА_2, а також довідкою ГМП „Інвентаризатор, підтверджується, що будинковолодіння, розташоване по вул. Леніна, 34 (тепер вул. Л. Українки, 34) в с. Коржівці Деражнянського району, яке складається із жилого будинку, двох веранд, погреба, сараю, літньої кухні, загальною вартістю 49002 грн., належить колгоспному двору, главою якого є ОСОБА_2

Оглядом в судовому засіданні погосподарських книг Коржовецької сільської ради встановлено, що спірне будинковолодіння дійсно мало статус колгоспного двору. Членами двору були відповідач ОСОБА_2, його дружина ОСОБА_5 і ОСОБА_4 Суд вважає, що спір щодо майна колишнього колгоспного двору, оскільки таке було придбане до 15 квітня 1991 року, тобто до часу введення в дію Закону „Про власність, має вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Беручи до уваги, що розмір частки двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних, суд доходить висновку, що ОСОБА_2, ОСОБА_5 і ОСОБА_4 належало по 1/3 частці майна двору кожному. ОСОБА_5 померла 13 січня 1992 року, тому спадкоємцями до її частки були два інших члени двору, а саме ОСОБА_2 як її чоловік і ОСОБА_4 як її мати. Таким чином, обидва останніх члени двору фактично стали власниками по ? частині будинковолодіння кожний.

Факт смерті ОСОБА_4 28 серпня 2001 року підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Коржовецькою сільською радою Деражнянського району Хмельницької області.

Як вбачається із заповіту, посвідченого 20 серпня 2001 року Коржовецькою сільською радою Деражнянського району, ОСОБА_4 заповідала все належне їй на момент її смерті майно позивачу ОСОБА_1, котрий є сином померлої. Останній вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом отримав право на спадкове майно, належне спадкодавцю ОСОБА_4, яке складається із земельної частки (паю), розміром 2,93 умовних кадастрових га. у землі, яка перебуває у колективній власності спілки селян ім. Суворова, розташованої на території Деражнянського району Хмельницької області.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що маються підстави для визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на спірний жилий будинок з надвірними будівлями, а також визнання за позивачем права власності на ? частину будинковолодіння.

Керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позовні вимоги задовольнити.

Визнати свідоцтво про право власності на жилий будинок з надвірними будівлями, які розташовані по вул. Леніна, 34 в с. Коржівці Деражнянського району Хмельницької області, видане виконавчим комітетом ОСОБА_3 районної Ради народних депутатів 14 травня 1990 року на імя ОСОБА_2, частково недійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину будинковолодіння, розташованого по вул. Леніна, 34 (тепер вул. Л.України, 34) в с. Коржівці Деражнянського району Хмельницької області, яке складається із жилого будинку (літ А-1), веранди цегляної, погреба камінного, сараю (літ. Б), літньої кухні (літ. В), веранди (літ. в).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або шляхом подачі апеляційної скарги без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Коваль Ф.І.