Справа № 2-457/10 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2010 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Корюкіна М.П.,

секретаря Петруняк Н.А.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка справу за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі, про здійснення перерахунку пенсії та стягнення невиплаченої допомоги як дитині війни,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до суду в якому просить визнати відмову відповідача щодо перерахунку та виплату їй пенсії у відповідності до вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»- протиправною.

Просить зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити їй пенсію з урахуванням положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 рік та з 22.05.2008 рік по 31.12.2008 рік , з 01.01.2009р. по.31.12.2009р. та з 01.01.2010р. по 12.04.2010р.

ОСОБА_2 в позові вказала, що вона народилась 1942 року і відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дитини війни» є дитиною війни. Згідно зі ст. 6 зазначеного закону з 01.01.2006 року їй як дитині війни повинна бути збільшена пенсія у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. У 2006-2009 перерахунок їй пенсії у відповідності до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» здійснений не був і така збільшена пенсія не виплачувалась.

Відповідно до п.2.1 Постанови правління пенсійного фонду України «Про затвердження Положення про управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і в Севастополі, положення про управління пенсійного фонду України районі, містах і районних містах …» від 30 квітня 2002 року №8-2 основним завданням органів Пенсійного фонду України є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які законодавством здійснюються за рахунок коштів фонду та інших джерел, визначених законодавством. Таким чином перерахунок їй пенсії та її виплата мала здійснюватися відповідачем. Положенням ст.22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод громадян України. Законами України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», «Про Державний бюджет України на 2008 рік» положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було викладено в новій редакції, відповідно до якої, право на державну соціальну підтримку дітям війни було обмежено.

Проте рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та №10-рп/2008 від 22 05.2008 року положення, що призупиняли дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними ) та втратили свою чинність з дня ухвалення. Тобто, формулювання ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» повернулись до попереднього стану , редакція закону станом до 28.12.2007 року. Від 22.05.2008 року ніякі зміни у вищевказаний закон не вносились і він чинний і на 2009 рік я, в редакції закону від 18.11.2004 р. Таким чином відповідач зобовязаний був здійснити їй перерахунок пенсії зі збільшенням на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за періоди 20007, 2008, 2009 роки. У звязку із цим вона звернулась до відповідача із зверненням щодо перерахунку їй пенсії. В розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії за віком за відповідний період 2007-2009 роки та забезпечити їй виплату. Попри те, що Конституція України, як закон прямої дії має вищу юридичну силу, а рішення Конституційного суду є обовязковим до виконання на території України остаточним і не може бути оскаржено відповідач, як орган владних повноважень відмовив їй у її гарантованому Конституцією України та ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни праві». Вважає, що відмова є незаконною, оскільки відповідно до ч.2 ст.3 зазначеного закону державні соціальні гарантії дітям війни не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно правовими актами. Мінімальна пенсія за віком відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які тратили працездатність.

В судове засідання позивачка не зявилась до суду направила заяву у якій просить справу розглядати у її відсутності позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що в законі «Про державний бюджет України» в зазначені роки не передбачено виплату підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за вказані періоди, а тому не має підстав проводити перерахунок пенсії за вказані періоди.

Згідно п.8 Постанови Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року, встановлено, що дітям війни, крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірах з 01 жовтня 49.80 грн., в такому ж розмірі виплачується підвищення до пенсії дітям війни з 01.01.2009 року, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року, що відповідає ч.2 ст.54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік. Рішення Конституційного Суду України №10-рп від 22.05.2008 року стосувалося положень Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік», а положення постанови Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року не визнавалися неконституційними, тому дана постанова є діючою і правомірно використовується управлінням Пенсійного фонду при виплаті підвищень до пенсії відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за вказані періоди. Тому при виплаті підвищення до пенсії позивачці як дитині війни управління Пенсійного фонду не має правових підстав для сплати підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду від 09.07.2007 №6-рп/2007 року визнано неконституційними пункт 12 статті 71, яким зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням статті 111 цього Закону. Однак нарахування підвищення дітям війни, законодавчо врегульовано не було.

З 01.01.2008 року відповідно до п. 41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» підвищення дітям війни було встановлено у розмірі надбавки, визначеної для учасників війни, тобто 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що фінансування виплат по даному Закону проводиться із державного бюджету України.

Пунктом 9 Положення «Про Пенсійний фонд України» передбачено вичерпний перелік напрямів використання коштів ПФУ, які використовуються виключно за призначенням і вилученню не підлягають.

Тому вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості, що передбачена фіксованою сумою задоволенню не підлягає, оскільки сума не підтверджена обґрунтованим розрахунком, а суд не є органом з призначення та виплати пенсії, тому не може визначати їх розмір, вирішуючи спір про право.

Вимоги позивачки щодо проведення перерахунку пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» при обчисленні підвищення у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком виходячи із ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є помилковими та не обґрунтованими. Одночасно заявила клопотання щодо звільнення від компенсації судових витрат відповідача при позитивному вирішенні справи, оскільки пенсійний фонд України являється державною бюджетною організацією.

Дії працівників відділу з призначення пенсій, щодо відмови в підвищенні пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком - вважає правомірними.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із таких підстав: судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни», як особа, що є громадянкою України, якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни не було 18років і вона наділена статусом дитини війни, що стверджено пенсійним посвідченням.

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р., який набрав чинності з 1 січня 2006 р. передбачено, що дітям

війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Однак п.12ст.71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» зупинена. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 визнано неконституційним і окремі положення Закону України «Про Державний бюджет України, зокрема п.12 ст.71 та ст.11 якими було зупинено і обмежено право на отримання спірних виплат. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року визнано не конституційними окремі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік, зокрема пунктів 36-100 розділу 11 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та п.3 розділу 111 «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів», якими було зупинено і обмежено право на отримання спірних виплат. Дане рішення Конституційного Суду мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч.2ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, якщо визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про неконституційність.

Таким чином п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» припинив свою чинність з 9 липня 2007 року та пункти 36-100 розділу 11 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та п.3 розділу 111 «Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» припинили свою чинність з 22 травня 2008 року.

Враховуючи вище наведене, суд вважає ж, що позивачка має право на одержання пенсії, підвищеної на 30 % мінімальної пенсії за віком, з 9 липня по 31 грудня 2007 року, тобто з дня ухвалення рішення Конституційного суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007 року та з 22 травня по 31сгрудня 2008 року , тобто з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року. Одночасно беручи до уваги те, що зазначені рішення чинні і на 2009р. та 2010 р. позивачка теж має право і на одержання підвищеної пенсії з 01.01.2009р. по 31.12.2009р. та з 01.01.2010р. по.12.04.2010р.

Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. №10-рп/2008 набрали чинності з дня їх ухвалення і не мають зворотної дії в часі.

Протягом 2009 року підвищення дитині війни виплачують у розмірі 49.80 грн., передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» всупереч ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», хоча закон має вищу юридичну силу, ніж постанова Кабінету Міністрів, тому в 2009 році підвищення до пенсії позивачці мало бути виплачено відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Таким чином вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача у відповідності до вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та її виплати підлягає тільки за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р., за період з 22.05.2008р. по 31.12.2008р., з 01.01.2009 року по 31.12.2009р. та з 01.01.2010р. по 12.04.2010р. з урахуванням виплачених сум. За таких обставин суд вважає, що порушене право позивачки на отримання пенсії в розмірі, визначеному Законом України «Про соціальний захист дітей війни» підлягає захисту за зазначений період. Суд теж вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та за період з 22 травня 2008 року по 31грудня 2008 року та з 01.012009 року по 31.12.2009 р. та з 01.01.2010р. по 12.04.2010р.

Суд не приймає посилання відповідача на те, що мінімальний розмір за віком встановлений абзацом першим ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, з огляду на те, що положення ч.3 ст. 28 Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого передбаченого частиною 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Представник відповідача наполягає на клопотанні про звільнення від сплати судових витрат відповідачем в користь позивачки при позитивному вирішенні позовних вимог щодо стягнення їх в користь позивачки.

Однак відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стороні на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Проте суд вважає, що судові витрати в користь позивачки слід частково стягнути відповідно до закону в сумі 171 грн.

Виходячи із наведеного, на підставі: ст.ст.22, 152 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та Рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року та керуючись: ст.ст. 10,11, 60, 88, 209, 214-215, 218 ЦПК України ,суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати відмову управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі щодо перерахунку та виплати пенсії у відповідності до вимог ст.6 Закону України «Про соціальний статус дітей війни» за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007р., з 22.05.2008р., по 31.12.2008р., з 01.01.2009р. по 31.12.2009р. та з 01.01.2010р. по 12.04.2010р. ОСОБА_2 протиправною.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі Івано-Франківської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію з урахуванням положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 рік, 01.01.2009 року по 31.12.2009року,та з 01.01.2010р. по 12.04.2010р. з урахуванням фактично отриманих сум.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в Городенківському районі в користь ОСОБА_2 171(сто сімдесят одну гривню) судових витрат.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: Корюкіна М.П.