Справа № 22ц-5017/10 Головуючий у 1 інстанції: Підгорний І.І.
Провадження № 22ц-5017/10 Категорія: 42 Доповідач: Мудренко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2010 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л.І.,

суддів - Веремчук Л.М., Русинчука М.М.,

при секретарі - Губарик К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення з житлового будинку, належного на праві приватної власності, за апеляційною скаргою прокурора Ківерцівського району на рішення Ківерцівського районного суду від 12 серпня 2009 року,

встановила:

Рішенням Ківерцівського районного суду від 12 серпня 2009 року позов задоволено.

Постановлено виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 разом з неповнолітньою дитиною ОСОБА_4 з житлового будинку № 8 по вул. Радянській в с. Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з відповідачів солідарно на користь позивача судові витрати в

розмірі 16 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на незаконність вказаного рішення, просив його скасувати.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель, як зазначено у частині першій статті 33 Закону України "Про іпотеку", вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. З ст. 109 Житлового Кодексу УРСР (далі - ЖК) звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку".

Судом першої інстанції встановлено і це відповідає обставинам справи, що 29 травня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є відкрите акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль» (далі - ОСОБА_1), та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав у Банку кредит в розмірі 50000 доларів США строком до 28 травня 2013 року зі сплатою 14% річних (а.с.9-13).

З метою забезпечення виконання зобов'язань 6 червня 2006 року між вказаними сторонами був укладений договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по вул. Радянській, 8 в с. Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області, що належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу 26.09.2002 року ОСОБА_5 за реєстром № 557 та зареєстрованим Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 04.12.2003 року за реєстровим № 136, та земельна ділянка, площею 0,14 га з призначенням для обслуговування даного жилого будинку, господарських будівель та споруд, що належить іпотекодавцю на підставі державного акта на право власності на землю серії ЯА № 664748, виданого Ківерцівським районним відділом земельних ресурсів Волинської області 08.02.2006 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу 26.09.2002 року ОСОБА_5 за реєстром № 559 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №51 (а.с.14-19).

Відповідачці ОСОБА_3 було відомо про передачу в іпотеку її чоловіком ОСОБА_2 зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки та вона була ознайомлена із змістом ст. ст. 57-59 СК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», що стверджується поданою приватному нотаріусу Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_6 заявою від 06.06.2006 року. В цій же заяві ОСОБА_3 повідомила, що укладення договору іпотеки не зменшує та не обмежує прав і охоронюваних законом інтересів дітей (а.с.48).

Згідно п. п. 5.3., 5.4. вищезазначеного договору іпотеки іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме, при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту, а також при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів або неустойки (пені, штрафних санкцій). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 5.5. «Способи задоволення вимог іпотекодержателя» підпункту 5.5.1 іпотечного договору від 06.06.2006 року передбачено, що у випадку невиконання позичальником письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов'язань за кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки; це застереження згідно Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовою підставою для реалізації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 істотно порушив умови кредитного договору, що виразилося в неналежному виконанні договірних зобов'язань, а саме, в простроченні платежів згідно додатку № 1 до кредитного договору від 29.05.2006 року (а.с.11-12), та неповерненні суми кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем. Рішеннями Маневицького районного суду від 20.03.2007 року та 26.02.2008 року, які набрали законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість по кредиту в сумі 267863 грн. 06 коп. та 61684 грн. 47 коп.

З огляду на встановлені обставини справи, вимоги зазначених норм закону і положення кредитного та іпотечного договорів, укладених між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, ОСОБА_1 набув право на задоволення своїх вимог за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

З повідомлення Прилуцької сільської ради Ківерцівського району від 19.07.2007 року вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі № 5 особовий рахунок № 382 за 2006-2007 p.p. в будинку № 8 по вул. Радянській, 8 в с. Прилуцьке, що належить ОСОБА_2 ніхто не зареєстрований.

Судом встановлено, що у спірному житловому будинку проживають співвідповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 разом з неповнолітньою дитиною ОСОБА_4

13.03.2008 року Банком надіслано відповідачам вимогу про добровільне звільнення житлового будинку по вул. Радянській, 8 в с. Прилуцьке, що є предметом договору іпотеки від 06.06.2006 року, у зв'язку з зверненням на нього стягнення для погашення заборгованості по кредитному договору, яку вони отримали 15.03.2008 року (а.с.5-8). Дана вимога Банку залишена відповідачами без задоволення.

На момент розгляду справи у суді відповідач ОСОБА_2 не погасив існуючу заборгованість перед позивачем зі сплати кредиту.

За таких обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку

про виселення із спірного житлового будинку всіх його мешканців, без надання

їм іншого житла відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України.

Доводи апелянта про порушення житлових прав неповнолітньої ОСОБА_7 є безпідставним, оскільки на час укладення відповідачем ОСОБА_2 договору іпотеки 06.06.2006 року його неповнолітня дочка ОСОБА_4, яка разом з відповідачкою ОСОБА_3 10.05.2006 року, відповідно до наданої апелянтом довідки Прилуцької сільської ради Ківерцівського району від 10.09.2010 року № 1014, були зняті 10.05.2006 року з реєстрації за адресою вул. Радянська, 8 в с. Прилуцьке, не була зареєстрована у спірному будинку, а відтак і не мала ні права власності, ні права користування предметом іпотеки.

Інші доводи апеляційної скарги з огляду на вищевикладені обставини не спростовують правильність висновків суду.

Оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а зазначені в ньому висновки відповідають обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора Ківерцівського району відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду від 12 серпня 2009 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді