Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

24 грудня 2010 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сілантьєвої Е.Є.

при секретарі судових засідань - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-я особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, опікунська рада Фрунзенського району м. Харкова про визнання договору купівлі-продажу недійсними

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу частин квартири АДРЕСА_1, укладений між позивачем, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 8 жовтня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6, реєстраційний номер 2452, а також просить визнати право спільної сумісної власності за позивачем, за ОСОБА_5 та його донькою ОСОБА_7 на 3/5 частики квартири АДРЕСА_2. В обґрунтування позову позивач зазначила наступне: 16 вересня 2004 року позивач уклала з відповідачем ОСОБА_3 договір довічного утримання по якому 4/15 частики спірної квартири перейшли у власність відповідача. 8 жовтня 2004 року позивач уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу, згідно з умовами якого 3/5 частки квартири АДРЕСА_3, що перебували у ії спільній сумісній власності з ОСОБА_5 та його донькою ОСОБА_7, перейшли у власність відповідача ОСОБА_3 Позивач зазначає, що підписуючи договір, вона вважала, що укладає договір довічного утримання, згідно якого позивач мала права користування квартирою та право отримувати відповідні компенсації, зокрема утримання, піклування з боку ОСОБА_3. Сторона по договору ОСОБА_5 також запевняв позивача, що укладається договір довічного утримання. Таким чином, позивач зазначає, що вона підписала договір не усвідомлюючи його змісту, а крім того, ні до, ні після укладання зазначеного договору не отримувала ніяких коштів за належну їй частину квартири. Після підписання договору. ОСОБА_3 стала принижувати позивача, погрожувати фізичною розправою і навіть спричиняли їй побої. Враховуючі зазначене, позивач вказує, що під час вчинення правочину купівлі-продажу вона не усвідомлювала значення своїх дій через незадовільний стан свого здоровя, допустила суттєву помилку не розібравшись у природі правочину, вважаючи договір купівлі-продажу договором довічного утримання чому спріяв оман з боку відповідачів, а крім того, по договору купівлі-продажу ніхто не сплатив грошові кошти позивачу після укладання договору купівлі-продажу.

Представник позивачки ОСОБА_8, який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, зазначивши, що при укладенні договору купівлі-продажу позивачка, яка є хворою жінкою похилого віку, була введена в оману, вважала, що підписує договір довічного утримання. Відповідач ОСОБА_5 був ініціатором укладення такого договору. Також представник позивачки зазначив, що у теперішній час за рішенням суду договір довічного утримання від 16.09.2004 року розірваний. Крім того, представник зазначив, що до договору купівлі-продажу ОСОБА_3 повинна була сплатити суму у розмірі 10000 доларів США, але після укладання договору купівлі-продажу гроші у розмірі 9600 доларів США отримав тільки ОСОБА_5, останню суму у розмірі 600 доларів ОСОБА_5 не отримав. ОСОБА_2 взагалі по договору не отримувала ніяких коштів, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання. Приміщення в якому проходило підписання договору купівлі-продажу буле дуже задушливо, було багато людей, і позивачка погана себе почувала, і тому не мала ніякої можливості в повному обємі ознайомитися з договором, нотаріус не розясняв сторонам наслідки договору. Також представник зазначив, що у ОСОБА_3 були відсутні кошти для оплати по договору.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні визнав позовні вимоги у повному обсязі та зазначив, що від відповідачки він отримав гроші від продажу частини квартири не в повному обсязі, недоплата складала 600 доларів США, відповідачка ОСОБА_3 зобовязалася передати зазначену суму після зняття ОСОБА_5 та його дочки з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_4. Позивачка ОСОБА_2 не отримувала грошів від продажу своєї частки. Відповідач ОСОБА_5 не повідомив матір, що буде укладений договір купівлі-продажу, оскільки ОСОБА_2 не бажала продавати свою частку квартири. Між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 була домовленість про те, що остання передає ОСОБА_5 гроші за договором купівлі-продажу квартири та довічно доглядає матір.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала суду письмові пояснення, якими зазначила наступне. Позивачкою не доведені ті обставини, що під час підписання договорі купівлі-продажу частини квартири АДРЕСА_5 вона знаходилася у такому стані, що не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також, що позивачку навмисно ввели в оману. Текст договору купівлі-продажу частини квартири до його підписання прочитали усі учасники договору, у тому числі й позивачка, ніяких зауважень від неї не надійшло, вона була ознайомлена з вимогами законодавства щодо недійсності правочинів. Крім того, позивачкою ОСОБА_2, відповідачем ОСОБА_5, який діяв в інтересах своєї неповнолітньої дочки, були відчужені 3/15 частини квартири за спільним рішенням, яке було прийнято задовго до підписання договору, про що вони повідомили нотаріусу до підписання договору. Ініціатором продажу частки квартири була сама позивачка, яка у розмові з дочкою, повідомила, що не має матеріальної можливості оплачувати квартиру та комунальні платежі. При цьому ОСОБА_2 запропонувала дочці продати однокімнатну квартиру, в якій остання проживала з сімєю, що у подальшому було зроблено. Гроші, отримані від продажу однокімнатної квартири відповідачка ОСОБА_3 витратила на придбання 3/15 частини спірної квартири. До підписання оспорюваного договору, за ініціативою позивачки між нею та ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання, за яким до відповідачки переходить право власності на належні особисто позивачці 4/15 спірної квартири. Тому ОСОБА_2 усвідомлювала, що 08.10.2004 року укладається договір купівлі-продажу частки квартири, оскільки договір довічного утримання був укладений раніше 16.09.2004 року. Відповідачкою продавцям були передані гроші за договором купівлі-продажу квартири у сумі 54000 гривень під час оформлення договору.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 підтримала письмові пояснення, а також зазначила, що частину коштів від продажу 3/15 частин квартири отримав ОСОБА_5, за усною домовленістю з матірю, про що склав розписку. З матері ОСОБА_3 розписку не вимагала з моральних міркувань. До укладення оспорюваного договору, сторони відвідували нотаріуса три рази, отримували консультаційні послуги. Крім того, ОСОБА_2 самостійно замовляла документи з КП «Харківьке бюро технічної інвентаризації», необхідні для укладення договору купівлі-продажу. При укладенні договору купівлі-продажу ОСОБА_2 займала активну позицію, виправляла помилки у договорі.

Представник відповідачки ОСОБА_9 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог та пояснила, що позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що при укладенні договору 08.10.2004 року вона була в такому хворобливому стані, що не дозволяв їй усвідомлювати значення своїх дій, позивачка має вищу освіту, на той час працювала, тобто не могла не розуміти наслідків договору купівлі продажу. Крім того, можна б було вести мову про укладення договору внаслідок омани, якщо б відповідач ОСОБА_5 заявив вимогу про визнання за ним права власності на його частку квартири. Та обставина, що продавці отримали гроші за договором купівлі-продажу підтверджується підписом у договорі купівлі-продажу та розпискою про отримання грошів.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що частина квартири була придбана за ініціативи ОСОБА_2, вона наполягала на її продажу, оскільки нічим було сплачувати квартиру плату та комунальні платежі. Відповідач ОСОБА_4 брав участь у оформленні договору купівлі-продажу, разом за ОСОБА_2 вони неодноразово приїжджали до нотаріуса. Вранці у день укладення оспорюваного договору він віддав обом продавцям гроші за договором купівлі-продажу, після цього проїхали до нотаріуса підписувати договір, знаходилися там тривалий час.

У судовому засіданні третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що до неї звернулася ОСОБА_2 за консультацією щодо укладення договору купівлі-продажу частини квартири АДРЕСА_5, ніяких сумнівів у її намірах виявлено не було. З проектом договору сторони ознайомлювалися протягом трьох днів, при підписанні договору купівлі-продажу були присутні ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, продавці зазначили, що гроші за договором отримали у повному обсязі. При оформленні договору нотаріусу був наданий витяг про реєстрацію права власності, з якого вбачалося кому та які частини квартири належать на праві власності. ОСОБА_2 особисто читала текст договору, робила у ньому виправлення, при цьому нотаріусом розяснювалося, що ОСОБА_2 перестає бути власником відповідної частини квартири, право власності на неї набуває дочка ОСОБА_3 ОСОБА_2 була обізнана з наслідками укладення оспорюваного договору.

Представник третьої особи опікунської ради Фрунзенського району м. Харкова у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.Також у заяві зазначено, що при оформленні договору купівлі-продажу спірної квартири згода опікунської ради не надавалася, оскільки станом на 08.10.2004 року чинне законодавство не передбачало обовязковість дозволу органу опіки та піклування на укладення угод з урахуванням житлових прав дітей, обовязок контролювати збереження прав дитини цілком покладався на батьків.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у її сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

16.09.2004 року між позивачкою та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за № 4375, за яким ОСОБА_2 передає у власність ОСОБА_3 належні їй на праві приватної власності 4/15 частини квартири АДРЕСА_5.

Рішенням суду від 19 червня 2007 року зазначений договір був розірваний, за ОСОБА_2 визнано право власності на 4/15 частини квартири АДРЕСА_5.

08 жовтня 2004 року ОСОБА_2, ОСОБА_5, що діяв від себе та малолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з однієї сторони та ОСОБА_3 з другої сторони уклали договір купівлі-продажу частин квартири, за яким продавці передали, а покупець прийняла у власність 10/15 частин квартири АДРЕСА_5. Договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований за в реєстрі за № 2452. Договір зареєстрований КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за № 169035 (витяг про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 08.10.2004 року № 181946).

Згідно ст.. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно положень ст. 657 УК України, яка визначає форму договору купівлі-продажу квартири, зазначений договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Таким чином, судом встановлено, що угода щодо відчуження квартири була укладена у відповідності з вимогами закону: у письмовій формі, нотаріально посвідчена, зареєстрована в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації».

Позивачка зазначає підставами для визнання договору купівлі-продажу частин квартири від 08.10.2004 року ті обставини, що вона під час підписання договору не усвідомлювала значення своїх дій внаслідок хворобливого стану, була введена в оману відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_5, правочин був здійснений під впливом помилки щодо його юридичних наслідків, гроші від купівлі-продажу продавцем ОСОБА_2 не були отримані.

Згідно п.п. 4, 5 Договору, продаж 10/15 частин квартири за домовленістю сторін вчиняється за 54000 гривень, що на момент укладання договору складає 10000 доларів США, які отримані продавцями від покупця під час оформлення цього договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану частину квартири.

Згідно п.8 Договору, продавця та покупець підтверджують, що цей правочин відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру уявного та удаваного, а також не є зловмисним.

Згідно розписок відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3, останньою не в повному обсязі сплачено вартість придбаних частин спірної квартири, сума недоплаченої вартості складає 600 доларів США. Зазначену суму ОСОБА_3 зобовязалася сплатити після зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 колишніх власників ОСОБА_5 та неповнолітньої ОСОБА_7 До теперішнього часу ОСОБА_5 та неповнолітня ОСОБА_7 з реєстраційного обліку не зняті.

Відсутність коштів у ОСОБА_3 при укладанні договору купівлі-продажу, на ще неодноразово посилався представник позивача, як на підставу безгрошовості договору, спростовується як поясненнями ОСОБА_3, ОСОБА_4, так і поясненнями ОСОБА_5, якій не заперечував факту отримання коштів у розмірі 9400 доларів США.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною відповідача ОСОБА_5, після смерті чоловіка ОСОБА_2 відповідачка ОСОБА_3 порушила питання про те, що вона бажає жити у спірній квартирі та доглядати матір. ОСОБА_5 заперечував проти цього, домовився з ОСОБА_3, подружжя продає останній свою частину квартири, а на частину квартири, що належить ОСОБА_2 оформлюється договір довічного утримання, оскільки вона не бажала продавати свою частину квартири. ОСОБА_5 за власні кошти займався оформленням зазначених договорів, потім ОСОБА_2 повідомила, що уклала з ОСОБА_3 договір довічного утримання. У нотаріальній конторі під час оформлення договору купівлі-продажу було багато людей, ОСОБА_2 дуже погано почувалася. Свідок також зазначає, що підписанні договору купівлі-продажу та передачі грошей вона присутня не була, але знає, що ОСОБА_2 не приймала участі в обговоренні договору купівлі-продажу частини квартири. Свідок ОСОБА_11 особисто свекрів не обманювала, але була у змові зі своїм чоловіком та ОСОБА_3 щодо замовчування, що укладається договір купівлі-продажу з тією метою, щоб квартира була передана у власність ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що влітку 2004 року до нього звернувся ОСОБА_5 для оформлення договорів купівлі-продажу частини квартири та договору довічного утримання за яким буде відчужена частина квартири, що належить матері ОСОБА_5 Свідок порадив звернутися до нотаріуса за консультацією, нотаріуса, що порадив ОСОБА_12 не знали ані ОСОБА_5 ані ОСОБА_3 Свідок зрозумів так, що частина квартири, що належить ОСОБА_5 продали ОСОБА_3, а на частину, що належить ОСОБА_2 оформили договором довічного утримання. При оформленні договору у нотаріуса та передачі грошей ОСОБА_12 не був присутнім, однак бачив позивачку ОСОБА_2 у нотаріальній конторі, там було багато людей, було душно, позивачка сиділа тихо у кутку. Після укладення правочину, за проханням ОСОБА_5 ОСОБА_12 перевірив гроші щодо їх справжності.

Свідок ОСОБА_13, пояснення якої були оголошені у судовому засіданні, пояснила, що ОСОБА_2 є дочкою двоюрідної сестри свідка, зі слів ОСОБА_2 свідок ОСОБА_13 знає, що остання уклала з ОСОБА_3 договір довічного утримання, але після цього стосунки між ними погіршилися, ОСОБА_3 ображала матір, била, перешкоджала у проживанні в квартирі. ОСОБА_2 розповідала свідку, що ніколи не продавала свою частину квартири.

Свідок ОСОБА_14, пояснення якої були оголошені у судовому засіданні, пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_2М, з її слів знає, що остання уклала з дочкою договір довічного утримання, не бажала продавати свою частину квартири та не думала, що підписала саме договір купівлі-продажу. Гроші ОСОБА_3 матері не передавала, сказала, що віддала гроші за частину квартири брату, але ОСОБА_2 нічого не отримувала.

Суд не вважає пояснення свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 належними доказами на підтвердження того, що позивачка неправильно сприймала істотні умови угоди або помилився щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки зазначені свідки не були присутніми при укладанні договору купівлі-продажу частини квартири, обставини укладення оспорюваного договору відомі свідками зі слів ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Свідкам ОСОБА_13, ОСОБА_14 не відомі обставини щодо укладення договору купівлі-продажу частини квартири між сторонами, їх пояснення стосуються виконання умов договору довічного утримання ОСОБА_3, зясування яких не є предметом доказування у справі про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Враховуючи викладене суд не приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14

Доводи позивача щодо введення її відповідачами в оману, що вплинуло на її волевиявлення спростовуються дослідженими у ході судового розгляду справи наступними доказами.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що вона знає сімю ОСОБА_3 з 1994 року, підтримують дружні стосунки. У 2003 році ОСОБА_15 працювала ріелтором та знає, що ОСОБА_3 підшукувала для придбання трикімнатну квартиру. ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_15 за допомогою, остання ознайомила ОСОБА_3 з декількома варіантами. Потім ОСОБА_3 розповіла свідку, що мати та брат вирішили продати їй свої частини квартири за адресою: АДРЕСА_4, оскільки по квартплаті та комунальним платежам утворилися великі борги. ОСОБА_3 придбала частину квартири, запросила ОСОБА_15 на входини. У розмові з останньою ОСОБА_2 розповіла, що вона та ОСОБА_5 продали ОСОБА_3 належну їм частину квартири за 10000 доларів США, крім цього ОСОБА_3 взяла на себе обовязок погасити боги по квартирній платі та комунальним платежам. Кошти на придбання частини спірної квартири були отримані ОСОБА_3 від продажу однокімнатної квартири у будинку № 48 по вул. Корчагінців, крім того чоловік ОСОБА_3 працював за кордоном в ОСОБА_11 та привіз звідти грошові кошти. При цьому ОСОБА_2 вдавалася дуже задоволеною.

Поясненнями ОСОБА_16, оголошеними у судовому засіданні, якими він зазначив, що є свекром ОСОБА_3, у 2005 році при особистій розмові з ОСОБА_2 остання повідомила йому, що вона звільнилась від боргів з комунальних платежів та квартири, оскільки вони з сином продали квартиру ОСОБА_3

З матеріалів справи, а саме постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 06.10.2005 року, акту судово-медичного обстеження № 3496-с від 28.09.2005 року, відповіді прокуратури Фрунзенського району м. Харкова на звернення ОСОБА_3 із заявою від 18.10.2005 року, рішення Фрунзенского районного суду від 19.06.2007 року про розірвання договору довічного утримання, що під час спільного проживання після укладення оспорюваного договору купівлі-продажу частини квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 склалися неприязні стосунки з приводу побутових питань, між сторонами постійно виникають сварки.

Суд не визнає характер взаємовідносин між сторонами договору після його укладення, та вважає, що вони не є підставою для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним.

Щодо хворобливого стану позивачки під час укладання договору купівлі-продажу, суд зазначає наступне.

Належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_2 на момент складання заповіту була недієздатною, або перебувала у такому стані, коли не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання правочину недійсним, позивачкою суду не надано.

Відповідно до положень ст.145 ЦПК України, встановлення психічного стану особи здійснюється після обовязкового проведення психіатричної судової експертизи.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Пояснення свідка ОСОБА_11 про те, що під час укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_2 погано почувалася не є підставами вважати фізичний та психічний стан останньої таким, що не дозволяв усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З дослідженої судом медичної документації щодо стану здоровя ОСОБА_11 вбачається, що остання протягом тривалого часу, як до укладання договору, так і після, позивачка страждала на ряд захворювань, які не є психічними розладами.

Таким чином, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач під час укладення договору купівлі-продажу була визнана недієздатною, або через стан здоровя чи інші обставини не усвідомлювала значення своїх дій, на що вона посилається, як на підставу визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов′язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 229, 230, 233, 334, 657, 655 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: