Справа № 2-1905/2010
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.10.2010 року Котовський міськрайонний суд Одеської області
в складі: г о л о в у ю ч о г о судді Нікітішина В.П.
при с е к р е т а р і - Бондаренко Н.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Котовську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,
В ході розгляду справи у суді позивачка підтримала свій позов у повному обсязі. Додатково пояснила, що будинок потребує значного ремонту. Тому нею приймаються підготовчі заходи для цього. Однак невизначеність з правом її власності на домоволодіння стримують початок ремонтних робіт. Тому наполягала на позові.
Представник відповідачки за довіреністю Пилипчук Л.М. в судовому засіданні позов повністю визнав та не заперечував у його задоволенні. Пояснював, що на цей час всі спірні проблеми з позивачкою улагоджено.
Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про наступне.
Встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником цілого житлового будинку з господарським будівлями й спорудами по АДРЕСА_1 на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки р.№6089 від 21.12.1982 року та Акту введення будинку в експлуатацію затвердженого рішенням Котовського міськвиконкому від 03.01.1995 року №15, право власності якої зареєстроване Котовським МРБТІ та РОН.
Відповідно до.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Таким чином відповідачка, являючись належним власником спірного домоволодіння, розпорядилась ним на свій розсуд, уклавши з позивачкою домовленість про договір купівлі-продажу.
Ця домовленість ними фактично виконана шляхом передачі продавцю заявленої суми продажу товару, а покупцю відповідно передано у власність сам товар. Ці обставини не заперечуються сторонами у справі та підтверджуються письмовою розпискою відповідачки про отримання від позивачки 2500 дол. США за проданий будинок.
Згідно ч.3 ст.632 ЦК України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Виходячи з наведеного та зважаючи на позицію представника відповідачки у суді щодо предмету спору, суд вважає за можливе задовольнити позов у повному обсязі.
Питання розподілу між сторонами судових витрат згідно ст. 88 ЦПК України судом не вирішується, оскільки такої вимоги сторони не заявляли.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст.182, 220 ч.2, 316,317,319,328,392,632,655 ЦК України, суд, -
Визнати дійсним договір купівлі-продажу цілого житлового будинку з господарським будівлями й спорудами по АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що мав місце у серпні 2010 року.
Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на цілий житловий будинок з господарським будівлями й спорудами по АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд який його ухвалив протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя -