Справа № 2-2621/10
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
«14» липня 2010 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі :
головуючого судді Целуха А.П.,
при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
В Малиновський районний суд м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом про стягнення боргу. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначив, що відповідачка ОСОБА_2 отримала від нього грошові кошти у розмірі 15 000 гривень, які зобовязалася повернути до 25 грудня 2007 року, проте в обумовлений сторонами строк відповідачка цю суму не повернула, в звязку з чим позивач просив суд постановити рішення, яким стягнути суму позики у сумі 15 000 гривень. Крім того, позивач просив стягнути з відповідачки витрати від інфляції у сумі 20 250 грн., три відсотки річних у сумі 825 грн., а також судовий збір у розмірі 711 гривень, витрати на інформаційно технічне забезпечення у сумі 120 гривень.
Позивач в судовому засіданні поданий позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити в повному обсязі.
Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причин своєї неявки суду не повідомила, клопотань щодо розгляду справи у її відсутності або про відкладення судового засідання не подавала. Заперечень на позов не надходило. Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивачки, ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З врахуванням положень ст.ст. 11, 509, 626, 639, 1046 ЦК України суд вважає встановленим, що сторони знаходяться в зобовязальних договірних відносинах які кваліфікуються судом як позикові. Як вбачається з наданих суду документів, зокрема копії розписки відповідачки та пояснень позивачки, між позивачкою і відповідачкою 07.12.2007 року було укладено договір позики, предметом якого було позика грошових коштів у сумі 15 000 гривень, які відповідачка зобовязалась повернути в строк до 25 грудня 2007 року.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Таким чином позовні вимоги в частині стягнення боргу в сумі 15 000 грн. підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення витрат від інфляції у сумі 20 250 грн. та трьох відсотків річних у сумі 825 грн., то задовольняючи заявлені вимоги суд виходе з того, що згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат згідно зі ст. 79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема, витрати на інформаційно-технічне забезпечення; витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 218, 509, 526, 626, 639, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 61, 209, 212, 213-215 ЦПК України, СУД
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 15 000 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати від інфляції у сумі 20 250 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних у сумі 825 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті державного мита у сумі 711 грн., ІТЗ 120 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Відповідно до статей 231, 232 ЦПК оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції.
Строк, протягом якого розглядалася заява про скасування заочного рішення, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ