АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2010 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Приходченко А.П.

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Відділ опіки та піклування виконавчого комітету Індустріального району у місті Дніпропетровську ради, про визнання права власності на 1/6 частину квартири в порядку спадкування за законом, вселення, встановлення порядку користування жилим приміщенням, та зобовязанням не чинити перешкоди у користуванні ним, а також поділ часток,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2008 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про визнання права власності на 1/6 частину квартири в порядку спадкування за законом, вселення, встановлення порядку користування жилим приміщенням, та зобовязанням не чинити перешкоди у користуванні ним, а також поділ часток. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що спірна двокімнатна квартира АДРЕСА_1 належить йому ОСОБА_2, відповідачці його колишній дружині ОСОБА_3, та належала їх померлому сину ОСОБА_4 на праві спільної часткової приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19 січня 1998 року виконкомом міської Ради народних депутатів, згідно з розпорядженням органу приватизації за № 3/384-98. Спірна двокімнатна квартира складається із двох ізольованих кімнат, площею 10,3 кв.м. та 17,2 кв.м., коридору, кухні, ванної кімнати, вбиральні, та вбудованої шафи, всього загальною площею 45,4 кв.м., житловою 27,5 кв.м., з 1995 року по 2007 рік він проживав в спірній квартирі в ізольованій кімнаті, площею17,2 кв.м. Шлюб з відповідачкою розірвано в 2005 році, а з 2007 року в звязку з погіршенням відносин із відповідачкою він переїхав проживати до батька. 19 червня 2007 року віці 11 років помер його син ОСОБА_4, після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини спірної двокімнатної квартири. Після смерті сина він подав заяву в Шосту Дніпропетровську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті сина, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті сина він не може оскільки відповідачка чинила перешкоди та не надає свідоцтво про право власності на житло та технічний паспорт на квартиру. Відповідачка змінила замки на вхідні двері квартири та не бажає добровільно впустити його в квартиру, тому він був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Вважає, що прийняв спадщину після смерті сина у вигляді 1/6 частини спірної двокімнатної квартири. Просив визнати за ним право власності на 1/6 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, розділив частки в праві спільної власності на квартиру, визнавши за ним право власності на ? частку спірної двокімнатної квартири АДРЕСА_1; встановити порядок користування квартирою №103 в будинку №18 по пр. Миру в м. Дніпропетровську, виділивши йому ізольовану житлову кімнату площею 17,2 кв.м., визнавши за ним право власності на вказану кімнату площею 17,2 кв.м., а відповідачці виділити кімнату площею 10,3 кв.м., залишивши підсобні приміщення квартири, а саме коридор, вбудовану шафу, кухню ванну кімнату та вбиральню в загальному користуванні; вселити його в квартиру АДРЕСА_3, а саме в кімнату площею 17,2 кв.м. та зобовязати відповідачку по справі не чинити йому перешкод в користуванні та володінні житловою кімнатою площею 17,2 кв.м., підсобними приміщеннями квартири, а саме, коридором, вбудованою шафою, кухнею, ванною кімнатою та вбиральнею; стягнути з нього на користь відповідачки 12385,50 грн. за 3,45 кв.м. житлової площі квартири.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 та зобовязано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкод в користуванні квартирою. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Також судом вирішено питання про розподіл судових витрат по справі.

З рішенням суду не погодився позивач ОСОБА_2 і звернувся з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2010 року, та прийняти нове рішення по суті його позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, на підставі ст. 308 ЦПК України, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на житло виданого виконкомом міської ради народних депутатів на підставі розпорядження від 19 січня 1998 року № 3/348-98, квартира №103 в б. 18 по пр. Миру в м. Дніпропетровську належить на праві спільної власності ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (Т.2 а.с.15-17). Двокімнатна квартира, загальної площею 45,4 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м. Квартира складається із двох житлових ізольованих кімнат площею 10,3 та 17,2 кв.м., кухні площею 7,8 кв.м, ванної кімнати площею 2,0 кв.м, вбиральні площею 1,1кв.м., коридору 4,6 кв.м., вбудованої шафи площею 0,3 кв.м., із кімнати площею 17,2 кв.м. виходить лоджія площею 2,1 кв.м.

23 червня 2005 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (Т.1 а.с.19).

Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 23.06.2006 року № 29, прізвище ОСОБА_5 змінено на «Мельник», (Т.2 а.с.18).

Відповідно до довідки Індустріального Відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 22.06.2007 року № 53/03-88 на підставі заяви батьків від 30.08.2006 року в актовий запис № 643 від 02 серпня 1995 року, про народження ОСОБА_6 який народився 01 липня 1995 року, внесені зміни в прізвище дитини «Зайвий» виправлено на «Мельник» та виправлено прізвище матері з «Зайва» на «Мельник» (Т.1 а.с 20, Т.2 а.с.19).

ОСОБА_4 помер 19 червня 2007 року (Т.1 а. с. 21, Т.2 а.с.20).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належну йому на праві власності частину квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до спадкової справи №634/07 заведеної Шостою Дніпропетровської державною нотаріальною конторою 19.07.2007 року після смерті ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини подали його батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3 (Т.2 а. с. 231-239).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України батьки мають право у першої черги на спадкування за законом майна померлого.

Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного із них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ст. 372 ЦК України майно що є у спільній сумісній власності може, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Отже при праві спільної сумісної власності розмір частки кожного із співвласників не визначений. Разом з тим кожний із співвласників має право на виділ частки з майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, в натурі. При виділенні частки одного із співвласників необхідно попередньо визначити розмір частки в праві спільної сумісної власності, що належить цьому співвласнику. Вважається, що частки кожного із співвласників рівні.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира складається з двох окремих ізольованих кімнат 10,3 кв.м та 17,2 кв.м., в великій кімнаті знаходиться лоджія 2,0 кв.м. В судовому засіданні відповідачка заперечувала, щодо запропонованого позивачем варіанту порядку користування спірною квартирою, та не бажає отримувати грошову компенсацію за 3,45 кв. м житлової площі квартири.

При вище викладених обставинах справи, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, оскільки визначення запропонованого позивачем порядку користування квартирою, а саме виділу йому кімнати 17,2 кв.м та визнання за ним права власності на цю кімнату порушує право відповідачки.

Приведені в апеляційній скарзі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального закону.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Суд ухвалив законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: