Справа № 2-55/2010 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2010 року Семенівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Смаги С. В.,

при секретарі Фільчаговій Г. В.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Семенівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачем, ОСОБА_1, поданий до Семенівського районного суду Чернігівської області позов до ОСОБА_4, у якому позивач просить стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача 650 гривень 00 копійок, понесених, позивачем на лікування доньки ОСОБА_5 та 120 гривень 00 копійок за квитки до та з м. Чернігова; стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь позивача кошти в сумі 16800 гривень 00 копійок для фінансування наперед придбання путівки санаторно-курортного типу, необхідної для оздоровлення та лікування доньки ОСОБА_5.

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 у позові зазначила про те, що ОСОБА_1, та відповідач - ОСОБА_4 з січня 2005 року підтримували близькі відносини. В липні 2006 року вона завагітніла від відповідача, чим він був дуже задоволений і наполягав на народженні дитини, але на п'ятому місяці вагітності він покинув її без жодних пояснень, звільнився з роботи та виїхав за межі Чернігівської області. 09 квітня 2007 року вона народила доньку - ОСОБА_6, яка згідно вимог чинного законодавства була записана за її прізвищем - ОСОБА_6, так як заява від батька не була подана, в графі «батько» записано ОСОБА_7, а не ОСОБА_4, так як згідно ст. 135 Сімейного кодексу України у випадках, коли немає заяви від батька, запис у книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері. Після народження доньки, батько її не визнав, тому в серпні 2007 року вона змушена була звернутися до суду з позовом про визнання батьківства. 30 грудня 2008 року відповідач ОСОБА_4 позов визнав повністю, про що зазначено в рішенні Семенівського районного суду Чернігівської області. 15 січня 2009 року рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області відповідач - ОСОБА_4 був визнаний батьком дитини, ОСОБА_6. До і після ухвалення судом рішення вона неодноразово спілкувалася з відповідачем. Він погоджувався добровільно виконувати свій батьківській обов'язок щодо виховання та утримання дитини, допомагати з оздоровленням, обіцяв, що більше ніколи не покине дитину, але з часу визнання позову, відповідач не надавав грошової допомоги, натомість постійно обіцяв дитині приїхати. За рекомендацією лікарів вона вирішила оздоровити дитину. Наприкінці липня 2009 року намагалася зв'язатися з відповідачем, щоб він надав матеріальну допомогу у придбанні санаторно-курортної путівки, але він відключив номер. Після невдалих спроб, вона декілька разів зверталась до його матері з проханням допомогти зв'язатися з ним, та з тим, щоб він поспілкувався з дитиною, адже вона постійно питала про нього, та просила зателефонувати йому. На що вона відповіла, щоб дитині не нагадували про батька і тоді вона не буде згадувати про нього, щоб забула про нього, а колись, можливо, потім, як виросте, вони будуть спілкуватись. В кінці серпня 2009 року вона знову намагалася зв'язатися з відповідачем, оскільки дитину потрібно було зібрати до дитячого садочку, щоб вона могла почати працювати та забезпечити дитині належні умови життя та придбати речі на осінь, які зараз коштують як і дорослі. Вона звернулася до матері відповідача з проханням допомогти зв'язатися з ним, на що вона сказала, що нібито давно вже не спілкувалась з ним. 11 вересня 2009 року дитина захворіла. Зустрівшись з матір'ю відповідача, вона попрохала про допомогу у зв'язку з цим, на що вона їй відповіла, - хто вона така, щоб він їй дзвонив, що вона йому ніхто, що він поїхав на рік. Відповідач з кінця липня 2009 року не цікавився станом здоров'я дитини, її фізичним та моральним розвитком, умовами проживання, адже дитину потрібно готувати, лікувати, одягати, платити за тепло (зараз приблизно 130 гривень на місяць), за світло та воду. Втративши довіру до відповідача, нею була подана позовна заява про стягнення з нього аліментів від народження дитини, тобто з 09.04.2007 року, найголовнішою метою якого було: по-перше, - оздоровити дитину (про що нею було заявлено під час розгляду справи про стягнення аліментів), зробити повну діагностику організму дитини, так як на фоні хвороб дитини та прийому деяких ліків у неї розвинулись тахікардія серця, порушення функцій організму, посилені алергічні реакції, дисбактеріоз, що підтверджується записами у медичній карті, а по-друге, - придбати інші необхідні речі, але відповідач, як не бажав виконувати батьківські обов'язки по вихованню та допомозі дитині з народження, придумуючи різні приводи виправдання свого ухилення від батьківства та своєї безвідповідальності, звинувачуючи кого завгодно, тільки не себе (так відповідач на розгляд її позовної заяви про стягнення з нього аліментів на утримання їхньої дитини не з'явився, жодних пояснень про причини своєї відсутності не надав, заперечень та пояснень щодо викладених в ній обставин не надав, натомість в своїй апеляційній скарзі на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області фактично звинуватив суд в неповному, невсебічному та необ'єктивному рішенні). Так і на сьогодні ухиляється від батьківських обов'язків, вважаючи, що якщо він не був офіційно визнаний батьком, то і не повинен допомагати у її вихованні та утримуванні раніше. Чому її мати, з якою вони проживають, повинна була брати кредити раніше і зараз на лікування і його дочки. Тяжка вагітність (в основному зумовлена важким психологічним станом через те, що відповідач покинув її на п'ятому місяці вагітності у лікарні, та відмовився від батьківства дитини), тяжкі пологи призвели до низького імунітету, вродженої анемії дитини через, що вона дуже часто хворіє, що підтверджується записами у медичній карті. Лікування доньки після родових травм потребувало і потребує значних коштів. Так лікування доньки з вересня по грудень 2009 року коштувало 652 гривні 00 копійок і це тільки та сума, яка підтверджується чеками, тут не враховані кошти, які були витрачені на лікування отруєння дитини у дитячому садочку від 11 вересня 2009 року, (а ця сума становила близько 500 гривень 00 копійок), та кошти, витрачені у листопаді 2009 року, так як у день, коли купувалися деякі ліки в аптеці № 50, не працював касовий апарат, також гроші за те, щоб дитині робили вдома ін'єкції, також дитина постійно питала і питає, де батько, коли приїде, вимагає йому подзвонити, на фоні моїх відмов їй у цьому (не з її вини, адже позов про визнання батьківства вона подавала насамперед з метою, щоб дитина мала люблячого і турботливого батька, хоча б той і не жив з ними) у дочки почався стрес, (хоча до цього за висновком дитячого невролога від 18.12.2007 року у неї не було ніяких відхилень), внаслідок чого вона була змушена звернутись до спеціаліста Чернігівської лікарні, де було отримано направлення на обстеження в стаціонар. Зараз у зв'язку зі станом свого здоров'я, вона не може цього зробити. Також донька потребує санаторно-курортного лікування в зв'язку з частими захворюваннями ГРВІ, бронхітами затяжного характеру, дисбактеріозами, що підтверджується записами у медичній карті. На даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення нею трьох років. У зв'язку з цим не може працювати, отримує державну допомогу по догляду за дитиною в розмірі 130 гривень 00 копійок і не може забезпечити дитині санаторно-курортного лікування пульмонологічного та гастроентерологічного напряму, вартість якого становить від 13200 гривень і до 16800 гривень, станом на 21.01.2010 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 частково відмовилась від своїх позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_4 120 гривень за білети до та з м. Чернігова. Позивач, ОСОБА_1 у судовому засіданні повністю підтримала решту позовних вимог, просила суд їх задовольнити повністю та дала пояснення, яке вказує на те, що позов на її думку, може бути задоволений за обставин, вказаних у ньому.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги позивача, просив суд їх задовольнити повністю та дав пояснення, яке вказує на те, що позов, на його думку, може бути задоволений за обставин, вказаних у ньому.

Представник відповідача, ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала повністю, просить суд повністю відмовити у його задоволенні та дала пояснення, яке вказує на те, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 задоволення не підлягає.

Допитана як свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала про те, що донька позивача та відповідача ОСОБА_5, яка є її онукою, часто хворіє на респіраторні захворювання та дисбактеріоз. ОСОБА_8 стверджує, що дитині потрібно санаторно-курортне лікування. Відповідач не дає достатніх коштів на утримання дитини.

Допитана як свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні дала показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_8

Допитана як свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показала про те, що зі слів позивача та її матері - ОСОБА_8 їй відомо, що дитина позивача часто хворіє, потребує санаторно курортного лікування.

Допитані як свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у судовому засіданні дали показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_10

Допитана як свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показала про те, що про стан здоров»я доньки відповідача їй відомо зі слів сім»ї ОСОБА_5. Їй відомо, що відповідач сплачує аліменти на утримання доньки. Сім»я ОСОБА_5 не вважає, що дитині потрібне санаторно курортне лікування.

Допитані як свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у судовому засіданні дали показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_13

Допитаний як свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні показав, що він часто бачить позивача разом з донькою у Семенівській ЦРЛ. Свідок ОСОБА_16 працює фельдшером «швидкої допомоги». Знає, що дитина часто хворіє. Вважає, що дитина потребує санаторно курортного лікування.

Допитана як свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні показала, що вона працює лікарем педіатром у Семенівській ЦРЛ. Вона стверджує, що донька позивача та відповідача ОСОБА_5 дійсно у вересні - грудні 2010 року часто хворіла на респіраторні захворювання та дисбактеріоз. Проте, на даний час дитина ще не досягла віку з якого можливе направлення дітей на санаторнокурортне лікування. Після досягнення віку, з якого можливе направлення на санаторнокурортне лікування, цій дитині рекомендується санаторнокурортне лікування у закладах загальносоматичного напряму, розташованих на південному березі Криму. Лікування у санаторнокурортних закладах, розташованих у Карпатському регіоні, дітям з респіраторними захворюваннями та дисбактеріозом не підходить. Везти дитину в Карпати свідок ОСОБА_18 не рекомендує.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 задовольнити частково за наступних обставин.

За результатами розгляду цивільної справи за наявних наданих сторонами доказів, які досліджені у судовому засіданні, судом встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є донькою позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_4. Батьки дитини не перебувають у шлюбі та не проживають разом. Дитина проживає разом з матір»ю ОСОБА_1 Відповідач сплачує аліменти.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов»язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібності дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо).

З 11 вересня 2009 року по грудень 2009 року, донька позивача та відповідача часто хворіла, що підтверджується відповідними медичними документами та фіскальними чеками на придбання медикаментів. Відповідач сплачував аліменти нерегулярно. Позивач отримує державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в сумі 130 гривень на місяць. Придбання медикаментів для дитини в період її лікування з 11 вересня 2009 року по грудень 2009 року підтверджується наданими позивачем до суду фіскальними чеками за вказаний період часу на придбання медикаментів на загальну суму 516 гривень 74 копійки. Хвороба дитини є особливою обставиною, тому відповідач, виходячи з його матеріального стану зобов»язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані її хворобою. Відповідачу за 2009 рік було нараховано 43339 гривень 59 копійок заробітної плати у ВАТ «Черноморфлот», він має постійне місце роботи. Таким чином, доход відповідача значно перевищує доход позивача. Відповідач має реальну можливість сплатити на користь позивача додаткові витрати на лікування дитини за вересень грудень 2009 року.

У відповідності з п. 2. 2. Порядку направлення дітей на санаторнокурортне лікування відповідно до медичних показань в санаторно-курортні заклади (крім туберкульозного профілю), затвердженого наказом Міністерства охорони здоров»я України від 12 січня 2009 року № 4 «Про направлення дітей на санаторнокурортне лікування в санаторно-курортні заклади (крім туберкульозного профілю)», наказом зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 лютого 2009 року за № 100/16116, на санаторно-курортне лікування направляють дітей віком від 5 до 18 років.

Згідно п. 2.2.1 вказаного Порядку діти з порушенням функцій опорно-рухового апарату, у тому числі з церебральними паралічами, направляються на санаторно-курортне лікування у віці з 2 років за наявності в санаторно-курортних закладах відділень для дітей раннього віку.

Таким чином, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення нею 5 років не може бути направлена на санаторно-курортне лікування.

Будь-яких правових підстав щодо задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_4 коштів для фінансування наперед путівки санаторно-курортного типу для доньки не вбачається. Вказана позовна вимога є передчасною.

Суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 понесені нею витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 37 гривень 00 копійок.

Також суд вважає за необхідне на підставі п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» звільнити від сплати державного мита позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_4 як осіб, які мають статус постраждалих від наслідків Чорнобильської катастрофи.

Керуючись ст. ст. 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 3, 4 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 516 (п»ятсот шістнадцять) гривень 74 копійки додаткових витрат, понесених позивачем на лікування доньки ОСОБА_5.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачені нею витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 37 (тридцять сім) гривень 00 копійок.

Від сплати державного мита за подачу позову і розгляд цивільної справи ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на підставі п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито звільнити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Семенівський районний суд Чернігівської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: С. В. Смага