Броварський міськрайонний суд Київської області
справа 2-599/10
РІШЕННЯ

Іменем України

18 травня 2010 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого-судді Бендик О.Г.,

при секретарі Жеребець I.A.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним договору довічного утримання

встановив:

02 грудня 2009 року позивач ОСОБА_1 подала до ОСОБА_3 позовну заяву, в якій просила визнати недійсним договір довічного утримання від 02.07.2003 року, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_7 та ОСОБА_3, і визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку у спільній сумісній власності подружжя та на 1/2 частину будинку як на спадкове майно, що знаходиться в с. Шевченково по вул. Вокзальна, 38 Броварського району Київської області.

Послалась на те, що 02 липня 2003 року вона та її чоловік ОСОБА_7 уклали договір довічного утримання з ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6. За умовами вказаного договору ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (відчужувачі) передавали у власність відповідача (набувача) жилий будинок з відповідними надвірними будівлями за № 38 по вул. Вокзальна в с. Шевченково, Броварського району Київської області. В свою чергу ОСОБА_3 зобов'язувавсь довічно надавати кожному із них матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, щоденного триразового калорійного харчування, забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям, здійснення повсякденного догляду, надання необхідної допомоги, тощо. Позивач вважає, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року в редакції 19.06.2003 року приватний нотаріус ОСОБА_8 не мала права посвідчувати договори довічного утримання. Тому на її думку договір довічного утримання не є дійсним.

ОСОБА_7 помер 06.12.2004 року. Будинок № 38 по вул. Вокзальна в с. Шевченково, Броварського району Київської області, в якому на даний час проживає позивачка, був набутий подружжям за час шлюбу, тому він належить їм на праві спільної сумісної власності. Оскільки дітей у подружжя не було, то позивачка є єдиним спадкоємцем померлого.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали і просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, пояснивши, що дійсно між ним та позивачкою і її покійним чоловіком було укладено договір довічного утримання від 02.07.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Броварського нотаріального районного округу ОСОБА_8 Згідно п. 1 договору ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (відчужувані) передали у власність ОСОБА_3 жилий будинок з надвірними будівлями № 38 по вул. Вокзальній в с. Шевченково, взамін на зобов'язання останнього надати відчужувачам довічне матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.

Посилання позивача на Закон України "Про нотаріат" та Інструкції "Про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", де зазначено, що посвідчення договорів довічного утримання не може здійснюватись приватними нотаріусами, вважає необгрунтованим. Згідно до ст. 7 Закону України "Про нотаріат" від 02.08.1993 року, нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Відповідно до Указу Президента Про врегулювання діяльності нотаріату в Україні від 23.08.1998 року № 932/98 в п.2 зазначено, що приватні нотаріуси мають право посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та всі інші нотаріальні дії, які вчиняються державними нотаріусами, за винятком видачі свідоцтва про право на спадщину та вжиття заходів до охорони спадкового майна. Згідно п. 55 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції від 14.06.1994 року № 18/5, договори довічного утримання посвідчуються державними нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів купівлі-продажу. Відповідно до роз'яснень Міністерства юстиції України (лист № 10584-0-33-08-31 від 09.10.2008 року) - приватні нотаріуси з часу прийняття вищевказаного Указу вправі посвідчувати договори довічного утримання. Тому вважає, що договір довічного утримання є дійсним.

Так як, відповідно до ст. 748 ЦК України, набувач стає власником майна переданого йому за договором довічного утримання, то на момент смерті ОСОБА_7 право власності на спірний будинок йому вже не належало і не входило до складу спадщини. Тому вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на 1/2 частину будинку в порядку спадкування є безпідставними.

На думку відповідача свої зобов'язання по договору довічного утримання він виконував належним чином. Зокрема відчужувачі залишились проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1. Протягом 2006 року в будинку був зроблений капітальний ремонт, поміняні вікна, двері, дах. З моменту укладення договору він та його дружина приїжджали до позивачки та її покійного чоловіка через день, а з 2005 року по травень 2008 року постійно там проживали. Ніяких претензій зі сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_7 стосовно поганого догляду та надання їм допомоги не було. Харчуванням позивачку та її покійного чоловіка забезпечували в повному обсязі, якщо не могли приїхати кожного дня, то привозили продукти на 2-3 дні. Дбали про здоров'я позивачки та її покійного чоловіка. Коли захворів ОСОБА_7, то вони відвозили його до лікарні, купували ліки, відвідували, а коли він 06.12.2004 року помер, відповідач зі своєю сім'єю здійснив поховання. Тому в задоволенні позову просив відмовити. '

Представник третьої особи ОСОБА_9 позов не визнала, пояснивши, що її довірителька здійснює приватну нотаріальну діяльність на території Броварського районного нотаріального округу з 23 березня 2000 року. Дійсно 02.07.2003 року вона посвідчила договір довічного утримання, що був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 з однієї сторони (відчужувані) та ОСОБА_3 з іншої сторони (набувач), договір було зареєстровано в реєстрі за № 3835. В своїх поясненнях представник третьої особи послалась як і позивач на ст. 7 Закону України "Про нотаріат" від 02.08.1993 року, п. 2 Указу Президента Про врегулювання діяльності нотаріату в Україні від 23.08.1998 року № 932/98, п. 55 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції від 14.06.1994 року № 18/5. Тому вважає, що її довірителька, посвідчуючи договір довічного утримання від 02.07.2003 року діяла у повній відповідності з законодавством України, що регулювало порядок діяльності нотаріату в Україні, тому є неправомірною вимога позивачки визнати недійсним договір у зв'язку з його невідповідністю закону. Також зазначила, що до правовідносин з визнання недійсним оспорюваного договору не може бути застосовано норми Цивільного кодексу України, що набув чинності з 01 січня 2004 року та позивачкою пропущено трирічний строк позовної давності.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні обставини і визначив відповідно до них такі правовідносини.

Згідно пояснень сторін та наявної у справі копії тексту договору довічного утримання, 02 липня 2003 року ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (відчужувачі) уклали договір з ОСОБА_3 (набувач) про довічне утримання за яким відчужувачі передають у власність набувача жилий будинок № 38 по вул. Вокзальна в с. Шевченково Броварського району, який належить їм на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на ім'я ОСОБА_7 23.06.2003 року виконкомом Шевченківської сільської ради Броварського району (п. 1). Набувач в свою чергу зобов'язувавсь надавати кожному із відчужувачів довічно таке матеріальне забезпечення: забезпечення житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваному будинку; забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід, вечеря); забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення повсякденного догляду та надання необхідної допомоги; надання побутових послуг (прання білизни, прибирання житла тощо); забезпечення належними лікувальними засобами, визначеними лікарями (п. 7).

Відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання виконував належним чином. Зокрема, відчужувачі залишились проживати в даному будинку. Протягом 2006 року в будинку був зроблений капітальний ремонт, поміняні вікна, двері, дах. З моменту укладення договору відповідач та його дружина приїжджали до позивачки та її покійного чоловіка через день, а з 2005 року по травень 2008 року постійно там проживали. Забезпечували позивачку та її покійного чоловіка харчуванням в повному обсязі, якщо не могли приїхати, то привозили продукти на 2-3 дні. Дбали про здоров'я відчужувачів. Коли захворів ОСОБА_7, то вони відвозили його до лікарні, купували ліки, відвідували, а коли він 06.12.2004 року помер, здійснили поховання.

При вчиненні правочину ОСОБА_1 та ОСОБА_7 мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників були вільними і відповідали їх внутрішній волі, правочин вчинявся в формі встановленій законом - письмовій та нотаріально посвідчений, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що були вказані в ньому (ст. 203 ЦК).

Договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини (п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України).

Нотаріус ОСОБА_8, яка посвідчувала договір довічного утримання діяла відповідно до ст. 7 Закону України "Про нотаріат" від 02.08.1993 року, де зазначено, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Відповідно до п. 2 Указу Президента Про врегулювання діяльності нотаріату в Україні від 23.08.1998 року № 932/98, приватні нотаріуси мають право посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та всі інші нотаріальні дії, які вчиняються державними нотаріусами, за винятком видачі свідоцтва про право на спадщину та вжиття заходів до охорони спадкового майна. Згідно п. 55 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції від 14.06.1994 року № 18/5, договори довічного утримання посвідчуються державними нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів купівлі-продажу. Відповідно до роз'яснень Міністерства юстиції України (лист № 10584-0-33-08-31 від 09.10.2008 року) - приватні нотаріуси з часу прийняття вищевказаного Указу вправі посвідчувати договори довічного утримання.

Згідно до п. 10 договору довічного утримання та ст. 748 ЦК України, набувач стає власником майна переданого йому за договором довічного утримання з моменту підписання цього договору. Тому на момент смерті ОСОБА_7 право власності на спірний будинок йому вже не належало і не входило до складу спадщини.

Договір довічного утримання припиняється зі смертю відчужувача (ч. 2 ст. 755 ЦК).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. З ст. 10 ЦПК України).

У зв'язку з наведеним, в задоволенні позову суд вважає правильним відмовити.

На підставі ст.ст. 203, 748, п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 755 ЦК України, ст. 7 Закону України "Про нотаріат", п. 2 Указу Президента Про врегулювання діяльності нотаріату в Україні, п. 55 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, керуючись ч 3 ст. 10, ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним договору довічного утримання відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано до апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а апеляційну скаргу на рішення суду - протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Cуддя О.Г. Бендик