Справа №22ц-7842/10 Головуючий у 1-й інстанції: Посисень Л.М.
Категорія: 19 Доповідач в апел. інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Петрички П.Ф.

суддів: Зверхановської Л.Д., Бойко Л.М.

при секретарі: Гуняк О.Я.

з участю: позивача ОСОБА_2,

його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 25 серпня 2010 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішення Бориславського міського суду Львівської області від 25 серпня 2010 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним правочину та стягнення коштів.

Визнано недійсною довіреність від 07 грудня 2006 року, видану ОСОБА_4, яка посвідчена приватним нотаріусом Бориславського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрована в реєстрі за № 1288. Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 54196 грн., отриманих ним за автомобіль марки „BMW 1993 року випуску, кузов № бн, реєстраційний номер НОМЕР_1, чорного кольору, та 791 грн. 96 коп. судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним. Він придбав автомобіль марки „BMW 1993 року випуску, кузов № бн, реєстраційний номер НОМЕР_1, чорного кольору 11.11.2006 року у ОСОБА_6, за що заплатив 4000 доларів США. За передачу цього автомобіля в керування ОСОБА_7 отримав 6800 доларів США. З його сторони не було обману позивача, так як в порушенні кримінальної справи проти нього було відмовлено, він не знав, що документи на автомобіль підроблені і автомобіль не розтаможений. Крім того, суд не задовольнив його клопотання про притягнення до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_6 і приватного нотаріуса ОСОБА_8 Вважає неправильним покликання суду на ст.244 ЦК України, оскільки він грошей за довіреність не брав, а взяв гроші за передачу автомобіля в керування позивачу, тому не було договору купівлі продажу. Безпідставним є і покликання суду на ст.1212 ЦК України, оскільки гроші він отримав у ОСОБА_2 не безпідставно. Рішенням суду його позбавлено і автомобіля, і грошей, так як судом не зобовязано позивача повернути йому автомобіль. Довіреність, видана йому ОСОБА_6, не є сфальсифікованою, так як про це нема жодних доказів.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та визнаючи недійсною довіреність від 07 грудня 2006 року, видану ОСОБА_4, яка посвідчена приватним нотаріусом Бориславського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрована в реєстрі за № 1288, і стягуючи з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 54196 грн., отриманих ним за автомобіль марки „BMW 1993 року випуску, кузов № бн, реєстраційний номер НОМЕР_1, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі продажу даного автомобіля ( у формі довіреності) не відповідає вимогам закону, плата за видачу довіреності діючим законодавством не передбачена, тому відповідач отримав від позивача гроші в сумі 6800 доларів США без достатніх правових підстав, а отже зобовязаний повернути їх.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду.

Згідно з Цивільним кодексом України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (статті 215-235), так і з позовом про розірвання угоди внаслідок істотного порушення договору другою стороною (статті 651,653).

Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у звязку з недодержанням у момент його вчинення стороною ( сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст.203 ЦК.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Тобто правочин є недійсним, якщо він укладений з порушенням вимог закону.

Згідно із ст.ст.237, 244, 245 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст.240 ЦК України представник зобовязаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.

Торгівля транспортними засобами, що були в експлуатації, здійснюється відповідно до Правил роздрібної торгівлі транспортними засобами і номерними агрегатами, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції від 31.07.2002 року №228.

Видачу генеральної довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб.

Оскільки договір купівлі продажу автомобіля повинен укладатись у письмовій формі, довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль, зміна власника автомобіля повинна бути проведена відповідно до Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, і ці вимоги сторонами не були дотримані, то правочин, укладений між ними у формі довіреності, вірно визнаний судом недійсним.

Згідно із ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави(безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа, зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 набув гроші в сумі 54196 грн., що еквівалентно 6800 доларів США, від позивача ОСОБА_2 без достатньої правової підстави.

Покликання апелянта на те, що ці гроші він отримав за передачу автомобіля у керування позивачу, а не укладав договору купівлі продажу цього автомобіля, є голослівними, суперечать його поясненням про те, що він продав автомобіль ОСОБА_2, які він давав працівникам міліції і які знаходяться на а.с. 14-15, 30-31 відмовного матеріалу №311-0304.

Крім того, якщо відповідач отримав від позивача 6800 доларів США, як він стверджує за передачу автомобіля для керування ним, то оскільки цей автомобіль вилучений працівниками міліції і ОСОБА_2 позбавлений права володіння ним, то це також свідчить про безпідставність набуття ним цих грошей.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача(ч.1ст.33 ЦПК України).

Наведене свідчить про те, що залучення судом до участі у справі особи як співвідповідача можливе лише як результат вирішення судом клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_2 предявив позов до ОСОБА_4

А тому покликання апелянта на те, що суд не задовольнив його клопотання про притягнення до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_6 і приватного нотаріуса ОСОБА_8 є неспроможними та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Крім того, з пояснень цих осіб, які знаходяться у відмовному матеріалі №311-0304, вбачається, що ОСОБА_6 не є власником автомобіля, який відповідач передав ОСОБА_2, відтак ніякої довіреності щодо цього автомобіля ОСОБА_4 вона не видавала, а приватний нотаріус ОСОБА_8 відповідно такої довіреності не посвідчував.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 25 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: