Драбівський районний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2010 року Драбівський районний суд

Черкаської області в складі:

головуючого- Задорожнього В.П.,

при секретарі - Савенко О.В.,

за участі представників

позивачів ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в смт.Драбів справу за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про зменшення розміру обовязкової частки у спадщині,-

встановив:

Позивач ОСОБА_4 звернулась з позовом до суду, в якому просила прийняти рішення про усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла 07 квітня 2009 року та судові витрати.

В судовому засіданні 02.06.2010 року позивач ОСОБА_4 заявлений позов змінила та разом із позивачем ОСОБА_5 подала позовну заяву про зменшення розміру обовязкової частки у спадщині, в якій просила зменшити ОСОБА_6 розмір обовязкової частки у спадщині, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7, померлої 07 квітня 2009 року з ? до 1/10 частини.

В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали, просили суд позов задоволити. Вказували, що 07.04.2009 року померла їх баба і мати відповідача ОСОБА_7, яка була зареєстрована в своєму домоволодінні в смт.Драбів Черкаської області по вул.Тельмана 45. Фактично ОСОБА_7 проживала ІНФОРМАЦІЯ_1, де проживають позивачі по справі. До складу спадщини, яка відкрилась, входить будинковолодіння, яке їм заповіла бабуся. Вважають, що відповідач має право на обовязкову частку у спадщині, проте її слід зменшити, оскільки він не піклувався про матір, навпаки були негативні стосунки, зокрема відповідач та його дружина виганяли бабу з будинку, створили їй погані умови проживання, зокрема опалення було таке, що вона дихала димом, один раз баба захищаючись від відповідача, який перебував в стані спяніння, втікала до них через вікно. Тому неодноразові були звернення до міліції та селищного голови з боку ОСОБА_7

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, просили суд в позові відмовити. Представник відповідача ОСОБА_2 пояснила суду, що вона с дружиною відповідача. ОСОБА_8 проживала із ними до 2003 року, ніяких конфліктів не було. Раніше, коли її чоловік пив, такі конфлікти були. Проте потім він почав хворіти, переніс кілька інфарктів, стосунки з матірю стали нормальними, він є інвалідом II групи і тому не вживає алкоголь близько 16 років. Тому матір відповідач не кривдив, після ремонту в будинку їй були створені всі необхідні умови для проживання, вона мала окрему кімнату. Але в 2003 році ОСОБА_7 сказала їм з чоловіком, що її запрошує жити внука ОСОБА_4, і вона хоче допомагати внукам, тому перейшла до них жити. Проте постійно до них з чоловіком приходила, переживала за сина, хотіла повернутись назад, але боялась, що внуки цього не зрозуміють і будуть обіжатись. Розповідала, що їй там не дуже добре, по господарству вона працює, але їй не допомагають. Здоровя мала нормальне, практично до 80 років працювала в місцевому колгоспі і до останнього дня ходила, працювала по господарству.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Сторони не оспорюють право відповідача ОСОБА_6 на обовязкову частку у спадщині.

Відповідно ч.1 ст.1241 ЦК України, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Розмір обовязкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

За вказаних умов суду надано право на зменшення розміру обовязкової частки лише за обставин, які мають істотне значення.

В судовому засіданні не встановлено таких обставин, які б мали істотне значення і які були б підставою для зменшення обовязкової частки відповідача по справі.

Позивачами не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що ОСОБА_7 відповідач та його дружина вигнали з будинку, або створили умови неможливості проживання в ньому, тобто вчиняли будь - які неправомірні дії стосовно неї і взагалі мали з нею якісь серйозні конфлікти. Натомість покази свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які не є родичами та членами сімї сторін і не зацікавлені в результатах розгляду справи, свідчать про те, що ОСОБА_7 добровільно прийшла жити до внуків-позивачів по справі, проте відвідувала сина, спілкувалась з ним, не мала конфліктів, переживала за нього і навіть мала намір повернутись до свого будинку, але не зробила цього, так як переживала і за внуків і боялась їх осуду. З показів свідка ОСОБА_11 вбачається, що однією із причин чому вона не повернулась до сина, як пояснила їй ОСОБА_7 було те, що вона вже має похилий вік і в сина їй нікому буде її лікувати, так як всі там працюють, а тут внука ОСОБА_4 працює в лікарні. При цьому вона вказувала, що відвідує сина і то син, то його дружина запрошували перейти жити в свою хату. Ці пояснення свідчать про те, що ОСОБА_7 сама визначила своє місце проживання добровільно.

Підтверджують такий висновок і покази свідка ОСОБА_12, який працює селищним головою смт.Драбів. Він дав покази про те, що ОСОБА_7 часто приходила до нього і спілкувалась з ним., проте ніколи не скаржилась на те, що її обіжають, про якісь серйозні конфлікти в сімї не розповідала. Він не підтвердив доводи про те, що ОСОБА_7 зверталась із скаргами, що син її виганяє з будинку. Навпаки свідок зазначив, що ОСОБА_7 сама була з характером і був конфлікт з приводу того, що вона не давала сину палива, яке отримала.

Як вбачається з наданої суду копії заповіту, яким належний їй будинок ОСОБА_7 заповіла ОСОБА_4 та ОСОБА_5, він був оформлений 31 липня 1996 року, тобто задовго до переходу на проживання до своїх внуків.

Тому, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності і у взаємозвязку, на підставі повного, всебічного, обєктивного розгляду в судовому засіданні, суд вважає, що ОСОБА_7 до дня смерті в безпорадному або іншому тяжкому стані не перебувала, за умови отримання допомоги від позивачів та отримання пенсії, орендної плати за пай, додаткової сторонньої допомоги не потребувала, неприязних стосунків та конфліктів з сином не мала, навпаки з ним спілкувалась і підтримувала стосунки, тому підстави для зменшення розміру обовязкової частки відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.57 ч.2, 88, 208.209,210,212,214,215 ЦПК України, с у д,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовити.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження до апеляційного суду Черкаської області через Драбівський районний суд.

Головуючий: