ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 2-334/10
провадження № -
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2010 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області у складі : судді Синиці Л. П., при секретарях судових засідань ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля, стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

29.04.2010 р. ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з вимогою до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору позики таким, що відбувся та стягнення боргу, вказуючи на те, що за попередньою усною домовленістю, 23.10.2009 року, фактично уклали договір купівлі-продажу автомобіль ГАЗ-53, ціна автомобіля склала 30000 грн., в якості завдатку відповідачі виплатили 19000грн., і до 28.11.2009р. зобовязувалися виплатити ще 11000грн., однак виплативши 1000грн., відмовляються сплатити 10000грн., незважаючи на те, що автомобіль перебуває у їх користуванні.

В ході судового розгляду позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 змінили свої позовні вимоги, просять, визнати, що 26.11.2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, ОСОБА_7 відбувся договір купівлі-продажу автомобіля ГАЗ 53, стягнути солідарно з відповідачів на їх користь недоотримані за договором купівлі-продажу кошти в сумі 10000грн., стягнути солідарно з відповідачів на їх користь інфляційні втрати у сумі 560грн., стягнути солідарно з відповідачів на їх користь судові витрати у сумі 625,60грн., з яких 105,60грн. державне мито, 120грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 400грн. - витрати на правову допомогу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги мотивують, тим, що 26.11.2009 року при оформленні генеральної довіреності на автомобіль ГАЗ-53 між сторонами по справі, фактично, відбувся договір купівлі-продажу. Усна домовленість про продаж автомобіля за 30000грн. була досягнута у вересні 2009 року. Починаючи з вересня 2009 року по 23 жовтня 2009 року в якості завдатку, у рахунок належних з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за договором платежів, від відповідачів отримали частинами кошти на загальну суму 19000грн.. 23 жовтня 2009 року ОСОБА_7 запропонував офіційно оформити договір купівлі-продажу автомобіля та написав розписку на 11000грн., якою зобовязувався повністю виплатити кошти до 28.11.2009 року. Оскільки на оговорену дату підписання договору купівлі-продажу вся вартість автомобіля відповідачами виплачена не була, то була оформлена Генеральна довіреність на ОСОБА_8. 27.11.2009р. ОСОБА_8 віддав 1000грн., про що власноруч зробив відповідний напис на розписці і того ж дня їм остаточно у власність був переданий автомобіль, так як ОСОБА_8 пообіцяв, що до початку 2010 року всі вказані у розписці кошти виплатить. Зауважень щодо технічного стану автомобіля відповідачі не висловлювали. В даний час стверджують, що автомобіль їм був переданий у несправному стані, і саме тому вони не розраховуються остаточно. Проте дані твердження не відповідають дійсності, бо на вимогу відповідачів та для підтвердження належної якості товару, перед остаточним відчуженням автомобіля ГАЗ 53 було проведено його технічний огляд, про що надано талон про проходження технічного огляду. Крім того, ОСОБА_8 особисто перегнав автомобіль до свого домоволодіння і ніяких претензій щодо стану автомобіля у нього не виникло. Із своєї сторони повністю виконавши свою частину умов попереднього договору, а саме: передали товар, оформили генеральну довіреність, просять, щоб відповідачі виконали свою частину щодо оплати за автомобіль ГАЗ 53.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, їх представник ОСОБА_9 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, вказавши, що з 2000 року по 2009 рік займалися підприємницькою діяльністю, у вересні місяці 2009 року в звязку із станом здоровя у них постало питання продажу бізнесу та автомобіля ГАЗ 53, підходило багато покупців, серед них яких був і ОСОБА_7, який також займався підприємницькою діяльністю і запропонував купити автомобіль, переговори про вартість, умови продажу автомобіля, за усною домовленість, вів ОСОБА_6, автомобіль належав ОСОБА_5, вирішили продати автомобіль ГАЗ-53 за 30000,00грн.. Домовленість була досягнута у вересні місяці 2009 року. Враховуючи ту обставину, що у покупців була відсутня така кількість грошей, домовилися про повернення коштів частина, з вересня місяця 2009 року по 23 жовтня 2009 року покупці виплатили 19000,00грн.. У жовтні місяця 2009 року ОСОБА_7 запропонував офіційно оформити договір купівлі-продажу автомобіля. Разом з тим, у нього були відсутні кошти в розмірі 11000,00грн., відповідно до домовленості, тому 23.10.2009р. ним була написана розписка. З вересня/жовтня місця 2009 року автомобіль знаходився у відповідачів, приблизно 20 листопада 2009 року на вимогу останніх автомобіль був забраний для проходження технічного огляду перед його остаточним відчуженням, і 24.11.2009 року був проведений державний технічний огляд. 26.11.2009 року укладено довіреність на розпорядження транспортним засобом, і автомобіль ГАЗ-53 остаточно був переданий ОСОБА_8 з правом користування, експлуатації, а ОСОБА_7 з правом користування, експлуатації та продажу. На наступний день, 27.11.2009р., ОСОБА_8 виплатив 1000,00грн.. Після 27.11.2009 року неодноразово звертаючись до відповідачів, просили повернути кошти в сумі 10 000,00грн. на що останні спочатку давали обіцянки, а у квітні місяці 2010 року повідомили, що гроші повертати взагалі не збираються з мотивів того, що автомобіль ГАЗ 53 частково поламаний, а ОСОБА_8 почав погрожувати фізичною розправою.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8, представник адвокат ОСОБА_4 позов не визнали, зазначивши, що у вересня місяці 2009 року ОСОБА_7 домовився з власником автомобіля ГАЗ-53, 1977 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 про його продаж за 30000,00грн., але в разі власної перевірки технічного стану автомобіля та оформлення належним чином, щоб його в МРЕВ ДАІ оцінив експерт, ОСОБА_5 автомобіль не передав, хоча йому частково було сплачено 19000,00грн., без отримання від нього відповідної розписки. Зважаючи на те, що гроші за автомашину були передані, 23.10.2009 року разом з ОСОБА_10, дружиною, та ОСОБА_8, сином, запропонували ОСОБА_5 належним чином оформити договір у відповідних установах, останній відмовився, і став вимагати написання розписки, що в період до 28.11.2009 року, вони зобовязуються йому ще сплатити 11000,00грн.. ОСОБА_10 за ОСОБА_7 написала таку розписку, а ОСОБА_7 підписався. 26.11.2009 року ОСОБА_5 погодився надати довіреність на автомобіль, але офіційно оформити автомашину відмовився, а також не надав автомобіль. Автомашина продовжувала залишатися у ОСОБА_5, аж коли ОСОБА_8 поїхав до них, і 27.11.2009 року сплатив ще 1000,00грн., погодились надати в користування автомобіль. Після отримання автомашини 27.11.2009 року, декілька разів користувався нею, так як машина потребувала капітального ремонту (двигун потребував негайного ремонту), тому і не погоджуються сплачувати кошти в сумі 10000,00грн.. І з цього часу стало відомо чому ОСОБА_5 не погоджувався провести належне оформлення автомашини - технічний стан не відповідає необхідним вимогам і при оцінці експертом дана обставина була б виявлена. 23 червня 2010 року була проведена автотехнічна експертиза автомобіля ГАЗ-53, за якою ринкова вартість на день проведення складає 10970,00грн.. В результаті введення в оману, відносно технічного стану автомобіля ОСОБА_5 намагався отримати 30000грн. при ринковій вартості автомобіля 10970грн..

Суд, розглянувши позов в межах змінених позовних вимог, за відсутності зустрічної позовної заяви відповідачів, вислухавши сторін по справі, допитавши в якості свідків ОСОБА_5О, ОСОБА_10, які підтвердили той факт, що усна домовленість про купівлю-продаж автомобіля між сторонами по справі існувала, що продавець автомобіля повністю виконав умови домовленості, а саме провів його переобладнання, технічний огляд, видав довіреність, передав автомобіль, а покупець сплативши частково обумовлено суму і забравши автомобіль, не бажає доплатити 10000,00грн., так як вважає, що автомобіль проданий йому у несправному стані, чим фактично ухиляється від нотаріального посвідчення правочину, та вивчивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позов частково обґрунтований і підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, власником автомобіля ГАЗ 53, д/н 02281МА з 31.03.2004року являється ОСОБА_5, який маючи намір його реалізувати, за усною довіреністю, надав повноваження своєму батькові ОСОБА_6 шукати покупця та вести переговори щодо його продажу. У вересні місяці 2009 року ОСОБА_6 домовився з ОСОБА_7 про продав автомобіля за 30000,00грн., що не заперечується відповідачами. Однак, як вказав сам відповідач ОСОБА_7 у нього не було такої суми коштів, щоб разово надати ОСОБА_5 та оформити договір купівлі-продажу автомобіля нотаріально, тому домовилися про те, що гроші будуть виплачуватися частинами в залежності від їх наявності, і з вересня місяця 2009 року по жовтень місяць 2009 року він виплатив кошти на загальну суму 19000,00грн.. Коли була сплачена більша половина грошей із суми про яку домовилися, ОСОБА_7 запропонував офіційно оформити договір купівлі-продажу автомобіля, надавши 23.10.2009р. розписку, якою зобовязувався розрахуватися за автомобіль ГАЗ-53 до 28.11.2009р., сума розрахунку 11000,00грн., і після цього договір купівлі-продажу мав оформитися через нотаріальну контору. Розписка писалася дружиною ОСОБА_7 - ОСОБА_10, підпис поставив особисто ОСОБА_7.

На пропозицію ОСОБА_7 автомобіль ГАЗ-53 був переобладнаний ОСОБА_6, для того щоб входило більше лотків хліба, і знаходився у відповідачів з жовтня 2009 року, що не заперечується останніми.

20 листопада 2009р., на вимогу ОСОБА_7, був забраний для проходження технічного огляду перед його остаточним відчуженням, яке планувалося зробити на днях. 24.11.2009 року позивач ОСОБА_11 провів державний технічний огляд автомобіля ГАЗ-53.

За цей час кошти в сумі 11000,00грн. сплачені не були, і 26.11.2009 року ОСОБА_11 надав довіреність на розпорядження транспортним засобом, за якою уповноважує громадян ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_13 тільки користуватися та експлуатувати автомобіль, а гр. ОСОБА_7 уповноважує бути представником в органах ДАІ та всіх інший установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форми власності з питань, повязаних зі вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації та продажу належного йому на праві власності ТЗ (технічного паспорта) РКС№264666, зареєстрованого Корсунь-Шевченківським РЕВ від 31.03.2004року.

27.11.2009р. ОСОБА_8 передав ОСОБА_5 ще 1000,00грн., про що зробив відмітку у розписці, пообіцявши в найближчий час розрахуватися повністю, і забрав автомобіль.

З 27.11.2009 року автомобіль ГАЗ 53, д/н 02281МА знаходиться у володінні та користуванні відповідачів.

Згідно до ст. 655 Цивільного Кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 657 ЦК України та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України №20/5 від 03.03.2004р., визначено, що відповідно до чинного законодавства обовязковому нотаріальному посвідченню підлягають договори про відчуження (купівля-продаж) земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, а також підлягають державній реєстрації.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору ст. 638 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, то суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Отже, відповідно до вищенаведеної норми закону, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, але не посвідчений нотаріально, може бути визнаний судом дійсним при дотриманні таких умов: сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, є письмові докази такої домовленості, відбулося повне абр часткове виконання договору, одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення - ухвала ВС України №6-12569 св 08.

Так, розпискою відповідача ОСОБА_7, справжність підпису якого не заперечується, та довіреністю на розпорядження транспортним засобом, виданою ОСОБА_5І, підтверджується, що автомобіль ГАЗ 53, д/н 02281МА, дійсно, був проданий ОСОБА_5 /продавець/ ОСОБА_7 /покупець/, і переданий разом з документами у власність /володіння, користування, розпорядження/.

Разом з тим, суд, не бере до уваги посилання сторони відповідача на те, що:

- договір купівлі-продажу автомобіля ГАЗ-53 не був оформлений належним чином, бо ОСОБА_6 не погоджувався оформити автомобіль через технічний стан автомашини, яка потребувала капітального ремонту, так як відповідач ОСОБА_7 вказав, що причиною не оформлення договору купівлі-продажу через нотаріальну контору, а написання розписки та видачі Генеральної довіреності, була відсутність коштів в сумі 30000,00грн.. Щодо технічного стану автомашини, то відповідач ОСОБА_7 пояснив, що автомобіль у їх користуванні знаходиться з жовтня місяця 2009 року, стоїть на подвірї та використовувався, як для перевозки хліба, так і для перевезення будівельних матеріалів. Крім того, відповідач ОСОБА_8 не заперечив той факт, що у вересні місяця 2009 року він разом із ОСОБА_6 їздив на даному автомобілі купувати хліб до м. Черкаси та розвозили його по точках продажу в селах району, що він особисто після складення довіреності пригнав автомобіль від дворища позивачів /з цього можна зробити висновок, що автомобіль ГАЗ-53 експлуатувався відповідачами/, претензій щодо стану автомобіля у відповідачів на той час не було;

- ОСОБА_5, ОСОБА_6 під впливом обману продали їм автомобіль ГАЗ-53 за 30000,00грн., а не за 10970,00грн., як зазначено у звіті № 11.06.10 автотоварознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості КТЗ, бо вартість автомобіля визначена станом на 22.06.2010 року, а не на вересень - листопад 2009 року.

Таким чином, у суді з достовірністю встановлено, що між сторонами відбувся договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, і продавцем ОСОБА_5 були виконані усі істотні умови договору купівлі-продажу, проте не відбулося повне виконання договору покупцем ОСОБА_7, який не сплатив кошти в сумі 10000,00грн., до обумовленої суми в 30000,00грн. .

З огляду на вищевикладене, суд, вважає, що належним позивачем є ОСОБА_5, бо він є власником автомобіля ГАЗ 53, д/н 02281МА, і переговори щодо ціни, умов його продажу, велися за його згодою, а належним відповідачем є ОСОБА_7, бо він вів переговори, вносив кошти, надав розписку і за довіреністю він наділений правом продажу автомобіля.

Що стосується ОСОБА_8, то як встановлено в судовому засіданні, він домовленості про купівлю автомобіля не мав, а лише передав кошти в сумі 1000,00грн., наділений правом користування та експлуатації.

Інші особи, які зазначені в довіреності, ОСОБА_12, ОСОБА_13 мають право тільки користуватися та експлуатувати автомобіль, є лише водіями, які не брали на себе фінансових зобовязань щодо автомобіля.

За таких обставин суд вважає, що відповідач ОСОБА_7 не сплачуючи кошти в сумі 10000,00грн., ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля, а тому приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання договору купівлі-продажу автомобіля марки ГАЗ - таким, що відбувся.

Вимога про стягнення з відповідачів інфляційних витрат в розмірі 560,00грн., не підлягає до задоволення, бо до даного виду правовідносин не застосовуються вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Враховуючи положення ст. ст. 79-81 ЦПК України та приймаючи до уваги те, що у звязку із розглядом справи в суді позивач ОСОБА_5, поніс судові витрати в розмірі 225,60грн., а саме, сплатив судовий збір (мито) у розмірі 105,60грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120,00 грн., суд стягує вищенаведені витрати у повному обсязі, на користь позивача, згідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як, вважає їх підтвердженими у відповідності із цивільно процесуальним законодавством України.

Заявлені витрати на правову допомогу в розмірі 400,00грн. не підлягають до стягнення, так як сторона позивача не надала жодних підтверджуючих документів на це, які б відповідали вимогам діючого законодавства (ст. 84 ЦПК України), а ОСОБА_9 в суді діяла як представник за усним клопотання.

Позов підтверджується : розпискою від 23.10.2009р., талоном про проходження державного технічного огляду від 24.11.2009р., витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, довіреністю на розпорядження транспортним засобом від 26.11.2009р., свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 31.03.2004р., паспортом на газобалонну установку автомобіля, квитанціями по сплаті судових витрат.

На підставі наведеного керуючись ст. ст. 220 ч.2, 665, 638 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15, 30, 79-81, 88, 208 - 210, 212, 215, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки ГАЗ, модель 53, тип фургон-С, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік впуску 1997, колір синій, двигун № V=4250, укладений 26 листопада 2009 року, за попередньою усною домовленістю, між ОСОБА_5, проживаючим у ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_2, виданий Городищенським РВ УМВС в Черкаській області від 18.12.1999 року, ідентифікаційний код НОМЕР_3 та ОСОБА_7, проживаючим у ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_4 - таким, що відбувся.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 недоотримані кошти в сумі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. та судові витрати в розмірі 225 (двісті двадцять пять) грн. 60коп. .

В інші частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції, шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_14