РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2010 року смт. Веселе

Веселівський районний суд

Запорізької області

У складі: головуючого - судді Калабухової О.А.

при секретарі Бадюла В.О.

З участю сторін по справі та їх представників. Розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Веселе Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 * про усунення перешкод у користуванні заїздом між житловими будинками

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до Веселівського районного суду з позовом про усунення перешкод у користуванні заїздом між будинками. В позовній заяві вказав наступне. На підставі Свідоцтва про право власності на жилий будинок виданого 06 січня 2000 року виданого згідно рішення Веселівської селищної ради від 30 вересня 1999 року №143, йому на праві власності належить житловий будинок розміщений за адресою с. Новоолександрівка вул. Магістральна, 28 Веселівського району Запорізької області. Право власності на земельну ділянку виділену для розміщення і обслуговування житлового будинку та господарських будівель ним не оформлено. Поруч з моїм будинком за адресою с. Новоолександрівка вул.. Магістральна, 26 Веселівського району Запорізької області знаходиться будинок Відповідача. Межі виділеної йому присадибної ділянки збігаються також з встановленим ним парканом. Право власності на земельну ділянку виділену для розміщення і обслуговування житлового будинку та господарських будівель ним також не оформлено. Між межами належних нам присадибних земельних ділянок знаходиться земельна ділянка несільськогосподарського призначення шириною 5.30 метрів ( від житлового будинку відповідача до моєї літньої кухні ) яка використовувалася до недавніх пір позивачем та відповідачем спільно в якості проїзду до господарських дворів та городів обох домоволодінь.

Відповідач, вважаючи що дана земельна ділянка належить йому, почав чинити позивачу перешкоди у можливості користування нею для проїзду до власного господарського подвір*я та городу, перешкоди чиняться шляхом самовільного її зайняття для складення речей, стоянки власного легкового автомобіля, також для неможливості його проїзду Відповідач вбив в землю металеві кілки які не дають позивачу можливості користуватися даним проїздом.

Відповідно до п.3.25 Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» затверджених Наказом 44, від 17.04.1992р., Державного комітету у справах будівництва,

архітектури і охорони історичного середовища, для догляду за будів. здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянка найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних іжен технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних оп покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Таким чином, враховуючи гарантований мінімальний розмір земе ділянки, необхідної для догляду за будівлями і здійснення їх пото ремонту не менше 1,0 мерта - ширина спірної земельної ділянки фак складає 3,30 мертів. Згідно даних наведених у додатку до листа сел ради 14.07.10 року № 1109 довжина ділянки складає 24 метрів, відповідно площа спірної ділянки складає 79,2 кв. метрів.

Згідно фактичних даних, що містяться у листі Веселівської сели ради від 14.07.10 року № 1109 відповідач займає земельну ділянку розм 0,5911 гектарів. Проте відповідно до норми ст.. 121 ЗК України будівництва і обслуговування жилого будинку у селах може бути н земельна ділянка не більше 0,25 гектарів.

До справи додані архівні витяги з протоколу № 3 засідання правл: колгоспу «Пам*ять Леніна» від 28.03.1989 року про рекомендацію н~ відповідачеві земельну ділянку в розмірі 0,5 га та Протоколу № 2 з" уповноважених колгоспників колгоспу «Пам*ять Леніна» від 06.05.1989 про виділення відповідачеві земельної ділянки площею 0,5 га. Крім т відповідачем надана копія договору від 26.03.1992 року на підставі якого придбаний будинок в якому він проживає. Співставлення змісту зазначе вище доказів свідчить про те, що земельна ділянки площею ).% га можливо була надана відповідачеві згідно рішення зборів уповноваже:-::-! колгоспників колгоспу «Пам*ять Леніна» від 06.05.1989 року не може між відношення до нерухомого майна яке ним було придбане тільки 26.03.1992 року. Також місцезнаходження земельної ділянки яка надавалась ае зазначено і в протоколі зборів.

Посилання відповідача на ту обставину, що йому на праві власно:- належить бетонне вимощення шириною 4 метри (яке позначене в абрна технічного паспорту), яке знаходиться на спірній земельній ділянці відповідно дає й^му право користування зазначеною земельною ділянко» спростовується наступним:

Згідно п. 1 договору від 26 березня 1992 року на підставі яко:: відповідачем був придбаний житловий будинок, бетонне вимощення не входило до предмету договору. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває право власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Відповідач не надав суду доказів того, що ним у встановленому законом порядку збудоване та набуте у власність зазначене вище бетонне вимощення. З вказаного можна зробити висновок що внесення даного об*єкту до абрису технічного паспорту житлового будинку відповідача є в повній мірі незаконним так як протирічить нормі статті 376 ЦК України.

Відповідно до ст.. 125 ЗК України про право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Таким чином наявні всі ознаки того, що відповідач без належних правових підстав займає спірну земельну ділянку, а тому до визначення чітких меж присадибних земельних ділянок позивача та відповідача дана спірна земельна ділянка має знаходитись у їх спільному користуванні, що фактично не заперечує її власник - Веселівська селищна рада.

Позивач просить визнати протиправними дії відповідача направлені на самовільне зайняття земельної ділянки площею 79,2 кв. метри розміщеної між присадибними ділянками домоволодінь, що знаходяться по вул.. магістральна 26 та 28 с. Новоолександрівка Веселівського району та забов*язати відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачем земельною ділянкою площею 79,2 кв. метрів шляхом її звільнення. Судові витрати просить віднести на відповідача.

В судовому засіданні позивач позов підтримує.

Представник позивача на позові наполягає , повністю підтримує вимоги , викладені в позовній заяві.

Відповідач з позовом не згоден і просить у позові відмовити.

Представник відповідача просить у позові відмовити. Вважає , що ніяке право позивача не порушено. Власник землі до відповідача жодних претензій не має. Земельний наділ для будівництва надавався в умовах дії іншого законодавства і виходив з норм того часу. Асфальтне покриття проїзду не можна вважати самовільним будівництвом , до частина дороги з твердим покриттям не є самостійною спорудою і дозволу не потребує. Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок , право на благоустрій належить ОСОБА_2. Свідки підтвердили можливість другого заїзду до двору позивача. Позов вважає необгрунтованим і просить у позові відмовити , судові витрати віднести на позивача.

Вислухавши думки сторін та їх представників допитавши свідків , представника зацікавленої особи та вивчивши матеріали справи , суд відмічає наступне. Відповідачу ОСОБА_2 було виділено земельну ділянку для будівництва із земель колгоспу «Пам*ять Леніна» в 1989р. в розмірі 0,50 га. Будинок та інші споруди він будував своїми силами з будівельних матеріалів , які виділяв колгосп, що було встановлено шляхом допиту свідків. З врахуванням вказано , ОСОБА_2 отримав будинок у власність на підставі договору купівлі-продажу в 19^2р.Свідками підтверджено , що асфальтне

піна ідап борі роя тог: ' ник енга яка ения мага 1993 не покриття на заїзді між будинками (будинок позивача збудовано знач пізніше), збудував за власні кошти ОСОБА_2, позивач ОСОБА_1 в будівник та обслуговуванні спірного заїзду участі не брав. Дозволу на будівник: ОСОБА_2 не отримував законодавством отримання такого дозволу передбачене , так як частина проїзду , покрита асфальтом , не є самостійні будовою , згідно свідоцтва на право власності , отриманого ОСОБА_2 замість договору купівлі-продажу , відображає це покриття як частії благоустрою.

Довгий час сторони користувались заїздом спільно, проте позивач брав на себе витрат по його обслуговуванню. На день вирішення спор; сторони не набули права власності на земельні наділи. Виходячи з положа ст. 13 Конституції України , ст.83.Земельного Кодексу України , власним землі , на якій розміщені будинки сторін , є Веселівська селищна ра| Власник землі жодних претензій до ОСОБА_2 з приводу користува:-] землею не мав. Асфальтне покриття має певну матеріальну цінність і власністю відповідача ОСОБА_2 . Згідно ст13,41. Конституції України ст..316, 319 .Цивільного Кодексу України ,власник має право розпоряджаті^ своїм майном на власний розсуд .Суд не має підстав змушувати відпові~д надати його власність у користування іншій особі. Суд не встановив право позивача було порушено. З пояснень сторін та свідків , було з*ясова , що будинок позивача збудовано багато пізніше, відповідач має лише ол заїзд до свого двору , позивач,окрім спільно використаного заїзду , має іш можливості заїхати до свого двору та городу. .Величина земельного наділ^ яким користується відповідач , ніяким чином не порушує прав позивача. З таких умов суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Судові витрати віднести на позивача.

Враховуючи вказане, керуючись ст.,13 ,41 Конституції України , ст. : 11, 13, 16, 316,319,376, 377, 386,391 Цивільного Кодексу України , ст..стЗ 83, 103, 108, 121 Земельного Кодексу України , ст. 208- 218 ЦПК Україні суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні заїздом між житловіаі будинками залишити без задоволення.

Судові витрати віднести на позивача

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду чері суд першої інстанції на протязі 10 днів з часу виготовлення мотивовані копії рішення.

Суддя: Калабухова О.А.

30.09.2010