Покровський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 2-72/2010р.
РІШЕННЯ

Іменем України

28 квітня 2010 року Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого Єланського О.Г.

при секретареві Копиці С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Покровського району про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Покровського району про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В позовній заяві вона зазначила, що з 01.10.2003 року працювала на посаді інженера-землевпорядника у ОСОБА_2 сільській раді Покровського району Дніпропетровської області. В лютому 2006 року, перебуваючи у відпустці, потрапила в ДТП та тривалий час лікувалась. В жовтні 2006 року отримала II групу інвалідності з приписом «може виконувати кабінетну роботу». З цього часу її колишній керівник - голова ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_3 почав вимагати її звільнення та тиснути на неї морально. У звязку цим вона була змушена написати з ініціативи відповідача 27.10.2006 року заяву про звільнення в звязку з тимчасовою втратою працездатності, але ОСОБА_3 своєю рукою дописав «за власним бажанням». За час роботи на посаді інженера-землевпорядника позивачка не мала доган, сумлінно виконувала свої обовязки, що підтверджено Покровським районним відділом земельних ресурсів та записами в її трудовій книжці. На день предявлення позову до суду позивачка перебувала у вимушеному прогулі 1 рік 4 місяці 11 днів, з 29.10.2006 року по 12.03.2008 року. Стягнення проводиться не більше ніж за 1 рік, тобто за 12 місяців. За цей час відповідач повинен виплатити на користь позивачки заробітну плату в сумі 5107 грн. 56 коп. (425,63 /фактична заробітна плата за останній місяць роботи на момент звільнення/ X 12 місяців /кількість днів вимушеного прогулу/ = 5107,56 грн.). Також діями відповідача була спричинена їй моральна шкода, яка виразилась: в моральних та психічних стражданнях, які виникли в звязку з втратою роботи; в моральних та психічних переживаннях, які виникли в результаті порушення Конституційного права на працю позивачки, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку громадянин України вільно обирає або на яку вільно погоджується. Моральну шкоду позивачка оцінює в 5000грн. Просить суд позовні вимоги задовольнити.

На адресу суду надійшло заперечення представника відповідача ОСОБА_2 сільської ради Покровського району Дніпропетровської області ОСОБА_3 на позовну заяву ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в якій зазначено, що позивачка була відсутня на робочому місці та не виконувала свої функціональні обовязки більше ніж 8 місяців, та їй відповідно до довідки № 540043 було встановлено другу групу інвалідності з висновком, що вона може виконувати розумову працю у кабінетних умовах. Однак посадова інструкція інженера-землевпорядника, з якою позивачка була ознайомлена, так і фактичні функції, які виконує інженер-землевпорядник передбачають постійного вирішення земельних та інших питань з обовязковим виходом на місце, постійні командирування до різних організацій, підприємств за територію села, а іноді й району. Таким чином, порівнюючи висновок Васильківської МСЕК, що позивачка може виконувати розумову працю у кабінетних умовах та функціональні обовязки інженера- землевпорядника, видно, що позивачка фактично не може виконувати обовязки передбачені її посадовою інструкцією. Тому звільнення її із зазначеної посади в повному обсязі відповідає вимогам ч.З ст.17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», яка передбачає, що звільнення інваліда за ініціативою адміністрації допускається у випадках, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоровя перешкоджає виконанню професійних обовязків. Твердження позивачки, що адміністрація сільської ради вчиняла на неї тиск з приводу написання заяви про звільнення не відповідають дійсності з наступних підстав: - всі працівники сільської ради з власних коштів надавали позивачці матеріальну допомогу; - адміністрація сільської ради враховуючи складне матеріальне становище позивачки не звільняла її з роботи на підставі п.5 ст.40 КЗпП України, яка передбачає звільнення працівника у разі незявлення на роботі протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, хоча термін непрацездатності склав більше 8 місяців, тобто подвійний термін. Стосовно примірника заяви на звільнення за власним бажанням, який він дійсно направляв позивачу на його прохання, тому що позивачка не знала як правильно написати дану заяву. Таким чином просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

У відкритому судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить суд поновити її на посаді інженера- землевпорядника у ОСОБА_2 сільській раді Покровського району Дніпропетровської області та стягнути з відповідача за час вимушеного прогулу в сумі 5107,56 грн. ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Покровського району Дніпропетровської області ОСОБА_3 підтримав заперечення на позовну заяву, що міститься в матеріалах справи та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Представник позивача ОСОБА_5 суду пояснив, що з 01.10.2003 року його довірителька ОСОБА_1 працювала на посаді інженера-землевпорядника у ОСОБА_2 сільській раді Покровського району Дніпропетровської області. В лютому 2006 року перебуваючи у відпустці потрапила в ДТП та отримала II групу інвалідності з приписом «може виконувати кабінетну роботу». В той час вона пересувалась в інвалідному візку та не могла стати до роботи. Користуючись скрутним становищем позивачки ОСОБА_3 погрожував їй звільненням за прогули, морально тисну та регулярно з цього приводу телефонував. Після морального тиску його довірителька була змушена написати заяву на звільнення у звязку з тимчасовою втратою працездатності, але ОСОБА_3 своєю рукою дописав «за власним бажанням». Таким чином відповідачем порушено вимоги ст.38, ст.40 КЗпП України та ч.З ст.17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а саме: відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі. Звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається. Тому просить суд поновити ОСОБА_1 на посаді інженера- землевпорядника ОСОБА_2 сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, також стягнути з відповідача середню заробітну плату в розмірі 6257,71 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Представник відповідача ОСОБА_6 проти задоволення позовних вимог заперечує, та суду пояснив, що на підставі ст.17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», яка передбачає, що звільнення інваліда за ініціативою адміністрації допускається, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан здоровя перешкоджає виконанню професійних обовязків. Відповідно до довідки ОСОБА_1 була встановлена друга група інвалідності з висновком, що вона може виконувати розумову працю в кабінетних умовах. Посадова інструкція інженера- землевпорядника, з якою позивачка була ознайомлена передбачає постійного вирішення земельних та інших питань з обовязковим виходом на місце, постійні командирування до різних організацій, підприємств за територію села, а іноді й району. Таким чином, порівнюючи висновок Васильківської МСЕК, що позивачка може виконувати розумову працю у кабінетних умовах та функціональні обовязки інженера-землевпорядника, видно, що позивачка фактично не може виконувати обовязки передбачені її посадовою інструкцією. ОСОБА_1 звільнена з посади 27.10.2006 року, а звернулась до суд 12.03.2008 року. В справах про звільнення строк позовної давності становить 1 місяць, тому просить суд відмовити в задоволенні позову за пропуском строку позовної давною:

Свідок ОСОБА_4 працює у ОСОБА_2 сільській раді Покровського район; Дніпропетровської області та суду пояснила, що голова сільської ради ОСОБА_3 доручив відвезти ОСОБА_1 копію заяви на звільнення у звязку тимчасовою втратою працездатністю, так як вона не знала як вірно писати дану заяву. ОСОБА_1 в її присутності добровільно написала заяву та поставила на ній підпис.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню у звязку з пропуском строку позовної давності, так як відповідно до ч.І ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

В судовому засіданні встановлено, що позивачку ОСОБА_1 звільнено з посади інженера-землевпорядника ОСОБА_2 сільської ради Покровського району Дніпропетровської області розпорядженням сільського голови № 58-к від 27.10.2006 року (а.с.50), а звернулась вона до суду з позовною заявою про порушенням її прав 12.03.2008 року, тобто з моменту звільнення пройшло більше одного року. Будь-яких доказів поважних причин пропуску строку позовної давності позивачкою та її представником суду не надано, а судом таких не встановлено.

Таким чином, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Покровського району про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди необхідно відмовити за пропуском строку позовної давності.

На підставі викладеного та керуючись ст.233 КЗпП, ст.215 ЦПК України суд, -

вирішив:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Покровського району про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано до районного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя: О.Г.Єланський