Апеляційний суд Полтавської області
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

ОСОБА_2

Суддів: Антонова В.М., Пікуля В.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 березня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах про визнання дій неправомірними та перерахунок пенсії.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 березня 2010 року частково задоволено позов ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах про визнання дій неправомірними та перерахунок пенсії.

Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах неправомірними.

Зобовязано ГУПФУ в Полтавській області та управління ПФУ в м. Лубнах Полтавської області призначити та виплатити ОСОБА_3 , як інваліду III групи пенсію відповідно до ч. 4 ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком з урахуванням ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та ЗУ «Про державний бюджет України» на відповідний рік з урахуваннями виплаченого , починаючи з 16 жовтня 2009 року.

Зобовязано ГУПФУ в Полтавській області на УПФУ в м. Лубнах Полтавської області призначити та виплатити ОСОБА_3 , як інваліду III групи пенсію відповідно до ст. 50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з урахуванням ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та ЗУ «Про державний бюджет України» на відповідний рік з урахуванням виплаченого, починаючи стягнення з 21 квітня 2005 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУПФУ в Полтавській області просить скасувати рішення місцевого суду та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вважає, що Головне Управління діяло в межах повноважень, передбачених чинним законодавством та в межах бюджетних асигнувань.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що остання підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 307 ч.І п.2 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст. 309 ч.І п. 4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, та інвалідом 3 групи, що підтверджується відповідними посвідченнями, копії яких маються матеріалах справи.

Враховуючи зазначений статус, ОСОБА_3 було призначено пенсію з врахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», від 13 липня 2004 року №894, від 27 грудня 2005 року №1293 «Про збільшення розмірів пенсій

деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», від 28 травня 2008 року №530 та від 16 липня 2008 року №654 «Про підвищення пенсійного забезпечення громадян».

Позивач звернувся до Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з заявою про перерахунок та виплату основної та додаткової пенсій у розмірах, встановлених статтями 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Своїм листом від 28.12.2009 року, у перерахунку призначених пенсій ГУПФУ відмовило з огляду на відсутність підстав для такого перерахунку та правомірність визначення розміру пенсій .

Відповідно до наведеної ст.54 в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по І групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком. Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, визначається Кабінетом Міністрів України. У ст.54 Зазначеного Закону передбачено, що обчислення і* призначення вказаного виду пенсії провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення»(після внесення змін Законом України від

17.11.2005№ 3108-ІУ - відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність зобов'язання відповідачів здійснити позивачу перерахунок пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з встановленої законом мінімального розміру пенсії за віїсЬм, визначеного ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»/та провести відповідні виплати.

Колегія суддів також дійшла висновку, що визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є певним стандартом, в порівнянні з яким визначаються розміри інших видів виплат та допомоги. Тобто, мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є відправною величиною, від якої проводиться розрахунок державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначених за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що для визначення позивачу пенсії застосовується ч.І ст.50 та ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», від 13 липня 2004 року №894, від 27 грудня 2005 року №1293 «Про збільшення розмірів пенсій деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», від 28 травня 2008 року №530 та від 16 липня 2008 року №654 «Про підвищення пенсійного забезпечення громадян».

Проте, місцевим судом не було враховано, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-УІ від 28.12.2007 року внесено зміни до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема змінено розміри державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в бік зменшення, визначивши її у процентах прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. З дотриманням зазначених змін, які були внесені Законом України № 107-VI від 28.12.2007 року, фактично прийняті Постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року (взамін ПКМУ № 1 від 03.01.2002 року).

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № 10-рп/2008 року у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 65 розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту 3 розділу З Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» і 101 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 67 розділу 1, пунктів 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення підпунктів 12, 15, 17 пункту 28 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Із наведеного вбачається, що до 01.01.2008 року та з 22.05.2008 року відповідач повинен був нараховувати та сплачувати позивачу основну та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоровю, передбачені ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, яка діяла до 01.01.2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності деяких норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню.

Отже, відповідач до 01.01.2008 року мав діяти у відповідності з приписами діючих норм ст.ст. 50, 54 вказаного вище Закону.

Враховуючи вищевикладене, постанова Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 березня 2010 року піддягає частковому скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.І п. 2, 309 ч.І п. 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія

суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області задовольнити частково.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 березня 2010 року скасувати частково.

Зобовязано ГУПФУ в Полтавській області на УПФУ в м. Лубнах Полтавської області призначити та виплатити ОСОБА_3 , як інваліду III групи пенсію відповідно до ст. 50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з урахуванням ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та ЗУ «Про державний бюджет України» на відповідний рік з урахуванням виплаченого, починаючи стягнення з 21 квітня 2005 року за виключенням періоду з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року включно.

В іншій частині постанову місцевого суду залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ: підпис

СУДДІ : підпис

З оригіналом згідно: