№2-132/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2010р. Вільногірський міський суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судці Литвинової Р.А.

при секретарі Заіка А.В.,

з участю представників позивача ОСОБА_1 та адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вільногірську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про захист права на житло та забезпечення житловим приміщенням (треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8),

ВСТАНОВИ!

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської област. про захист права на житло та забезпечення житловим приміщенням (на підставі нотаріально посвідченої довіреності позов підготував його представник ОСОБА_1Г.).

В позові зазначено, що позивач разом зі своїми батьками постійно мешкав та був прописаний в кв.24 по вул. Леніна в м. Вільногірську Дніпропетровської області, квартира була отримана батьками позивача відповідно до діючого законодавства України. Відповідно до рішення Вільногірськош міського суду Дніпропетровської області батьки позивача були позбавлені батьківських прав щодо нього.

Відповідно до рішення Вільногірськош міськвиконкому №248 від 30.09,2000р позивача було направлено для подальшого навчання та виховання в Перещепінський школу-інтернат, де він знаходився на повному державному утриманні, 09.02.2001р. його було виписано із зазначеної вище квартири.

Після закінчення навчання в школі-інтернаті позивач повернувся в м. Вільногірськ, де з'ясувалося, що відповідно до рішення Вільногірського міськвиконкому №341 від 15.11.2000р. квартиру, в якій позивач постійно мешкав до направлення до школи-інтернату, було передано для розподілу згідно черги. Позивачу було надано тимчасове житлове приміщення у гуртожитку , в якому він фактично і тимчасово мешкав.

На цей час батько позивача помер, місце знаходження та перебування матері невідоме. В спірній квартирі на цей час ніхто з членів родини позивача не зареєстрований.

В позові зазначається, що дії відповідача є незаконними та такими, що порушують конституційне право позивача на житло, бо відповідно до ст.71 ЖК України за позивачем зберігається на весь час його перебування у навчальному закладі не право на віртуально, невизначене житло як це зазначено в рішенні виконкому, а право на конкретне житлове приміщення, з якого він вибув для навчання, тобто на АДРЕСА_1. Передача вищезазначеної квартири на розподіл згідно

черги є незаконною, оскільки позивач не втрачав права користування та проживання нею.

В судовому порядку він не визнавався таким, що втратив права користування спірною квартирою.

Таким чином, відповідач завдав позивачу немайнової шкоди у вигляді порушення його права на житло.

Крім того, відповідно до існуючого в Україні, порядку відповідач мав забезпечити зберігання житла до вселення позивача в нього і після повернення з навчання та прийняти для цього відповідні заходи. На момент вибуття позивача з квартири на навчання в квартирі залишалися належні сім'ї позивача меблі які на цей час зникли. Представниками відповідача було складено відповідний акт, де все майно перелічене та оцінене, загальна його вартість 170грн

Відповідач по своїй вині не зберіг майно позивача майже зразу ж після вибуття його на навчання, 25.11.2000р. в спірній квартирі виникла пожежа, що призвела квартиру до стану, непридатного для проживання та знаходження в ній. Таким чином, позивачу з вини відповідача було завдано матеріальну шкоду у розмірі 170грн.

Відповідно до розпорядження керівника органу приватизації відповідача від 21.02.2001р. за №473 спірну квартиру було приватизовано згідне з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» сторонніми людьми (третіми особами у справі) на сім'ю з 4-х осіб Приватизація проведена відповідачем незаконно, тому що на той час за позивачем зберігалось право на спірне житло. При вселенні в це житло інших жильців з ними мав бути укладений договір оренди житла.

На цей час позивач відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Відповідно до вимог ст.71 ЖК України за позивачем зберігається право на житло протягом усього часу його перебування під вартою або відбування покарання.

Крім того, відповідачем було завдано позивачу моральної шкоди, яка полягає в порушенні його права на житло. З вини відповідача він змушений був мешкати ь тимчасовому житлі меншого розміру та без відповідних зручностей, тривалий час він не міг влаштувати своє особисте життя, оскільки не мав постійного, придатного для користування житла, з вини відповідача було знищено належне позивач) майно, ситуація з житлом весь час змушувала терпіти певний дискомфорт, він змудтений був тривалий час звертатись в різні інстанції за захистом своїх прав, тому він впродовж тривалого часу перебував у стресовому стані, що завдало йому моральних страждань. Позивач фактично позбавився законних підстав отримати займане раніше житло у власність шляхом приватизації, ще також завдає моральної шкоди, яку він оцінює на загальну суму 10 000грн.

Позивач просить визнати за ним право користування квартирою 24 в буд. № 49-а по вул. Леніна в м. Вільногірську Дніпропетровської області, зобов'язати відповідача надати йому в користування та проживання інше житло, аналогічно зазначеному вище житлу за розмірами житлової та загальної площі, а у разі відсутності можливості надати таке житло, компенсувати дійсну ринкову вартість житла, аналогічного спірному, стягнути з відповідача на його користь компенсацію за завдану йому матеріальну шкоду у розмірі 170грн , компенсацію за завдану йому моральну шкоду в розмірі 10 000грн., стягнути на його користь понесені ним судові витрати, в тому числі по оплаті послуг адвоката.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали в повному обсязі вимоги, викладені в позовній заяві, просили задовольнити позов.

Представник відповідача висловила заперечення проти позову, суду пояснила, що рішення №341 виконкомом було прийнято на законних підставах, тому що спірна квартира була в непридатному для проживання стані, там відбувались пожежі, в оренду її здати було неможливо, тому було вирішено передати її на розподіл згідно черги на житло. Виконком надав ОСОБА_4 інше житло, але він відмовився його отримувати. Для прийняття саме такого рішення були об'єктивні причини. Вона просить відмовити в задоволенні позову.

Треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 надали письмові заперечення проти позову, просять розглядати справу без їх участі.

Таким чином, відповідач завдав позивачу немайнової шкоди у вигляді порушення його права на житло.

Крім того, відповідно до існуючого в Україні порядку відповідач мав забезпечити зберігання житла до вселення позивача з нього і після повернення з навчання та прийняти для цього відповідні заходи. На момент вибуття позивача з квартири на навчання в квартирі залишалися належні сім'ї позивача меблі, які на цей час зникли. Представниками відповідача було складено відповідний акт, де все майно перелічене та оцінене, загальна його вартість 170грн.

Відповідач по своїй вині не зберіг майно позивача майже зразу ж після вибуття його на навчання, 25.11.2000р. в спірній квартирі виникла пожежа, що призвела квартиру до стану, непридатного для проживання та знаходження в ній.

Таким чином, позивачу з вини відповідача було завдано матеріальну шкоду у розмірі 170грн.

Відповідно до розпорядження керівника органу приватизації відповідача від 21.02.2001р. за №473 спірну квартиру було приватизовано згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» сторонніми людьми (третіми особами у справі) на сім'ю з 4-х осіб. Приватизація проведена відповідачем незаконно, тому що на той час за позивачем зберігалось право на спірне житло. При вселенні в це житло інших жильців з ними мав бути укладений договір оренди житла.

На цей час позивач відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Відповідно до вимог ст.71 ЖК України за позивачем зберігається право на житло протягом усього часу його перебування під вартою або відбування покарання.

Крім того, відповідачем було завдано позивачу і моральної шкоди, яка полягає в порушенні його права на житло. З вини відповідача він змушений був мешкати в тимчасовому житлі меншого розміру та без відповідних зручностей, тривалий час він не міг влаштувати своє особисте життя, оскільки не мав постійного, придатного для користування житла, з вини відповідача було знищено належне позивачу майно, ситуація з житлом весь час змушувала терпіти певний дискомфорт, він змушений був тривалий час звертатись в різні інстанції за захистом своїх прав, тому він впродовж тривалого часу перебував у стресовому стані, що завдало йому моральних страждань. Позивач фактично позбавився законних підстав отримати займане раніше житло у власність шляхом приватизації, що також завдає моральної шкоди яку він оцінює на загальну суму 10 000грн.

Позивач просить визнати за ним право користування квартирою 24 в буд. № 49-а по вул. Леніна в м. Вільногірську Дніпропетровської області, зобов'язати відповідача надати йому в користування та проживання інше житло, аналогічно зазначеному вище житлу за розмірами житлової та загальної площі, а у разі відсутності можливості надати таке житло, компенсувати дійсну ринкову вартість житла, аналогічного спірному, стягнути з відповідача на його користь компенсацію за завдану йому матеріальну шкоду у розмірі 170грн., компенсацію за завдану йому моральну шкоду в розмірі 10 000грн., стягнути на його користь понесені ним судові витрати, в тому числі по оплаті послуг адвоката.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали в повному обсязі вимоги, викладені в позовній заяві, просили задовольнити позов.

Представник відповідача висловила заперечення проти позову, суду пояснила, що рішення №341 виконкомом було прийнято на законних підставах, тому що спірна квартира була в непридатному для проживання стані, там відбувались пожежі, в оренду її здати було неможливо, тому було вирішено передати її на розподіл згідно черги на житло. Виконком надав ОСОБА_4 інше житло, але він відмовився його отримувати. Для прийняття саме такого рішеня були об'єктивні причини. Вона просить відмовити в задоволенні позову.

Треті особи Петрук А,В., ОСОБА_6. ОСОБА_7А, ОСОБА_8 надали письмові заперечення проти позову, просять розглядати справу без їх участі прийнято рішення влаштувати його до Дніпродзержинського притулку для неповнолітніх (а.с.34).

Відповідно до акта депутата Вільногірської міської ради від 20.07.2007р. виділена ОСОБА_4 квартира №3 по вул Лен.ОСОБА_9, 52 в м Вільногірську знаходиться в аварійному стані, потребує санітарної обробки від туберкульозу та капітального ремонту (а.с.35).

В листі ради з питань опіки та піклування виконкому до Макіївського професійного училища соціальної реабілітації зазначено про доцільність залишення ОСОБА_4 в зазначеному закладі, також про те, що йому видано гарантійний талон на надання житла при досягненні ним повноліття. (а.с.36).

З копії свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_4 народився 12.07.1988 року (а.с.37).

19.01.2005р. ОСОБА_4В видано паспорт, що видно з копії окремої його сторінки (а.с.38).

З копії свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_10 (батько позивача) помер 13.11.2.006 року (а с. 39)

В листі т.в.о. міського голови м. Вільногірська вбачається, що 23.01.2007р. ОСОБА_4 отримав ордер на кв.З в буд. по вул. Лен.Комсомолу, 52, але за даною адресою не зареєструвався і не проживає, договір найму не укладав, письмової відмови від наданого житла не надавав (а.с.50).

З копії свідоцтва про право власності на житло від 19.03.2001р. вбачається, що АДРЕСА_2 в м Вільногірську Дніпропетровської області дійсно належить на праві приватної, спільної сумісної власності сім'ї Петрук на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.54).

З протоколу №37 засідання житлово-побутової комісії при міськвиконкомі від 30.10.2000р. вбачається, що квартира, в якій проживав ОСОБА_4 до направлення в будинок-інтернат, для проживання непридатна про що додано акт, тому вирішено, оскільки її неможливо здати в оренду, а кошти на капітальний ремонт відсутні, передати її на розподіл згідно черги. Виконкому надати ОСОБА_4 після набуття повноліття житло в порядку позачерговості, згідно санітарним нормам, про що було прийнято рішення Вільногірськош міськвиконкому №341 від 15.11.2000р. (а.с.56,75).

Розпорядженням міського голови від 28.11.2000р. затверджено спільне рішення адміністрації та профкому ВО ЖКГ №16 від 15.11.2000р про надання ОСОБА_5 кв.№24 в буд.№49-а по вул. Леніна в м Вільногірську (а.с.57).

В листі директора ВО ЖКГ на ім'я голови ради з питань опіки та піклування зазначається про наявність значної суми заборгованості по квартирній платі, комунальним платежам та за електроенергію по спірній квартирі та надана довідка по спірній квартирі (а.с.58,58-а,59).

В копії акту технічного обстеження спірної квартири від 08.11.2000р. зазначено про вкрай незадовільний стан квартири, розташованого в ній обладнання та майна (а.с.60.61).

З копії рішення Вільногірського міськвиконкому від 22.02.2006р. №151 вбачається, що до вирішення питання позачергового забезпечення ОСОБА_4 однокімнатною ізольованою квартирою надати йому для тимчасового проживання комунальну квартиру №2, кімн.2 по вул. Гагаріна, 15 в м. Вільногірську, виписано ордер, копія якого надана до матеріалів справи (а.с.62,72)

Рішенням №248 від 30.08.2000р.Вільнопрського міськвиконкому було затверджено постанову №63 ради з питань опіки та піклування від 18.07.2000р. про влаштування ОСОБА_4 та його молодшого брата як дітей-сиріт до навчально- виховних закладів (а.с.63,64)

Головою ради з питань опіки та піклування листом від 18.10.2000р. було повідомлено секретаря міської ради про те, що після влаштування дітей у відповідні заклади в спірній квартирі продовжує незаконно проживати мати позивача ОСОБА_11, пропонується вирішити питання про ліквідацію боргів по комунальним платежам (а.с.65-67).

З копії листа начальника пожежної частини на ім'я міського голови вбачається, що в спірній квартирі відкриті двері, відсутній замок, побито скло на вікнах, 25.11.2000р. був виїзд на дану адресу в зв'язку з пожежею, також пожежі відбувались і раніше кілька разів (а.с.68).

Аналогічну інформацію щодо пожежі пожежна частині надавала на адресу ОСОБА_11, зазначена причина : коротке замикання електропроводки (а.с.71).

В копії акту опису майна (без дати) зазначено, що після направлення дітей у відповідні заклади в спірній квартирі знаходилось деяке майне, зазначено його перелік, визначено орієнтовну загальну його вартість - 170грн, зазначено, що воно належить ОСОБА_4, ОСОБА_12 та ОСОБА_11, також вказано, що м'який інвентар і частково меблі прийшли в непридатний для користування стан (а.с.69).

З копії довідки житлово-комунальної служби вбачається, що ОСОБА_4 виписаний із спірної квартири 09.02.2001р. (а.с.70).

Як вбачається з копії рішення Вільногірського міськвиконкому №813 від 15.12.2006р. ОСОБА_4В виділено кв.№3 в буд. №52 по вул.Лен Комсомолу в м. Вільногірську, пропозиція здати раніше надану кімнату по вул. Гагаріна, 15 (а.с.73).

Позивач ОСОБА_4 надав зобов'язання звільнити кв. №2/2 в буд. №15 по вул. Гагаріна в зв'язку з отриманням ним кв.№3 по вул. Лен.Комсомолу,52 в м. Вільногірську (а.с 76).

Заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилались сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав,

В ст.7І ч.З п.З ЖК України зазначено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців у випадках поміщення дитини на виховання в дитячий заклад…- протягом усього часу її перебування в цьому закладі, якщо в квартирі залишилися проживати інші члени сім'ї. Якщо з квартири вибула дитина і членів її сім'ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини у дитячому закладі або до досягнення нею повноліття.

В процесі розгляду даної справи встановлено, що спірна квартира надана в 1973р. ОСОБА_13 на склад сім'ї з 5-ти чоловік (він, дружина та троє дітей). Однією з його дітей була ОСОБА_14 - мати позивача.

Позивач був зареєстрований в даній квартирі 19.12.1989р., а знятий з реєстрації 09.02.2001р. після направлення до дитячого закладу в зв'язку з позбавленням його батьків відносно нього батьківських прав.

Позивач же в своєму позові надав неправдиву інформацію щодо походження квартири і зазначив, що дану квартиру отримали його батьки.

Також він не вірно вказує, що в даний час він знаходиться в Криворізькій виправній колонії №80, оскільки з вироку Вільногірськош міського суду Дніпропетровської області від 30.10.2008рю вбачається, що він є засудженим за скоєння кримінального злочину.

Судом також встановлено, що після направлення дітей в дитячі заклади в спірній квартирі, безпідставно залишалась деякий час проживати його мати ОСОБА_11, хоча вона була прописана за іншою адресою. В цій квартир, були також її речі та меблі, що зазначено в комісійно складеному акті. Отже позивач безпідставно зазначає, що перелічені ним речі (меблі) належать саме йому. При цьому він також безпідставно посилається на акт, складений комісією, про наявність в квартирі деяких предметів побуту, оскільки ним фіксувався сам факт їх наявності в квартирі після направлення дітей в дитячі заклади і вартість цих речей визначалась не спеціалістами, а членами комісії формально, приблизно.

Свідок Карпенко суду показала, що при відвідуванні спірної квартири вона бачила, що посеред квартири були залишки вогнища, очевидне що колись там розводили вогнища, був спалений диван та інші речі.

Свідок Шуть суду показав, що вказані речі також піддавались залиттю водою, оскільки пожежникам доводилось гасити пожежу, і навіть не один раз.

Свідок Левітін суду показав, що спірна квартира являла собою велику небезпеку, оскільки в ній збирався кримінальний контингент, там було знайдено труп, неодноразово палили вогнища прямо в квартирі, що викликало обурення та звернення і неодноразові скарги мешканців будинку.

Вищеперелічені обставини послужили підставою для прийняття міськвиконкомом рішення про передачу даної квартири на розподіл згідно з чергою, в подальшому вона була виділена сім'ї ОСОБА_5 (треті особи у справі). Вона була ними приватизована, ця приватизація не була визнана незаконною.

Таким чином в даний час спірна квартира є власністю сім'ї ОСОБА_5, тому позивач безпідставно ставить вимогу про визнання за ним права користування цією квартирою.

Статтею 46 ЖК України передбачено, що особам, які повернулися з державного дитячого закладу при неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення поза чергою надається жиле приміщення

Судом встановлено, що Вільногірським міськвиконкомом позивачу було тимчасово до вирішення питання позачергового забезпечення 1-кімнатною ізольованою квартирою, надано гуртожиток по вул. Гагаріна, 15, і 22.03.2006р. він отримав ордер на це приміщення і зареєструвався в ньому, на момент ухвалення вироку по кримінальній справі він вказував своє місце проживання в зазначеному гуртожитку. Із копії окремої сторінки паспорта позивача вбачається, що він зареєстрований за вказаною адресою, тобто в цьому гуртожитку.

В грудні 2006р. йому було надано кв.З по вул ОСОБА_9., 52 в м. Вільногірську, однак дане житло було непридатним .для проживання, про що відображено в акті депутата міської ради, де зазначено, квартира потребує капітального ремонту та санітарної обробки від туберкульозу.

Позивач, домігшись складання вказаного акту, не повідомив виконком про відмову він заселення в цю квартиру. При цьому він не здав, як зазначав в своєму зобов'язанні попереднє житло, надане для тимчасового проживання по вул. Гагаріна.

Зі свого боку виконком, визнавши, що надане ОСОБА_11 житло непридатне для проживання та не відповідає санітарно-технічним вимогам, зазначив, що ОСОБА_11 має право від нього відмовитись і це буде вважатись поважною причиною, а у разі згоди на переселення до цієї квартири, виконком прийме всіх дієвих заходів щодо залучення спонсорів для допомоги в приведенні квартири у відповідність санітарно- технічним вимогам (а.с.33).

Як видно з матеріалів справи, 30.10.2008р. позивача засуджено до 4 років 1 місяця позбавлення волі, строк покарання відраховується з 19.07.2008р. Виконком не надав доказів того, що на даний час він прийняв заходів, як обіцяв, привести виділену ОСОБА_4 квартиру у відповідність до санітарно-технічних вимог.

За таких обставин суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача виконати своє рішення №341 від 15.11.2000р. щодо забезпечення ОСОБА_4В гарантії позачергового надання нового житла відповідно до санітарної-технічних норм після досягнення ним повноліття (а.с.75). Саме це положення законодавчо закріплено статтею 46 ЖК України.

Вимоги позивача надати йому житло аналогічне за площею тому, яке було у нього на момент відправлення до дитячого закладу є безпідставними. Судом доведено, що зазначене житло надати позивачеві неможливо через ряд об'єктивних причин, наявність яких в повному обсязі доведена відповідачем. До того ж положення ст.46 ЖК України не передбачають надання у таких випадках особам житла саме аналогічного за розміром тому, яке було у них раніше.

Виконання взятого на себе відповідачем зобов'язання та вказаної норми житлового законодавства буде являтись гарантією захисту конституційного права позивача на житло.

Вимогу позивача стосовно стягнення з відповідача на його користь компенсації дійсної ринкової вартості житла, аналогічного спірному, суд вважає такою, що не підлягає задоволенню, оскільки вона є безпідставною та такою, що не передбачена чинним законодавством.

Стосовно вирішення питання про стягнення компенсації за завдану позивачу моральної шкоди суд приходить до наступних висновків. Отримавши ордер на окрему 1-кімнатну квартиру, позивач офіційно від неї не відмовився., раніше займану для тимчасового проживання квартиру не звільнив, залишається в ній зареєстрованим.

Виконком в своєму листі зазначив, що буде приймати дієві заходи для проведення ремонту у виділеній позивачеві квартирі, однак позивач не цікавився ходом виконання цих питань.

Позивач в позові вказує, що моральна шкода полягає в тому, що йому надали житло непридатне для проживання, без відповідних, зручностей. Однак, в матеріалах справи є акт, який свідчить про те, що раніше займане позивачем житло також є не придатним для проживання.

Звинувачення позивачем відповідача в тому, що з його вини було знищено належне йому майно, також не може служити підставою для стягнення моральної шкоди. Позивач не навів доказів, що майно, на наявності якого він наголошує, належить саме йому, адже на той час він був малолітньою особою, майно ним не придбавалось, воно належало його матері ОСОБА_11В та членам її родини, які проживали в квартирі раніше. Крім того, розмір моральної шкоди позивачем також не обгрунтовано.

Щодо розподілу судових витрат суд приходить до наступних висновків. Судові витрати, а саме сплачене позивачем державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи складає 16.00грн. Висуваючи матеріальну вимогу щодо стягнення вартості ніби-то знищеного з вини відповідача майна, яке позивач оцінив в 170грн., позивач при цьому не сплатив державне мито в передбаченому законом розмірі. До того, суд дійшов до висновку, що у задоволенні переважної кількості позовних вимог позивачеві слід відмовити, тому за даних обставин відсутні підстави для стягнення на його користь судових витрат.

Витрати по оплаті правової допомоги адвоката позивачем взагалі документально не підтверджені

Як вбачається з копії вироку Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 30.10.2008р. позивача засуджено до позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. З врахуванням того, що строк відбування ним покарання відраховується з 19.07.2008р., він звільниться із місць позбавлення волі 19.08.2012 року.

З цих міркувань суд у відповідності до ст.217 ЦПК України вважає за доцільне надати відстрочку виконання рішення до вказаної дати.

Керуючись ст.ст10,11,58-60, 212-215, 209 ч.З, 217, 218 ч.2 ЦПК України, ст.ст. 46, 71 Житлового кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про захист права на житло та забезпечення житловим приміщенням задовольнити частково.

Зобов'язати виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області надати позивачеві ОСОБА_4 для користування та проживання житло відповідно до санітарно-технічних норм.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відстрочити виконання судового рішення до закінчення строку відбування покарання ОСОБА_4 відповідно до вироку Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 30.10.2008 року, - до 19.08.2012 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду через Вільногірський міський суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 17.03.2010 року.

СУДДЯ Р. А. ЛИТВИНОВА