ЛАДИЖИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-77/2010 рік
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2010 року Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,
за участю:
позивачаОСОБА_3,
представника позивачаОСОБА_4,
відповідачаОСОБА_5,
представника відповідачаОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області цивільну справу за позовами ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з цим позовом, і просила стягнути з відповідача на її користь відшкодування заподіяної майнової шкоди компенсації витрат за надання правової допомоги у розмірі 2000 грн. та моральної шкоди у розмірі 1250 грн..

На обґрунтування своїх вимог позивач повідомила, що понесла витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. під час розгляду цивільної справи за позовом відповідача до неї про знесення самочинного будівництва. Згодом, 30.11.2009 року даний позов був залишений без розгляду судом за заявою відповідача. Відповідно до ст. 89 ЦПК України понесенні нею витрати на правову допомогу не були відшкодовані. Крім цього, через тривалий розгляд справи вона була змушена витрачати свій час на судові засідання, переживати душевні страждання через неправомірні дії відповідача. Вважає, що їй відповідачем була заподіяна моральна шкода, розмір відшкодування якої визначено в сумі 1250 грн..

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені вимоги, просили суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні.

На обґрунтування своїх заперечень представник відповідача повідомила, що у відповідності до ч. 3 ст. 89 ЦПК України у разі залишення позовної заяви без розгляду можлива компенсація понесених витрат, повязаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача. Відповідач, подаючи заяву про залишення його позову без розгляду до позивача про знесення самочинного будівництва, робив це через фактичне виконання його вимог, а саме - знесення самочинно збудованих споруд. Також через це він не міг заподіяти позивачу моральної шкоди.

Дослідивши докази, заслухавши пояснення сторін і їх представників, суд вважає, що позов необґрунтований і не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону "Про міжнародне приватне право", за винятком випадку застосування правил міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, та яким передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом.

Види судових витрат, до яких віднесено витрати на правову допомогу (ст. 84 ЦПК України), визначені в ст. 79 ЦПК України, а їх розподіл здійснюється судом відповідно до вимог, установлених цим Кодексом (статті 88, 89). Крім того, суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, питання про розподіл судових витрат, про що зазначається в його резолютивній частині (п. 6 ч. 1 ст. 214, п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України).

У разі не вирішення судом питання про судові витрати суд, що ухвалив рішення, за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи має ухвалити додаткове рішення (п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України). Рішення суду щодо визначення розміру судових витрат окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 293 ЦПК України.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідач у грудні місяці 2008 року звернувся до Ладижинського міського суду з позовом до позивача про знесення самочинно побудованих господарських споруд. Рішенням цього ж суду від 26.02.2009 року, яке набуло чинності 10.03.2009 року, позов відповідача був задоволений зобовязано позивача знести самочинно побудовані господарські споруди і стягнуті судові витрати.

У червні місяці 2009 року позивачка подала до Ладижинського міського суду заяву про перегляд вказаного вище рішення від 26.02.2009 року за нововиявленими обставинами, так як помилково серед переліку самочинно побудованих споруд були вказані приміщення лазні, отмостки та труби стічних стоків, які насправді не існували, а складали одне ціле.

Ухвалою суду від 01.07.2009 року заява позивачки була задоволена, і рішення від 26.02.2009 року було скасоване і призначено новий судовий розгляд справи.

В подальшому відповідач подав до суду заяву про залишення його позову без розгляду, про що й 30.11.2009 року суд постановив відповідну ухвалу, і при цьому не вирішував питання розподілу судових витрат.

Під час розгляду названої цивільної справи позивачка користувалася правовою допомогою, і за її твердженням понесла витрати у розмірі 2000 грн., про що свідчить відповідні відмітки про їх отримання у договорі про надання правової допомоги від 02.06.2009 року та додатковій угоді до нього від 10.11.2009 року.

Отже, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги є такими, що понесені позивачкою у зв'язку з реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи в порядку цивільного судочинства. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, і їх не можна визнати збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів ( ст. 57 ЦПК України). Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Позивач в судовому засіданні не довела факту заподіяння їй моральної шкоди діями відповідача. Сам факт участі як сторони у цивільному провадженні при розгляді справи судом не може бути підтвердженням заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивачки на користь відповідача підлягає стягненню понесенні ним витрати на правову допомогу послуг адвоката, який приймав участь у розгляді справи, що підтверджуються відповідними договором та квитанцією про сплату таких послуг.

На підставі ст. 1167 ЦК України, керуючись ст. ст. 6 - 15, 57, 60, 61, 79 89, 208 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 500 грн. понесених судових витрат на оплату правової допомоги послуг адвоката, який приймав участь у розгляді справи.

Відповідно до п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» звільнити ОСОБА_3 від сплати судового збору

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя