Апеляційний суд Рівненської області
10 лютого 2010 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:
головуючого - судді Мельника Ю.М.
суддів: Буцяка З.І., Ковальчук Н.М.
при секретарі Сеньків Т.Б.
з участю прокурора Квятковського Я.А.
позивача ОСОБА_1
представника ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_3
представника ОСОБА_4 ОСОБА_5
представника регіонального відділення Фонду державного майна України у Рівненській області ОСОБА_6,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 та регіонального відділення Фонду державного майна України у Рівненській області на рішення Рівненського районного суду від 8 грудня 2009 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 сільської ради, ОСОБА_4 про визнання дій протиправними, визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_2 сільської ради від 22 квітня 2003 року, визнання державного акта про право власності на земельну ділянку недійсним, зобов»язання вчинити певні дій, відшкодування моральної шкоди,-
в с т а н о в и л а :
У серпні 2009 року ОСОБА_7 звернувся в суд із вказаним позовом і покликався на те, що 9 грудня 1996 року за договором купівлі-продажу він придбав незавершений будівництвом (24.8 % готовності) житловий будинок у с. Верхівськ Рівненського району, який знаходився на земельній ділянці площею 0.25 га.
За заявою позивача ОСОБА_2 сільська рада 26 червня 998 року рішеннями № 11 вирішила передати земельну ділянку площею 0.15 га в с. Верхівськ у власність позивачеві для індивідуального житлового будівництва.
Оскільки ОСОБА_2 сільська рада відмовлялася визначити межі цієї земельної ділянки, то він був позбавлений можливості виготовити державний акт про право власності на земельну ділянку.
У листопаді 2008 року йому стало відомо, що 22 квітня 2003 року ОСОБА_2 сільська рада рішенням №68 виділила земельну ділянку площею 0.25 га, на якій знаходиться незавершений будівництвом житловий будинок позивача, ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку.
26 листопада 2009 року ОСОБА_4 одержав державний акт про право власності на вказану земельну ділянку.
У зв»язку із зазначеним позивач просив визнати протиправними дії ОСОБА_2 сільської ради по прийняттю рішення № 68 від 22 квітня 2003 року про виділення ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0.25 га та визнати протиправною відмову сільської ради визначити межі земельної ділянки, виділеної позивачеві.
Окрім того, просив визнати незаконним та скасувати рішення № 68 ОСОБА_2 сільської ради від 22 квітня 2003 року про виділення земельної ділянки ОСОБА_4
Просив також зобов»язати ОСОБА_2 сільську раду визначити межі земельної ділянки, яка була виділена йому рішенням ради від 26 червня 1998 року і на якій знаходиться незавершений будівництвом житловий будинок, та просив зобов»язати
Справа № 22-262/2010 Головуючий в 1-ій інст.: ОСОБА_8
Категорія № 45 Суддя-доповідач: ОСОБА_9
ОСОБА_4 не чинити перешкод позивачеві у користуванні земельною ділянкою площею 0.15 га, виділеної згідно рішення від 26 червня 1998 року.
Одночасно просив визнати незаконним державний акт про право власності ОСОБА_10 на земельну ділянку та просив стягнути із ОСОБА_2 сільської ради 1000 грн. для відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями та рішеннями.
Рішенням Рівненського районного суду від 8 грудня 2009 року в задоволенні позову ОСОБА_7 було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій покликався на його незаконність через порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вказував, що місцевим судом не враховано, що при переході права власності на незавершений будівництвом житловий будинок, разом із ним, відповідно до законодавства, до позивача перейшло і право користування земельною ділянкою площею 0.25 га, а ОСОБА_2 сільська рада надала земельну ділянку ОСОБА_4 не вилучивши її із користування позивача.

Одночасно вказував, що ОСОБА_2 сільська рада незаконними діями та рішеннями заподіяла йому моральну шкоду, але суд безпідставно відмовив у її відшкодуванні.

Із цих підстав просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору регіональне відділення Фонду державного майна України у Рівненській області приєдналося до цієї апеляційної скарги.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7, давши пояснення в межах доводів апеляційної скарги, просив задовольнити її у повному обсязі.

Представник регіонального відділення Фонду державного майна України у Рівненській області підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі і просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник ОСОБА_2 сільської ради та представник ОСОБА_4 вважають доводи апеляційної скарги безпідставними і просять її відхилити, а рішення суду залишити без зміни.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_7 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив того, що після придбання об»єкту незавершеного будівництва у с. Верхівськ сільська рада земельну ділянку в натурі ОСОБА_7 не виділяла і документів на право власності або користування цією земельною ділянкою він не отримував, а тому ОСОБА_7 не є користувачем чи власником земельної ділянки і виділенням ОСОБА_4 земельної ділянки та видачею йому державного акта про право власності на земельну ділянку права позивача не порушуються.

Окрім того, суд прийшов до висновку, що виділена ОСОБА_4 земельна ділянка не являється тою земельною ділянкою, на якій знаходився об»єкт незавершеного будівництва , що був придбаний позивачем.

Колегія суддів погодитися із таким висновком суду 1 інстанції в повному обсязі не може.

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що 9 грудня 2006 року регіональне відділення Фонду державного майна України у Рівненській області продало ОСОБА_7 незавершений будівництвом житловий будинок у с. Верхівськ Рівненського району. ( а.с.18-19)

Із довідки про балансову вартість незавершеного будівництва в с. Верхівськ вбачається, що готовність незавершеного будівництвом житлового будинку (позиція 1), який був проданий ОСОБА_7 становила 24.8 %.

6 лютого 1997 року ОСОБА_7 отримав свідоцтво про право власності на вказане незавершене будівництво.

Відповідно до ст.30 Земельного Кодексу України (1990 року), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього ж Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

26 червня 1998 року ОСОБА_2 сільська рада рішенням № 12 вирішила виділити ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0.15 та у користування для індивідуального житлового будівництва, а рішенням № 11 від цього ж числа ухвалила передати цю земельну ділянку ОСОБА_7 у власність. ( а.с. 4, 7).

Вказані рішення є чинними і сільською радою вони не скасовувалося.

Земельна ділянка ОСОБА_7 в натурі згідно вказаного рішення не виділялася. Із зазначеного слідує, що до ОСОБА_7 разом із об»єктом нерухомості у власність перейшла і земельна ділянка, на якій знаходиться цей об»єкт нерухомості. Із викопіювання з території кадастрового кварталу ОСОБА_2 сільської ради, виконаного Рівненською Регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» вбачається, що земельна ділянка, яка надана у власність ОСОБА_11, накладається на земельну ділянку, яка знаходиться під незавершеним будівництвом житловим будинком , що належить ОСОБА_7 У зв»язку із цим колегія суддів вважає, що видачею ОСОБА_4 державного акту про право власності на земельну ділянку було порушено право власності ОСОБА_1 на частину цієї земельної ділянки. Відповідно до ч.1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Виходячи з наведеного та враховуючи те, що державний акт про право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку та рішення ОСОБА_2 сільської ради від 22 квітня 2003 року про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_4 порушують право власності ОСОБА_7 на частину цієї земельної ділянки, то вказаний державний акт слід визнати недійсним, а оскаржуване рішення сільської ради - незаконним та його скасувати.

Окрім того, відповідно до п.1.12 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43 складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проекту відведення цієї ділянки.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських рад належить організація землеустрою.

Статтею 184 ЗК України визначено, що землеустрій передбачає встановлення на місцевості меж землеволодінь і землекористувань.

Оскільки рішенням ОСОБА_2 сільської ради від 26 червня 1998 року було вирішено передати у власність ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0.15 га і вказане рішення на час вирішення судом спору є чинним, то вимогу ОСОБА_7 про зо6ов»язання сільської ради встановити межі земельної ділянки для виготовлення державного акту про право власності на земельну ділянку колегія суддів вважає обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а відмову ОСОБА_2 сільської ради встановити такі межі колегія суддів вважає незаконною.

У той же час, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_7 про зобов'язання ОСОБА_4 не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,15 га, яка була виділена йому згідно рішення ОСОБА_2 сільської ради від 26 червня 1998 року задоволенню не підлягає, оскільки ОСОБА_7 не довів факту створення ОСОБА_12 таких перешкод .

Одночасно колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 не було надано доказів заподіяння йому ОСОБА_2 сільською радою моральної шкоди, а тому така позовна вимога задоволенню також не підлягає.

Враховуючи те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, то колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.. 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 та регіонального відділення Фонду державного майна України у Рівненській області задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду від 8 грудня 2009 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Визнати незаконною відмову ОСОБА_2 сільської ради у встановленні меж земельної ділянки, яка виділена рішенням ОСОБА_2 сільської ради від 26 червня 1998 року № 11 ОСОБА_7 у користування в с. Верхівськ Рівненською району.

Зобов»язати ОСОБА_2 сільську раду встановити межі земельної ділянки, яка виділена рішенням ОСОБА_2 сільської ради від 26 червня 1998 року № 11 ОСОБА_7 у користування в с. Верхівськ Рівненського району.

Визнати незаконним та скасувати рішення № 68 ОСОБА_2 сільської ради від 22 квітня 2003 року в частині виділення земельної ділянки ОСОБА_4.

Визнати недійсним державний акт серії ЯИ № 063497 від 26 листопада 2009 року про право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_7 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців із дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :