Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-1710/10
РІШЕННЯ

Іменем України

07.06.2010 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючого судді Коцюрби М.П. при секретарі Макушенко К.А., з участю адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ДП «Дніпровський круг», Виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання договору та рішення недійсними, визнання права власності на квартиру та виселення,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2010 року позивач звернулася до суд з вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 08.12.2003р. позивачка та її чоловік, відповідач ОСОБА_3 вирішили укласти інвестиційний договір на придбання житла з ДГІ «Дніпровський круг», в особі директора ОСОБА_5

За цим договором подружжя здійснило фінансування будівництва за рахунок власних коштів з метою отримання об'єкту будівництва (квартири № 7 в житловому будинку за адресою: м. Боярка, вул. Білогородська, 51) у приватну власність. Сума інвестицій склала 107 392.00 гри.

Таким чином, фінансування будівництва квартири № 7 в житловому будинку за адресою: м. Боярка, вул. Білогородська, 51 здійснювалось за рахунок коштів з спільної сумісної власні подружжя.

11 липня 2007 р. відповідач ОСОБА_6, на порушення вимог ст. 203 ЦК України, ст. 65 СК України без волевиявлення позивача уклав з ОСОБА_4 та ДП «Дніпровський круг» Договір № 11/07/07-П про уступку на користь ОСОБА_4 прав Інвестора за Інвестиційним Договором № 15 від 08.12.2003 p., який виходить за межі дрібного побутового і який суттєво порушує майнові права позивача.

Крім того, Виконком Боярської міської ради рішенням № 100/1 від 07.08.2007 року визнав право приватної власності на квартиру №7 житлового будинку № 51 по вул. Білогородській у м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області за відповідачем ОСОБА_4

Вважає, що договір від 11,06.2007р. та рішення виконавчого комітету від 07.08.2007р. є такими, що порушують її права та просить визнати їх недійсними. Також просить висилити ОСОБА_4 з усіма проживаючими з квартиру № 7 в житловому будинку за адресою: м. Боярка, вул. Білогородська, 51 та визнати право власності за позивачем та її чоловіком на вказану квартиру у рівних долях.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Відповідач надіслав до суду заяву про слухання справи у його відсутності.

Представники відповідача ОСОБА_4 заперечували проти позову.

Представник ДП «Дніпровський круг» в судовому засіданні пояснила, що самостійних вимог на предмет спору не має, оскільки права та інтереси ДП «Дніпровський круг» ніяким чином не зачіпаються. Додатково пояснила, що ОСОБА_3 є колишнім працівником ДП «Дніпровський круг» (з 02 березня 2004 р. по 31 березня 2008 p.). ОСОБА_3 обіймав посаду головного інженера, а згодом - заступника головного інженера, користувався певним авторитетом і довірою у колективі. Саме тому, коли відповідач ОСОБА_3 виявив бажання відступити своє право вимоги за Інвестиційним договором № 15 від 08 грудня 2003 р. на користь ОСОБА_4 і запевнив при цьому, що дане рішення прийнято ним спільно з дружиною і за її згодою, працівникам ДП «Дніпровський круг» і на думку не спадало, що ОСОБА_2 не знає про укладення її чоловіком Договору № 11/07/07-П від 11 липня 2007 р. з ОСОБА_4

З дня підписання Договору № 11/07/07-П від 11 липня 2007 р. і до дня подання позивачкою позовної заяви до суду (22 лютого 2010 р.) жодних претензій чи зауважень ні від неї, ні від інших відповідачів у даній справі ДП «Дніпровський круг» не отримувало.

Житловий будинок по вул. Білогородській, 51, у м. Боярка, де розташована спірна квартира № 7, прийнято в експлуатацію 25 липня 2007 р.

Перед укладенням оспорюваного Договору № 11/07/07-П від 11 липня 2007 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запевнили керівництво ДП «Дніпровський круг» про те, що уступка права вимоги за Інвестиційним договором № 15 від 08 грудня 2003 р. здійснюється ними на безоплатній основі, про що і було зазначено в п.1.3 Договору № 11/07/07-П від 11 липня 2007 р.

Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у справі, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 08.12.2003р. між ОСОБА_3 та ДП «Дніпровський круг», в особі директора ОСОБА_7 уклали інвестиційний договір №15. За цим договором ОСОБА_3 здійснює фінансування будівництва обраного ним обєкту інвестування шляхом внесення рівними частинами власних коштів на розрахунковий рахунок підприємства з метою отримання цього обєкту у власність після завершення будівництва будинку, в якому знаходиться обєкт інвестування. Відповідно до п. 1.2. цього договору підприємство за рахунок залучених від інвестора грошових коштів забезпечує будівництво обраного обєкту інвестування та передає його у власність інвестора згідно з умовами договору. Плановий термін введення будинку в експлуатацію -І квартал 2006 року.

11 липня 2007 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ДП «Дніпровський круг», в особі директора ОСОБА_5 був укладений договір №11/07/07-П про уступку права вимоги. За цим договором ОСОБА_3 уступає на користь ОСОБА_4 усі свої права і обовязки інвестора за інвестиційним договором №15 від 08.12.2003р.

Відповідно до п.1.2. цього договору підприємство дало згоду на переуступку вимоги.

Відповідно до п.1.3. договору уступка права вимоги є безоплатною.

Відповідно до акту прийому-передачі від 26.07.2007р. за інвестиційним договором №15 від 08.12.2003 р. ДП «Дніпровський круг» в особі директора ОСОБА_5 і ОСОБА_4 останньому передано у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 65 СК України та ст. 369 ЦК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Крім того, як зазначено в п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 p., правочин щодо розпорядження спільним майном вважається вчиненим за згодою всіх співвласників. Причому за загальними нормами, що містяться в ст. 369 ЦК України, письмова форма такої згоди є обов'язковою лише для договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, але спеціальні норми ст. 65 СК України доповнюють перелік випадків обов'язкової письмової згоди подружжя договорами стосовно цінного майна.

Спірна квартира є цінним майном.

Згідно з ст. 369 ЦК правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

В матеріалах справи, з пояснень представника позивача та представника ДП Дніпровський круг» вбачається, що позивач ОСОБА_2 письмової згоди на укладання її чоловіком ОСОБА_3 договору переуступки вимоги не давала.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при укладенні цього правочину не дотримані вимоги ст. 203 ЦК України, а саме: ч. 2, яка встановлює, що особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Зміст правочину не може суперечити цьому кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Договір переуступки права вимоги вчинений відповідачем ОСОБА_3 без згоди дружини ОСОБА_2ГІ. суперечить нормам ч.2 ст. 65 СК України.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1- 3,5 та 6 ст. 203 ЦК України.

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що договір №11/07/07-П про переуступку права вимоги від 11 липня 2007 року, укладений між ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ДП «Дніпровський круг», в особі директора ОСОБА_5 є таким, що вчинений з порушенням вимог чинного законодавства та визнає його недійсним.

Визнання правочину недійсним створює юридичні наслідків, передбачених ст.. 216 ЦК України, а саме: кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за нами, які існують на момент відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що 07.08.2007р. Виконавчим комітетом Боярської міської ради було винесено рішення №100/1 про видачу свідоцтв про права власності на квартиру, Виконавчий комітет міської ради визнав право приватної власності на квартиру №7 загальною площею 66,90кв.м. житлового будинку №51 по вул. Білгородській в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області за ОСОБА_4

Оскільки це рішення є наслідком договору уступки вимоги, який в свою чергу визнається судом недійсним, рішення Виконавчого комітетом Боярської міської ради підлягає скасуванню в частині визнання права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1.

Оскільки позивач не надала суду правовстановлюючих документів на квартиру, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру та в частині виселення ОСОБА_4 з усіма проживаючими членами сімї.

Керуючись ст. 65 ЦК України, ст.. 369, 203, 215, 216 ЦК України, ст.ст.. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд ,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати договір уступки права вимоги №11/07/07-П від 11.07.2007 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і Дочірнім підприємством «Дніпровський круг» - недійсним.

Визнати частково недійсним рішення Виконавчого комітету Боярської міської ради №100/1 від 07.08.2007р. в частині визнання права власності за ОСОБА_4 на квартиру №7 загальною площею 66,90кв.м. житлового будинку №51 по вул. Білгородській в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області та видачі свідоцтва про право власності на квартиру.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави мито в сумі 1065 грн. 42 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 витрати ІТЗ в сумі 112 грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом 20 днів після подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів.

Суддя