Справа № 2-301/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2010 року смт.Великий Березний'

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Лютянської М.С. при секретарі Каналош М.В.

за участю позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні

дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до розписки від 18 січня 2010 року ОСОБА_2 отримала гроші в розмірі 32 602,00 грн. та які зобов'язувалася повернути до 18 січня 2011 року рівномірними частинами по 2 717,00 грн. щомісячно. Однак до сьогоднішнього дня вказану суму відповідачка не повернула. На підставі викладеного позивач просить зобов'язати її повернути йому суму 32 602,00 грн. та судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що весною 2009 року він дав відповідачці 32602 грн. , оскільки вони їй потрібні були для для врегулювання проблем, які виникли з її сином. Оскільки на неодноразові усні прохання вона йому не повертала гроші, він попросив її написати заяву про те, що вона боргує йому гроші.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала та пояснила, що позивач змусив її написати заяву, що нібито вона йому боргує гроші. Однак вона ніякі гроші від ОСОБА_1 не позивача. Крім того, пояснила, що в період з 2004 по 2010 року вона займалася підприємницькою діяльністю на території Великоберезнянської районної лікарн, а саме, орендувала приміщення адмінбудівлі лікарні, де здійснювала торгівлю. Однак насправді власником магазину був позивач, який займався постачанням товарів в магазин. А дозвільні документи були оформлені на неї. Позивач мав доступ до приміщення магазину і після закінчення роботи магазину. В магазині постійно виникали недостачі, і вона вважає, що це позивач викрадав товар. Оскільки виникла велика недостача, то 18 січня 2010 року позивач заставив її написати заяву в присутності ОСОБА_4, яка в магазині працювала продавцем, що нібито вона боргує позивачу 32602 грн. Відповідачка також зазначала, що будь-яких розписок про отримання коштів вона позивачу не давала.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна строна(позикодавець) передає у власність другій строні (позичальникові) грошові кошти або

інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.ст.10, 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається, позивачем не надано суду доказів того, що він передав у власність відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 32602 грн. Таким чином позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 1046 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Лютянська М.С.