МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
________________________________________________________________________________
Справа № 2-2577/2010
12 серпня 2010 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:
головуючого - судді Сегеди О.М.
при секретарі - Луньовій В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, стягнення збитків від інфляції, трьох відсотків річних та відшкодування моральної шкоди,
У листопаді 2009 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 01.09.2007 року між нею та ОСОБА_4 був укладений договір оренди 309/100 частин квартири АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 05.03.1996 року, строком до шість місяців. Зазначала, що договір оренди був укладений за участю ОСОБА_3, яка працювала в агентстві нерухомості «Атланта» і займалася продажем її квартири. Після закінчення строку дії вказаного договору відповідачка отримала від ОСОБА_4 ключі від квартири та книжки на сплату комунальних послуг.
12.11.2008 року ОСОБА_5 повідомила позивачку про укладення нового договору оренди її квартири з ОСОБА_6 строком на сім місяців, від якої повинна була отримувати щомісяця орендну плату в розмірі 300 доларів США та сплачувати комунальні платежі, а решту коштів повернути їй. Стверджує, що так як у червні 2009 року закінчувався строк оренди, то вона повідомила відповідачку про свій приїзд з онуком в м. Одесу на відпочинок і про своє бажання проживати у цей час у своїй квартирі. Але коли вона приїхала, то їй стало відомо, що у квартирі продовжує проживати ОСОБА_6, яка повідомила її про те, що вона сплатила орендну плату до серпня 2009 року.
Позивачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі.
Крім того, позивачка в судовому засіданні просила суд розглянути поданий позов в порядку заочного провадження, у звязку з систематичною неявкою відповідачки в судові засідання, про що надала заяву /а.с. 62/.
Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час, місце і дату судового засідання була повідомлена належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення /а.с.56,60/, причини своєї неявки суду не повідомила.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У звязку з неявкою відповідача та неповідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, суд зі згоди позивачки вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи позивачки, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає що позовні вимоги про стягнення боргу підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.
Судом встановлено, що 309/100 частин квартири АДРЕСА_1 належить позивачці на праві власності, що підтверджується договором дарування від 05.03.1996 року /а.с. 17-18/.
У ході розгляду справи судом встановлено, що у вересні 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була досягнута домовленість про те, що остання займається продажем вказаної квартири, при цьому ніякий договір між ними не укладався. Також між сторонами була досягнута домовленість про надання позивачкою відповідачці права на тимчасову здачу її квартири в оренду на період пошуку покупців та отримання відповідачкою коштів за оренду квартири для сплати комунальних платежів, з наступною передачею решти коштів позивачці.
Матеріалами справи встановлено, що 01.09.2007 року між позивачкою та ОСОБА_4 був укладений договір оренди вказаної квартири строком до шість місяців, що підтверджується договором від 01.09.2007 року /а.с.19/.Після закінчення строку дії вказаного договору відповідачка отримала від ОСОБА_4 ключі від квартири та книжки на сплату комунальних послуг.
12.11.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був укладений договір оренди зазначеної квартири строком на сім місяців, зі сплатою щомісяця орендної плати в розмірі 300 доларів США та комунальних платежів, що підтверджується договором оренди від 12.11.2008 року /а.с 20/.
Із пояснень позивачки вбачається, що в червні 2009 року вона повідомила відповідачку про свій намір приїхати разом з онуком в м. Одесу на відпочинок, а також про своє бажання отримати ключі від квартири та кошти за її оренду. Але після приїзду їй стало відомо, що відповідачка без її згоди продовжила ОСОБА_6 строк оренди та отримала він неї орендну плату до 12 серпня 2009 року.
За девять місяців відповідачка отримала від ОСОБА_6 орендну плату в сумі 900 доларів США та 9625 грн., про що зроблені записи в договорі оренди /а.с. 21/.
Судом встановлено, що після зясування відносин з ОСОБА_6, позивачка погодилася на проживання останній до 12.09.2009 року в її квартирі, а сама стала проживати з онуком у цей період у своїх знайомих. Крім того при зустрічі з відповідачкою, остання кошти позивачці не віддала, обіцяла віддати їх до 20.07.2009 року, на що ОСОБА_2 погодилася, фактично надавши відповідачці згоду на отримання останньою даних коштів в борг.
Матеріалами справи встановлено, що на підтвердження своїх зобовязань та укладення договору позики, відповідачка надала позивачці боргову розписку від 06.07.2009 року, яка була оформлена у присутності свідка у простій письмовій формі, у вигляді розписки, власноруч оформленої відповідачкою /а.с. 21/.
Також судом встановлено, що 20.07.2009 року відповідачка повернула позивачці 200,00 доларів США, а останні кошти в сумі 700,00 доларів США та 9625,00 грн. зобовязувалася повернути до 10.08.2009 року, про що зробила відмітку в розписці від 06.07.2009 року /а.с.21/.
Строк повернення відповідачкою коштів за договором позики настав 10.08.2009 року. Станом на 12.08.2010 року виконання зобовязання прострочено відповідачкою більше, чим на один рік.
Суд, вважає що при наданні відповідачкою в підтвердження укладення договору позики письмової розписки, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються розділами 1 та 3 Цивільного кодексу України, а саме щодо боргових зобовязань.
Будь-яких доказів виконання відповідачкою своїх зобовязань, згідно умов договору, та які передбачені нормами ст.545 ЦК України, матеріали справи не містять. Наявність розписки у позивачки є доказом факту невиконання грошових зобовязань з боку відповідачки.
У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передачу позикодавцю грошової суми.
Розписку від 06.07.2009 року з переліком суттєвих умов договору суд вважає як таку, що засвідчує виконання сторонами вимог закону щодо укладення договору позики у письмовій формі.
Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути борг позикодавцю в установлений строк.
Відповідно до ч.2 ст.1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
За даними, опублікованими на офіційному сайті Національного банку України, курс долара США станом на 12.08.2010 року становить 7, 89 грн. за 1долар США.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу.
Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання порушених умов, визначених змістом зобовязання.
У разі порушення зобовязання відповідно до ст.611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.
Крім того, відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.
У звязку з тим, що частина боргу, яку повинна повернути відповідачка складає 700, 00 доларів по курсу НБУ, то дана сума не підлягає стягненню з урахуванням встановленого індексу інфляції.
У судовому засіданні доведено, що внаслідок невиконання відповідачкою умов договору, позивачка має право відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України на стягнення суми боргу в розмірі 9625,00 грн. з урахуванням встановлених індексів інфляції за весь час прострочення, що за період з 01.09.2009 року по 12.08.2010 року складає 827,20 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми за вказаний період, що на день ухвалення рішення складає 288,75 грн. (9625,00 х 3%).
Під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» зазначено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядається зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
У звязку з тим, що між сторонами існували договірні відносини, а саме договір позики, в якому не зазначено право позивачки на відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобовязань з боку відповідачки, то право на її відшкодування у неї не виникло.
Відповідачкою до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідачка також розпорядилася на власний розсуд.
За такими обставинами, суд дійшов до висновку, що позов про стягнення заборгованості та судових витрат підлягає задоволенню частково.
Стосовно витрат на правову допомогу, то суд виходить із того, що зазначені витрати позивачки склали 4600 грн., які сплачені нею адвокату ОСОБА_7 /а.с.22/.
Із матеріалів справи вбачається, що адвокат ОСОБА_7 приймала участь безпосередньо у судових засіданнях по даній справі в суді першої інстанції 10 год. 00 хв. (а.с. 23, 25-26,36, 47-48,57,65).
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року „Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави у разі якщо компенсація сплачується іншою стороною, граничний розмір не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи із того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.
Враховуючи, що мінімальний розмір заробітної плати на час ухвалення рішення складає 744,00 грн., сума компенсації, яка підлягає стягненню на користь позивачки з відповідачки складає 2976,00 гривень (10 год.00 хв. х 744,00 грн. х 40%). Інші витрати відшкодуванню не підлягають.
Доводи адвоката про те, що його довірителю повинні бути відшкодовані всі витрати на правову допомогу, оскільки окрім участі у судових засіданнях адвокат надавав позивачці іншу правову допомогу, яка полягала у наданні йому консультацій з приводу спірних правовідносин, складанні правових документів: позовів тощо, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки компенсація зазначених витрат не передбачена вищезазначеною постановою Кабінету Міністрів України № 590, про що також свідчить практика Верховного Суду України.
Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Як вказує ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких відносяться, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а також витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду.
Судовий збір у справі складає 162,64 грн., витрати на ІТЗ судового розгляду справи - 120 грн. Позивачкою при зверненні до суду сплачено судовій збір в сумі 156,00 грн. та 8.50 грн., а також витрати на ІТЗ у сумі 120,00 грн.
Оскільки позов задоволено частково, то суд в порядку ст.88 ЦПК України стягує з відповідачки на користь позивачки понесені нею судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачці відмовлено.
На підставі ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049, ч.2 ст. 1051 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 224-226, ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, стягнення збитків від інфляції, трьох відсотків річних та відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 156,00 грн. (сто пятдесят шість гривень) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120.00 грн. (сто двадцять гривень).
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 2976.00 грн. (дві тисячі девятсот сімдесят шість гривень).
В інший частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Іншими особами, які брали участь у справі, заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: О.М. Сегеда