АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів - Варенко О.П., Осіяна О.М.,

при секретарі - Самоткан В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2010 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліола» про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому з посиланням на те, що відповідач при звільненні не видав їй трудову книжку, не провів з нею розрахунок просила зобовязати відповідача видати їй трудову книжку, стягнути на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та затримки видачі трудової книжки, завдану моральну шкоду.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2010 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції і обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка ОСОБА_2 була одним із засновників ТОВ "'Ліола'" та з 24 лютого 2001 року по 14 лютого 2005 року працювала на посаді директора вищевказаного товариства.

Зі змісту книги наказів з кадрових питань ТОВ "Ліола" (а.с.49-53) убачається, що наказом директора ТОВ "Ліола" ОСОБА_2 від 31 січня 2005 року за № 9-к з посади начальника відділу кадрів звільнено ОСОБА_3, а наказ № 11-к від 14 лютого 2005 року про звільнення з посади позивача виданий нею - директором ТОВ "Ліола"- ОСОБА_2 Отже, на момент звільнення позивач, як директор товариства та один із його засновників, відповідно до Статуту ТОВ "Ліола" (а.с.60,61) була виконавчим органом товариства і здійснювала керівництво його поточною діяльністю, приймала на роботу та звільняла працівників товариства.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд не в повному обсязі дослідив усі фактичні дані, зокрема не встановив чи були додаткові накази, які б покладали обовязок ведення та зберігання трудових книжок на якихось інших посадових осіб, крім відділу кадрів, та щодо незясування судом факту того, що її трудова книжка передавалась до ТОВ «Ліола» і в матеріалах справи відсутня її розписка про отримання трудової книжки не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в судовому засіданні досліджувався акт здачі документів ТОВ "Ліола", з якого не вбачається факт передачі позивачем представнику товариства ОСОБА_4 своєї трудової книжки та бухгалтерської документації стосовно нарахування та виплати заробітної плати працівникам товариства за січень-лютий 2005 року (а.с.54).

Згідно п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до дослідженої в судовому засіданні книги наказів по ТОВ «Ліола», після звільнення 31.01.2005 року начальника відділу кадрів ОСОБА_3 наказів про призначення відповідального за ведення та зберігання трудових книжок не видавалось.

Таким чином, на момент свого звільнення ОСОБА_2 була директором ТОВ "Ліола" та одним із його засновників і як уповноважений орган власника підприємства повинна була видати належно оформлену трудову книжку та провести розрахунок в день звільнення, тобто доводи позивача в апеляційній скарзі є безпідставними.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що районний суд обґрунтовано, керуючись ст.ст. 47, 116 КЗпП України відмовив позивачу в задоволенні її позовних вимог.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий

Судді