Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

3 березня 2010 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - Шияна В.М.

при секретарі - Терновій Н.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідачів ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, процентів за користування коштами та трьох відсотків річних за час прострочення зобовязання, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення боргу з врахуванням індексу інфляції за договором позики, сплату відсотків та 3% річних за прострочення грошового зобов?язання.

В первісній заяві та заяві про уточнення позовних вимог послався на те, що 05 вересня 2007 року згідно договору позики він передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 30000 доларів США. Крім того, 05 вересня 2007 року згідно договору позики він передав грошові кошти в сумі 10000 доларів США ОСОБА_3 Згідно вказаних договорів відповідачі мали повернути борг в термін до 01 березня 2008 року. Крім того, згідно умов договорів відповідачі повинні сплатити йому відсотки за користування грошима в розмірі 1% на місяць від суми заборгованості. Оскільки відповідачами зобовязання не виконані в повному обсязі, на даний час борг не повернутий та відсотки не сплачені, просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_6 на його користь суму боргу з врахуванням індексу інфляції у розмірі 590190 грн., 1% за користування позикою та три відсотки річних за весь час прострочення зобовязання, з ОСОБА_3 181730 грн. боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 1% за користування позикою та три відсотки річних за весь час прострочення зобовязання.

В судове засідання позивач ОСОБА_5 не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, та уповноважив у встановленому законом порядку ОСОБА_1 представляти його інтереси в суді.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Пояснила суду, що 05 вересня 2007 року позивач позичив ОСОБА_2Ю кошти в сумі 30000 доларів США, а ОСОБА_3 10000 дол.США. Передачу коштів відповідачам підтверджується п.2 кожного договору позики, в яких зазначено, що кошти відповідачами одержані до підписання договору. Відповідачі зобовязались борг повернути до не пізніше 1 березня 2008 року, але свої зобовязання не виконали. Загальна сума боргу обрахована позивачем за курсом НБУ станом на 25.01.2010 року 8,0084 грн. за 1 дол.США. Та з врахуванням індексу інфляції за 2008 рік у розмірі 22,3% та за 2009 рік 12,3%. Оскільки на даний час відповідачами зобовязання не виконані, борг позивачу не повернутий, просила уточнені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечили, пославшись на те, що свої зобовязання за договорами позики від 05.09.2007 року перед позивачем вони виконали в повному обсязі. Тому в задоволенні позову просили відмовити.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась, але надала суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності, в якій крім того, повідомляла, що позов ОСОБА_5 вона підтримує в повному обсязі.

Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не зявились.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів та їх представника, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 вересня 2007 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8 За умовами договору позивач позичив відповідачеві суму у розмірі 151500грн., що відповідно до курсу НБУ на момент посвідчення договору складало 30000 дол.США. Відповідач зобовязалась повернути позивачу борг в тому ж еквіваленті та сплатити 1% за місяць від суми заборгованості до 1 березня 2008 року (а.с.3).

Згідно договору позики від 05 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8, відповідач ОСОБА_3 також позичив у позивача 50500 грн., які складали еквівалент 10000 дол.США, зобовязавшись повернути борг у вказаному еквіваленті та сплатити 1% за місяць від суми заборгованості до 01 березня 2008 року (а.с.116-117).

На підставі наведених договорів позики між сторонами виникли відповідні правовідносини.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як передбачено ч.2 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові.

Частиною 3 ст.545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

На підтвердження своїх вимог до відповідачів позивач надав суду копії вказаних вище договорів позики.

В той же час ОСОБА_3 надано суду два примірники договору позики від 05.09.2009 року, за яким він позичав у ОСОБА_5 грошові кошти в еквіваленті 10000 дол. США.

Вказаний договір позики є борговим документом, оскільки підтверджує виникнення зобовязання та факт одержання коштів позичальником. Тому суд вважає, що наявність у відповідача обох примірників цього договору, які нотаріусом видавались кожній із сторін в зобовязанні, згідно ч.3 ст.545 ЦК України підтверджує виконання ОСОБА_3 ним свого обовязку перед ОСОБА_5

Посилання позивача та його представника на те, що оригінальні примірники договорів позики від 05.09.2007 року, укладених з відповідачами, у нього були викрадені, суд оцінює критично.

Так, на час звернення з позовом до суду 20 серпня 2009 року позивач додав до матеріалів справи ксерокопії договорів, що виконані з примірника, який залишився у нотаріуса, а не з того, який було йому видано під час укладення договору.

Тому суд вважає, що на час звернення до суду з вказаним позовом оригінал договору позики у позивача був відсутній.

Суд звертає увагу на те, що згідно звернення позивача до органів міліції від 12 січня 2010 року, зникнення договору позики на своє імя він виявив в кінці вересня 2009 року, тобто більше, ніж за три місяці до такого звернення.

Проведеною за зверненням позивача перевіркою Київським РВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області не встановлено, що зазначені документи протиправно вибули з його володіння. На час розгляду справи постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 13 січня 2010 року позивачем не оскаржена.

Згідно даних відмовного матеріалу № 112 з усною заявою про зникнення договору позики ОСОБА_5 звернувся до Київського райвідділу ПМУ лише 12.01.2010 року. Протокол усної заяви про злочин зареєстрований того ж дня за номером 218.

На підставі викладеного, враховуючи, що про зникнення боргових документів позивач повідомив органам внутрішніх справ після відкриття провадження та початку розгляду даної цивільної справи, тобто зі значним зволіканням після виявлення зникнення документів, та враховуючи, що обидва примірники договору позики, укладеного позивачем 05 вересня 2007 року з ОСОБА_3, перебували у відповідача, надані суду на першу вимогу, у суду виникають обґрунтовані сумніви у достовірності пояснень позивача та його представника щодо викрадення у нього документів.

Тому суд приходить до переконання, що ОСОБА_3 зобовязання перед ОСОБА_5 за договором позики від 05 вересня 2007 року виконані в повному обсязі, після чого борговий документ позикодавцем було повернуто позичальнику.

Враховуючи встановлену недобросовісність позивача, відсутність у нього оригіналу договору позики від 05 вересня 2007 року, укладеного з ОСОБА_2, суд вважає достовірними пояснення відповідачів, що зобовязання за вказаним договором позичальником виконані в повному обсязі, після чого борговий документ ОСОБА_5 було їй повернуто, але не вважаючи за необхідне зберігати цей документ відповідачем було знищено.

Як непрямий доказ виконання відповідачами своїх зобовязань перед позивачем суд розцінює відсутність підтверджених звернень позивача до відповідачів щодо повернення такої значної суми коштів в період з 01 березня 2008 року та до 20 серпня 2009 року, тобто протягом півтора року.

Будь-яких доказів, що спростовували б наведені висновки суду, сторонами суду надано не було.

На підставі викладеного в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 209, 213 - 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, процентів за користування коштами та трьох відсотків річних за час прострочення зобовязання - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження в 10-денний термін з дня проголошення рішення та подачі апеляції у 20-денний термін після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий В.М.Шиян