АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-1680/10 Головуючий у 1-й інстанції Кононенко С.Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Антонова В.М.

Суддів: Чічіля В.А., Пікуля В.П.,

При секретарі: Колодюк О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 лютого 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18 лютого 2010 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково.

Стягнуто з відповідача - ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 солідарно відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди: 19892,90 гривень - вартісгь відновлювального ремонту автомобіля, 304,00 грн. - судових витрат, 3100,00 грн. відшкодування витрат, повязаних з наймом автомобіля для перевезень та відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 2000 гривень, а всього 25296,9 гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

З даним рішенням не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволення них вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Апелянт вважає рішення суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки дійшов невірного висновку про його винність у скоєнні ДТП та наявності причинно- наслідкового звязку між його діями та наслідками дорожньо-транспортної пригоди. Також вказував на безпідставність задоволення вимоги ОСОБА_4 про відшкодування витрат, пов?язаних з наймом транспортного засобу для перевезень, оскільки позивач не має ліцензії на зайняття таким видом діяльності.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2. не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції повно і всебічно досліджені обставини і матеріали справи, на підставі яких судом постановлене правильне та справедливе рішення.

У відповідності із ч.Зст. 10, ч.іст.11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, і не заперечується сторонами, що 17 червня 2003 року о 10 годині 30 хвилин навпроти будинку № 91 по проспекту Миру в м. Полтаві сталася дорожньо-транспортна пригода, обставини якої полягали в наступному, Позивач ОСОБА_4, керуючи автомобілем ПЕЖО - 306, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, рухався по проспекту Миру в крайньому лівому ряду у напрямку вулиці Південної, а відповідач - ОСОБА_2, керуючи автомобілем МАЗДА - , державний номерний знак НОМЕР_2, здійснював маневр по лівому розвороту із крайнього правого ряду в напрямку смуги зустрічного руху з порушенням п.п. 10.1, 10.4 правил дорожнього руху України.

В результаті зіткнення автомобілі під керуванням позивача та відповідача отримали технічні ушкодження.

З урахуванням викладеного, встановивши, що в результаті ДТП відносно ОСОБА_2 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, а постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2003 року провадження у адміністративній справі закрито у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, взявши до уваги висновки судової транспортно-трасологічної експертизи та оцінивши їх в сукупності з іншими доказами, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що відповідач, внаслідок порушення п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху при керування автомобілем, допустив спричинення дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 17 червня 2003 року по проспекту Миру в м. Полтаві, пошкодивши при належний йому автомобіль та автомобіль ПЕЖО-306, державний номерний знак 955- СК під керуванням ОСОБА_4, що належить дружині останнього.

У відповідності до висновку № 71888 судової авто товарознавчої експертизи від 03 вересня 2007 року, проведеної експертами Київського НДІСЕ, вартість матеріального збитку відновленню автомобіля ПЕЖО-306, державний номерний знак НОМЕР_1, в результаті пошкодження його при ДТП складає 19892 гривні 90 копійок.

На підставі цього, з урахуванням норм ст.ст.. 116, 1187 ЦК України, місцевий суд правомірно ухвалив рішення про відшкодування відповідачем нанесених позивачам збитків у вказаному вище розмірі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ).

У зв'язку з цим, встановивши, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію № від 29 травня 2000 року позивач ОСОБА_4 є приватним підприємцем, основним

з

видом діяльності якого є торгівля під замовлення, ремонт та будівництво житла, який по причині неможливості користуватися пошкодженим автомобілем у період з 17 червня 2003 року по 20 серпня 2003 року та по причині необхідності оперативних виїздів до замовників, ений був укласти договір № 20 від 20 липня 2003 року з обслуговування перевезення пасажирів та багажу на автомобілі АУДІ терміном на два місяці, згідно з яким сплачував за користування автотранспортом 1550 гривень щомісяця, суд першої інстанції правомірно задовольнив вимогу позивача про відшкодування йому даних збитків.

Відповідно до норм ст. 1167 ЦК України, з урахуванням того, що позивачі зазнали збитків внаслідок пошкодження майна, що спричинило душевні страждання, та з урахуванням розяснень Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди, виходячи з засад розумності, колегія суддів приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість відшкодування ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за рахунок відповідача моральної шкоди в сумі 2000 гривень.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Таким чином, судова колегія вважає, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини справи та надано їх належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 лютого 2010 року, судовою колегією не встановлено. Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий: підпис

Судді: підписи

З оригіналом згідно: