Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-211/10
РІШЕННЯ

Іменем України

24.03.2010 року Києво-Святошинський районний суд Київської області

у складі:

головуючого судді Медвідь НО.

при секретарі Коростель Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Головне управління юстиції в Київській області, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на житловий будинок та визнання договору дарування житлового будинку таким, що не був укладений, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що житловий будинок №36 з надвірними спорудами та будівлями, що знаходиться у Київській області, Києво-Святошинському районні, селі Петропавлівська Борщагівка, вул. Пушкіна, житловою площею 38, 5 м.кв.належав на праві власності матері позивачки ОСОБА_4.

30 жовтня 1993 року мати позивачки та її рідний брат ОСОБА_5 уклали договір дарування будинку..

Але після укладання договору дарування, фактично будинок залишився у власності матері позивачки , оскільки мати продовжувала проживати в цьому будинку, несла всі витрати по його утриманню: сплачувала комунальні платежі та необхідні платежі за користування земельною ділянкою на якій знаходиться цей будинок. А брат, відповідно, в дар будинок не приймав, він не користувався цим будинком, не ніс витрати по його утриманні, оригінал договору дарування весь час знаходився у її матері, в бюро технічної інвентаризації брат цей договір не реєстрував.

Майно по договору дарування, тобто спірний житловий будинок, мати позивачки не передавала, а брат не приймав, тому вважає, що брат не набув право власності на цей будинок.

Мати позивачки , як власник будинку, приватизувала земельну ділянку на якій знаходиться цей будинок.

6 лютого 2007 року мати позивачки подарувала земельну ділянку позивачці площею 0.0605 га, яка є частиною земельної ділянки і знаходиться за цією ж адресою. .

21 квітня 2008 року позивачка продала цю земельну ділянку третій особі за позовом ОСОБА_3

4 травня 2007 року помер брат позивачки ОСОБА_5

9 листопада 2007 року мати позивачки ОСОБА_4 померла.

Мати позивачки у продовж чотирнадцяти років володіла житловим будинком, її брат ОСОБА_5 фактично відмовився від власності. Протягом вказаного строку не здійснював прав власника, не користувався будинком, не проживав в ньому і жодного разу не сплачував платежів.

Вважає, що брат її на момент смерті не був власником спірного житлового будинку, тому до складу спадкового майна, після його смерті цей будинок не увійшов. Власником цього будинку була мати позивачки до своєї смерті, і тому будинок увійшов до складу спадкового майна після смерті матері.

Просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_2, на спадкове майно, що складається з житлового будинку №36 з надвірними спорудами та будівлями, що знаходиться у Київській області, Києво-Святошинському районні, селі Петропавлівська Борщагівка, вул. Пушкіна.

Визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом, після смерті її матері ОСОБА_4, яка померла 9 листопада 2007 року, на житловий будинок №36 з надвірними спорудами та будівлями, що знаходиться у Київській області, Києво-Святошинському районі, селі Петропавлівська Борщагівка, вул. Пушкіна.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та доповнив їх просив визнати договір дарування житлового будинку № 36 по вул. Пушкіна у с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області, укладений 30.10.1993 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та посвідчений Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою таким, що не був укладений, , оскільки спірний житловий будинок був подарований ОСОБА_4 , 30.10.1993 на користь сина ОСОБА_5, а оскільки майно ОСОБА_5 не передавалося, сам договір дарування обдарованим був зареєстрований в БТІ лише 24.03.2004 р., в будинку постійно мешкала та несла витрати по його утриманню дарувальниця договір дарування є неукладеним, також вважає, що спірний будинок після її смерті може бути успадкований нею ОСОБА_1,

Представник відповідачки ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що договір дарування спірного житлового будинку від 30.10.1993 р. був укладений матірю та сином ОСОБА_4 ОСОБА_5, державна реєстрація якого була проведена останнім 24.03.2004 р. 04.07.2007 р. ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на зазначений житловий будинок, яка у встановленому законом порядку та термін була прийнята його дружиною ОСОБА_2, яка 14.11.07 р. отримала свідоцтво про право на спадщину.

Третя особа ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 визнав, просив їх задовольнити.

Представник третьої особи Головного управління юстиції в Київській області в судове засідання не зявився, просить слухати справу у його відсутність .

Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено,що житловий будинок №36 з надвірними спорудами та будівлями, що знаходиться у Київській області, Києво-Святошинському районні, селі Петропавлівська Борщагівка, вул. Пушкіна, житловою площею 38, 5 м.кв. належав на праві власності матері позивачці ОСОБА_4, згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Виконкомом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району, Київської області 10 серпня 1992 року на підставі рішення Виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів від 24 квітня 1992 року та зареєстрованого в Київському міжміському бюро технічної інвентаризації 25 серпня 1992 року під №637.

30 жовтня 1993 року мати позивачки та її рідний брат ОСОБА_5 уклали договір дарування будинку..

Як пояснив представник позивачки в судовому засіданні, після укладання договору дарування, фактично будинок залишився у власності матері позивачки , оскільки мати продовжувала проживати в цьому будинку, несла всі витрати по його утриманню: сплачувала комунальні платежі та необхідні платежі за користування земельною ділянкою на якій знаходиться цей будинок. А брат, відповідно, в дар будинок не приймав, він не користувався цим будинком, не ніс витрати по його утриманні, оригінал договору дарування весь час знаходився у її матері, в бюро технічної інвентаризації брат цей договір не реєстрував.

Тому вважає, що брат її не набув право власності на цей будинок.

Згідно свідоцтву про смерть ОСОБА_4 09.11.2007 р. померла

Мати позивачки , як власник будинку, приватизувала земельну ділянку на якій знаходиться цей будинок. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ №004073, виданого Петропавлівсько_Борщагівською сільською Радою, Києво-Святошинського району Київської області 15 грудня 2003 року на підставі рішення виконкому цієї ж сільради від 24 жовтня 1997 року за №349/69, земельна ділянка площею 0,1183 га, яка знаходиться в селі Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області по вулиці Пушкіна, під №36 належала на праві власності матері позивачки.

6 лютого 2007 року мати позивачки подарувала їй земельну ділянку площею 0.0605 га, яка знаходиться за цією ж адресою. Цей договір дарування посвідчено ОСОБА_7 державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори., зареєстровано в реєстрі за № 2-161.

На підставі наведеного договору дарування земельної ділянки, позивачка отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку від 19 лютого 2008 року. А 21 квітня 2008 року позивачка продала цю земельну ділянку третій особі за позовом ОСОБА_3

Але рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.05.2009 р. задоволено позов ОСОБА_2 до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району, Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання недійсними договору дарування земельної ділянки та Державних актів на право власності на земельну ділянку та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки - визнано недійсним рішення № 349 виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району від 24.10.1997 р. про передачу у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки розміром 0,12 га в с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Пушкіна, 36; визнані недійсними Державні акти на зазначену земельну ділянку на імя ОСОБА_4 від 15.12.2003 р. та ОСОБА_1 від 19.02.2008 р.; визнаний недійсним договір дарування частини спірної земельної ділянки, укладений 06.02.2007 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та визнаний недійсним договір купівлі-продажу частини спірної земельної ділянки, укладений 21.04.2008 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Згідно ст. 243 ЦК України (в редакції 1963 року, що діяла на момент укладання договору), за договором дарування одна сторона передає безоплатно іншій стороні майно у власність. Відповідно до ч.2 наведеної норми права, договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна.

В судовому засіданні встановлено, що за життя ОСОБА_4 вона не ставила питання про визнання договору дарування від 30.10.1993 р., укладеного між нею та її сином ОСОБА_5 недійсним та його розірвання, а також те, що при його укладенні порушень закону не було, що визнано представником позивачки.

Також представник позивачки визнав, що за життя сторін за договором жодна з них не ставила питання про його розірвання, чи визнання недійсним.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності.

Додатково заявлені представником позивачки позовні вимоги про визнання договору дарування спірного будинку таким, що не був укладений з тих підстав, що майно обдарованому не передавалося не підлягають задоволенню, оскільки правові підстави, за яких даний позов може бути задоволений не наведені. Посилання представника позивача на те, що даний договір може бути визнаний неукладеним на підставі ч. 2 ст. 243 ЦК УРСР, за якою договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому не може бути підставою для задоволення зазначених позовних вимог.

Також суд критично ставиться до ствердження представника позивача про те, що право власності ОСОБА_5 на спірний будинок на підставі ст. 346 ЦК України є припиненим у звязку з відмовою останнього від власності, так як згідно ч. 3 ст. 347 ЦК України: У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Представник позивача в судовому засіданні визнав, що ОСОБА_5 з такою заявою не звертався.

Таким чином, позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають, у суду немає підстав вважати, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на імя ОСОБА_2 14.11.2007 року Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою на жилий будинок № 36 по вул. Пушкіна у с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області є недійсним.

Таким чином вимоги представника позивачки про визнання договору дарування спірного будинку неукладеним суд знаходить надуманими, безпідставними, такими, що не ґрунтуються на законі.

Згідно законодавству, яке діяло під час укладення договору дарування, договір вважався укладеним з моменту передачі дарунку обдарованому , то відпадало питання про відповідальність за не передачу та несвоєчасну передачу дарунку, а також за неприйняття чи несвоєчасне прийняття дарунку.

24.03.2004 року ОСОБА_5 була проведена державна реєстрація спірного житлового будинку, що відповідає вимогам ЦК України, якій набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку, що вимоги позивачки не підлягають задоволенню.

Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивачку.

Керуючись ст. ст. 243 ЦК України 1963 року ст. ст. 346, 347 ЦК України, ст.ст. 9, 10, 209, 212-214 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Головне управління юстиції в Київській області, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на житловий будинок та визнання договору дарування житлового будинку таким, що не був укладений відмовити.

На рішення суду може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення його.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження..

Суддя