Кодимський районний суд Одеської області
__________________________________________________________________________________________
Справа № 2-54/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2010 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Гури А.І.

при секретарі Журбі С.П.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів: ОСОБА_3,ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

представника третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кодимі, Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Кодимської державної нотаріальної контори, Одеської області про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним заповіту ОСОБА_7 від 20 травня 1996 року, складений заступником головного лікаря Кодимської ЦРЛ ОСОБА_4 на ім»я ОСОБА_3.

Представник позивача (за довіреністю), в судовому засіданні підтримуючи та обґрунтовуючи свої вимоги пояснила, що позивачка є дочкою ОСОБА_8, яка померла 29 березня 2008 року. На ім»я Семенюк ОСОБА_9 ОСОБА_10 13 березня 1985 року зробила заповіт за яким будинок №34 по вулиці Маяковського в місті Кодимі, Одеської області заповідала саме тій. 28 травня 1996 року ОСОБА_7 померла у Кодимській районній лікарні. За декілька днів до смерті ОСОБА_7 зробила інший заповіт, за яким те ж майно заповідала відповідачці ОСОБА_3. Останній заповіт був складений в Кодимськиій ЦРЛ заступником головного лікаря, відповідачем ОСОБА_4 Позивачці не було відомо про складання такого заповіту, і тому до суду та звернулася лише в теперішній час. Заповіт на ім»я відповідачки ОСОБА_3 був вчинений ОСОБА_7 в той час, коли остання перебувала в хворобливому стані, а тому не розуміла значення своїх дій. З цієї причини заповіт повинен бути визнаний недійсним. Просить позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що позов не визнає. Заповіт на її ім»я був складений ОСОБА_7 за ясної пам»яті, вона розуміла значення своїх дій. Попрохала щоб заступник головного лікаря склав заповіт. Так було і зроблено.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що в 1996 році працював заступником головного лікаря Кодимської ЦРЛ в травні він посвідчував заповіт хворої ОСОБА_7. Текст заповіту він писав особисто, а підпис під заповітом поставила ОСОБА_7 Ніяких порушень законодавства при цьому допущено не було. Все відбувалося з доброї волі хворої. Вона була адекватна. Розуміла значення своїх дій.

Представник відповідача (державної нотаріальної контори) ОСОБА_5 (за посадою) в судовому засіданні пояснила, що оформлення заповіту ОСОБА_7 в Кодимській ЦРЛ відбувалося в повні відповідності з законом.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що коли померла ОСОБА_7, то ОСОБА_8 забезпечила продукти на поховання. До смерті ОСОБА_7 стосунки між ОСОБА_8 і ОСОБА_7 були добрими.

Згідно заповіту від 15 березня 1985 року ОСОБА_7 заповідала житловий будинок №34 по вулиці Маяковського з надвірними спорудами в місті Кодимі, Одеської області ОСОБА_12.

Згідно заповіту від 20 травня 1996 року ОСОБА_7 заповідала те ж майно ОСОБА_3.

Згідно інформації №309 від 19 березня 2010 року Кодимської центральної районної лікарні Одеської області ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 госпіталізована до терапевтичного відділення Кодимської ЦРЛ 06 травня 1996 року з діагнозом: гостра правостороння пневмонія, ішемічна хвороба серця,атеросклероз коронарних судин з порушенням ритму, недостатність кровообігу ІІ А-Б ст., ДН ІІ ст.. Діагноз після огляду зав. Відділенням 14 травня 1996 року: ішемічна хвороба серця. Кардіосклероз атеросклеротичний з екстросистологією НК ІІ В «Застойні легені». Діагноз заключний клінічний: а) основний: хронічна форма ішемічної хвороби серця. Атеросклеротичний кардіосклероз.

Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідачів, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Згідно п.1 статті 542 ЦК України (в редакції 1963 року) до нотаріально посвідчених заповітів прирівнюються заповіти громадян, які перебувають на лікуванні в лікарнях, інших стаціонарних лікувально-профілактичних закладах, санаторіях або проживають у будинках для престарілих та інвалідів, посвідчені головними лікарями, їх заступниками по медичній частині або черговими лікарями цих лікарень, лікувальних закладів, санаторіїв, а також директорами і головними лікарями зазначених будинків для престарілих та інвалідів.

П.1 «Порядку посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року №419 передбачено, що посвідчувати громадянам заповіти і доручення, прирівнювані до нотаріально посвідчених відповідно до статті 40 Закону України «Про нотаріат», мають право такі посадові особи: головні лікарі, їх заступники по медичній частині або чергові лікарі лікарень, лікувальних закладів, санаторіїв заповіти громадян, які перебувають на лікуванні в цих лікарнях, інших стаціонарних лікувально-профілактичних закладах та санаторіях.

Судом установлено, що ОСОБА_7 13 березня 1985 року зробила заповіт на ім»я матері позивачки ОСОБА_12, за яким заповідала житловий будинок №34 по вулиці Маяковського в місті Кодимі. 06 травня 1996 року ОСОБА_7, з діагнозом гостра правостороння пневмонія, ішемічна хвороба серця,атеросклероз коронарних судин з порушенням ритму, недостатність кровообігу ІІ А-Б ст., ДН ІІ ст. була госпіталізована до Кодимської ЦРЛ. В подальшому стан її здоров»я погіршувався і 28 травня 1996 року ОСОБА_7 померла. 20 травня 1996 року вона змінила свій попередній заповіт і склала новий, за яким теж майно заповідала працівнику Кодимської ЦРЛ ОСОБА_3. Зазначений заповіт в умовах лікарні посвідчив заступник головного лікаря ОСОБА_4

Таким чином, аналізуючи вище зазначені правові норми суд прийшов до висновку, що заступник головного лікаря, відповідач ОСОБА_4 діяв в межах повноважень, визначених законом.

В той же час, задовольняючи позов, суд виходив з того, що, як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_7, на момент підписання заповіту, знаходилась в такому стані, що не розуміла значення своїх дій з огляду на захворювання (хронічна форма ішемічної хвороби серця. Атеросклеротичний кардіосклероз), а тому, як те передбачає п. 8 «Порядку посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року №419 не можуть посвідчуватися заповіти і доручення громадян, які на час складання заповіту чи доручення перебувають у такому стані, що не можуть розуміти значення своїх дій або керувати ними. Тобто, посвідчуючи заповіт відповідач ОСОБА_4 порушив вимоги нормативного акту. В цьому випаду закон (ст.48 ч.1 ЦК України в редакції 1963 року) передбачає, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

На підставі ст. 48 ч.1 ЦК України ( в редакції 1963 року), керуючись ст.ст.10,60,213-215,225,226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Кодимської державної нотаріальної контори, Одеської області про визнання заповіту недійсним, задовольнити в повному обсязі.

Заповіт ОСОБА_7 Зонтієвни, складений 20 травня 1996 року заступником головного лікаря Кодимської центральної районної лікарні Одеської області ОСОБА_4 на ім»я ОСОБА_3 визнати недійсним.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом десяти днів після з дня його проголошення.

Суддя А.І. ГУРА