Справа № 2-23/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2010 року Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Савіцького Л.П.,

при секретарі Бойко В.І. та Нещадименко В.Л.,

за участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нетішині цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про припинення права спільної сумісної власності, визнання права власності на 1/3 частину квартири, усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

В поданій суду позовній заяві ОСОБА_3 висунув вимоги до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою № 2 по проспекту Незалежності , 21 а в м. Нетішині, виділення йому в цій же квартирі кімнати розміром 10.2 кв.м , відповідачам - в спільне користування кімнат № 3 та № 7 площею 11.5 та 11.7 кв.м., залишивши у спільному користуванні співвласників квартири кухню № 6 з балконом та кімнату № 5 площею 15 кв.м., коридор, ванну, підсобні приміщення та зобовязати відповідачів не чинити перешкод у користуванні ним кімнатою та спільними приміщеннями.

В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на те, що співвласниками вищеназваної чотирьохкімнатної квартири вони стали на підставі договору міни від 25.04.1995 року під час шлюбу. Між ними в процесі проживання склався певний порядок користування приміщеннями, внаслідок чого він змушений ставити питання про користування кімнатою № 2 площею 10. 2 кв. м.

Оскільки відповідачка змінила замок у вхідних дверях і в такий спосіб чинить перешкоди в користуванні жилим приміщенням, він просить ці перешкоди усунути.

В судових засіданнях позивач неодноразово змінював свої позовні вимоги і в остаточних своїх вимогах просить постановити рішення, яким припинити право спільної сумісної власності сторін по даній справі на вказану чотирьохкімнатну квартиру, визнати за кожним з них право власності на 1/3 частину вказаної квартири, залишивши її у спільній частковій власності, усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом його вселення .

Остаточні вимоги позивача підтримала представник останнього адвокат ОСОБА_1, пославшись на ст. 8 ЦК України у відповідності з якою в даному випадку необхідно застосовувати аналогію права з застосуванням Сімейного Кодексу, виділивши сторонам ідеальні частки у власності та вселивши останнього в квартиру, оскільки відповідачка чинить перешкоди позивачу в користуванні нею.

Відповідачка ОСОБА_4 вимоги позивача визнала частково, не заперечувала на вселенні останнього в квартиру, хоча надала йому ключ від вхідних дверей. В решті позову вона не згодна.

ОСОБА_5 в поданій суду письмовій заяві просив відмовити позивачу в заявлених вимогах і справу розглянути у його відсутності.

Адвокат ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_2 не погодився з вимогами позивача, вважаючи їх безпідставними в частині припинення права спільної часткової власності, визнання права на спільну часткову власність по 1/ 3 частці на кожного. Вказане обґрунтовував висуненням такої вимоги припинення, якщо вона має місце з боку всіх співвласників, що можливе було б за їх домовленістю з наступним нотаріальним посвідченням. Вказане на його думку виключає і застосування аналогії права, оскільки виниклі правовідносини врегульовані Цивільним Кодексом. У вселенні він не заперечує.

Представник комунального підприємства «Житлово-комунальне об`єднання» Нетішинської міської ради ОСОБА_6 з вимогами позивача погодилась частково і справу в подальшому просила розглядати у її відсутності.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Сторони в судовому засіданні не оспорювали свої права спільної сумісної власності щодо чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 67.1 кв. м., які вони набули на підставі договору міни від 25.04.1995 року, що підтверджено наявними у справі копіями вказаного договору та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Тому слід вважати встановленим факт належності сторонам на правах спільної сумісної власності вказаної квартири.

Проте ОСОБА_3 вважає, що реалізувати свої права власника він не може, оскільки не визначена його частка у спільному майні, яку виділити в натурі неможливо з технічних причин і відсутня згода на це відповідачів. При цьому він вважає, що лише припиненням права спільної сумісної власності можливе відновлення його прав.

Представник позивача ОСОБА_1 припинення такого права обґрунтовувала можливістю застосування аналогії права.

Однак з даними доводами позивача та його представника в цій частині суд погодитись не може, оскільки вони не передбачені нормами права і водночас врегульовані нормами цивільного права.

У відповідності до ст. ст. 368-369 Цивільного Кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю; співвласники майна, що є у спільній сумісній власності , володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності , здійснюється за згодою всіх співвласників і згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена; співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.

Ставлячи вимогу припинити право спільної сумісної власності, визнати право на 1/3 частку квартири кожному, позивач не врахував вказаних вимог закону, якою не передбачено припинення такого права інших співвласників без їх згоди, яка повинна бути висловлена письмово та нотаріально посвідчена. Водночас в законі зазначена необхідність згоди на вчинення таких правочинів, а відповідно такі правовідносини слід вважати врегульованими вищезазначеними нормами закону і застосування в даному випадку аналогії права неприпустиме.

Крім цього, в судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вказали на те , що такої згоди та повноважень ОСОБА_3 не давали і не дають. Тому суд вважає, що ОСОБА_3 не вправі визначати права інших співвласників. Оскільки його вимоги в цій частині позову не ґрунтуються на законі, в задоволенні останніх йому слід відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_4 фактично не заперечувала зміну замка у вхідних дверях зазначеної квартири, що слід вважати створенням перешкод в користуванні ним належною йому частиною квартири.

Хоча в судовому засіданні ОСОБА_4 і надала позивачу ключі, зазначивши, що вони від замка вхідних дверей, суд не вбачає на даній стадії спір вичерпаним. При цьому суд враховує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 фактично не заперечували в усуненні перешкод в користуванні ОСОБА_3Є вказаним житлом шляхом вселення.

Тому, за вказаних обставин, суд знаходить необхідним відновити права позивача в цій частині позову і вселити його в означене житло.

Керуючись ст. ст. 346, 355, 364, 368, 369, 370, 372 Цивільного Кодексу України, ст. 74 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 215-218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_3 в користуванні квартирою № 2 в будинку № 21 по проспекту Незалежності в м. Нетішині.

ОСОБА_3 вселити в квартиру АДРЕСА_2.

В решті позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Хмельницької області протягом 10 днів з дня його проголошення через даний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження та поданням апеляційної скарги протягом 20 днів з дня подачі такої заяви.

Головуючий