справа № 2-1625/10
РІШЕННЯ

Іменем України

30 червня 2010 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

До суду звернувся ОСОБА_3 із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, 24 січня 2008 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» в особі Відділення №13 Київської філії №2, правонаступником прав та обов'язків якого є Відповідач, було укладено Кредитний договір №013-2008-067 (на придбавання майна), в подальшому - «Кредитний договір», у відповідності до підпункту 1.1. пункту 1. якого відповідач зобов'язався надати позивачу кредит (грошові кошти) в сумі 142 000,00 швейцарських франків, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами з розрахунку 9,95 % річних.

На виконання положень Кредитного договору відповідач надав, а позивач отримав зазначену вище суму в повному обсязі 24.01.2008р. Станом на дату видачі кредиту (24.01.2008 року) сума кредиту дорівнювала еквіваленту 658 165,88 грн. за офіційним курсом Національного банку України.

В рахунок забезпечення виконання грошових зобов'язань за Кредитним договором між позивачем та відповідачем укладено Договір іпотеки (нерухомого майна - земля) від 24.01.2008р., посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та реєстровано в реєстрі на №32 ( далі Договір іпотеки).

У відповідності до пункту 1.1. Договору іпотеки Позивач передав, а Відповідач прийняв в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, площею 0,2132 га, кадастровий номер :01:055:0053, з цільовим використанням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, село Княжичі, вул. Требухівська, буд.10. При цьому, в цей же день нотаріусом на підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» накладено заборону на відчуження вказаної земельної ділянки.

Після уточнень позовних вимог позивач просить визнати недійсним вищевказаний кредитний договір та застосувати наслідки його недійсності, де відповідач має прийняти у позивача грошову суму у розмірі 551 151,45 грн. з розстрочкою платежів на 60 місяців, за таких умов, що щомісячний платіж становитиме 9 185, 86 грн..

Зобовязати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 виключити з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за іпотечним договором укладеним між позивачем та відповідачем.

В обґрунтування недійсності правочину зазначив, що вищевказаний кредитний договір був укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми запропонованої банком для будь яких клієнтів фізичних осіб.

Однак, чинний ЦК України розрізняє валюту зобовязання та валюту виконання зобовязання. Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Ст. 524 ЦК України передбачено, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національний банк України» гривня (банкноти і монети), як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів.

Таким чином, єдиним законним способом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня.

Надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні відповідачем ст. 2 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та п.п. в), г) ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». При укладенні кредитного договору всупереч чинному законодавства у відповідача не було індивідуальної ліцензії на здійснення разової валютної операції.

Крім того, курс швейцарського франку з моменту укладення договору та на даний час істотно змінився, отже, існує істотна зміна становища, щодо виконання боргових зобовязань за кредитним договором. Тобто, з підвищенням курсу іноземної валюти, сума боргу значно зросла, в звязку з чим значно погіршився фінансовий стан позивача. Таким чином умови договору є несправедливими.

На підставі вищевикладеного позивач просив позов задовольнити.

Позивач та його представник ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 проти доводів позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій при вирішенні справи по суті покладалась на розсуд суду та просила справу розглядати у її відсутність.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, врахувавши заяву третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24 січня 2008 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» в особі Відділення №13 Київської філії №2, правонаступником прав та обов'язків якого є Відповідач, було укладено Кредитний договір №013-2008-067 (на придбавання майна), в подальшому - «Кредитний договір», у відповідності до підпункту 1.1. пункту 1. якого відповідач зобов'язався надати позивачу кредит (грошові кошти) в сумі 142 000,00 швейцарських франків, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами з розрахунку 9,95 % річних.

На виконання положень Кредитного договору відповідач надав, а позивач отримав зазначену вище суму в повному обсязі 24.01.2008р. Станом на дату видачі кредиту (24.01.2008 року) сума кредиту дорівнювала еквіваленту 658 165,88 грн. за офіційним курсом Національного банку України.

В рахунок забезпечення виконання грошових зобов'язань за Кредитним договором між позивачем та відповідачем укладено Договір іпотеки (нерухомого майна - земля) від 24.01.2008р., посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та реєстровано в реєстрі на №32 ( далі Договір іпотеки).

У відповідності до пункту 1.1. Договору іпотеки Позивач передав, а Відповідач прийняв в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, площею 0,2132 га, кадастровий номер :01:055:0053, з цільовим використанням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, село Княжичі, вул. Требухівська, буд.10. При цьому, в цей же день нотаріусом на підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» накладено заборону на відчуження вказаної земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог щодо визнання недійсними договорів позивач посилається на положення законодавства, за якими враховуються лише положення щодо виконання грошових зобов'язань у гривнях, і не враховуються інші положення законодавства, зокрема ч. 3 ст. 533 ЦК України, яка допускає можливість виконання зобов'язань у іноземній валюті.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Разом з тим, вказана стаття Конституції України визначає правовий статус грошової одиниці країни, але не встановлює сферу її обігу та будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Крім того, законодавчі акти, зокрема ст. 35 Закону України «Про Національний банк України», хоча і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак й не містять заборони на вираження грошового зобов'язання в іноземній валюті.

Ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» також встановлює, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Згідно із ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок використання іноземної валюти визначаються Законами України «Про банки та банківську діяльність», «Про Національний банк України» і Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», виданими відповідно до них нормативними актами, якими передбачена можливість здійснення розрахунків в іноземній валюті при одержанні банківського кредиту в іноземній валюті і його погашенні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що здійснюючи кредитування в іноземній валюті за кредитним договором №013-2008-067 від 24 січня 2008 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» керувалося нормами Закону України "Про банки та банківську діяльність" від 7 грудня 2000 року №2121-III та іншими нормативно-правовими актами України з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківська діяльність - залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб;

банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми;

банківська ліцензія - документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Під терміном "кошти" відповідно до ст. 2 даного закону розуміються гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Частиною 1 ст. 49 цього ж Закону передбачено, що розміщення банком залучених коштів визнано кредитною операцією.

Також, згідно п.1 ч. 2 ст. 47 цього Закону, банк має право здійснювати операції з валютними цінностями.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 глави 71 ЦК України і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» встановлено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Отже, наявність у банку генеральної ліцензії надає йому права на здійснення валютних операцій, за винятком тих, які згідно із п.4 ст. 5 Декрету мають проводитись лише на підставі індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Згідно зі ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», до валютних операцій відносяться операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України.

Статтею 44 Закону України «Про Національний банк України» встановлено, що Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належить видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій.

П. 8.12 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 30.05.2007 року N200 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.06.2007 року за №656/13923 передбачено, що фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій, і національний оператор поштового зв'язку можуть використовувати готівкову іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій Національного банку на здійснення валютних операцій.

У відповідності до п. 5.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17.07.2001 року N275 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.08.2001 року за №730/5921 письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 за N 15-93.

Отже, п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», передбачено право Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) здійснювати валютні операції, в т.ч. надавати кредити у іноземній валюті фізичним особам, зокрема позивачу та відповідно вимагати виконання зобов'язання в іноземній валюті.

Вищевказане підтверджується також листом Національного банку України від 07.12.2009 року № 13-210/7871-22612.

Встановлено, що Національний України видав ПАТ «Універсал Банк» банківську ліцензію №92 від 07 грудня 2007 року на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.п. 5-11 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», серед яких передбачено право здійснювати операції з валютними цінностями.

Невід'ємною частиною цієї ліцензії є дозвіл від 07.12.2007 року №92-1 з додатком, в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати ПАТ «Універсал Банк» з валютними цінностями.

Таким чином, посилання позивача на необхідність ПАТ «Універсал Банк» отримання індивідуальної ліцензії на здійснення валютної операції, відповідно до п.п. в), г) ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є необґрунтованими.

Відповідно до п. в), г) ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» індивідуальної ліцензії потребує така операція, як надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Встановлено, що на момент укладення кредитного договору №013-2008-067 від 24.01.2008 року та надання (одержання) кредиту законодавством України не було встановлено меж щодо термінів та сум кредитів в іноземній валюті, перевищення яких зобов'язувало отримувати індивідуальні ліцензії на здійснення такої валютної операції.

Згідно зі ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Вищевикладене свідчить про відсутність підстав для отримання ПАТ «Універсал Банк» індивідуальної ліцензії відповідно до п. в) ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до п. г) ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» індивідуальної ліцензії потребує така операція, як використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

Згідно з п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 14.10.04 №483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 09.11.2004 року за №1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Відповідно до п.1.4 цього Положення, ст.1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», уповноважений банк - будь-який комерційний банк, офіційно зареєстрований на території України, що має ліцензію Національного банку України на здійснення валютних операцій, а також здійснює валютний контроль за операціями своїх клієнтів.

З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення кредитного договору №013-2008-067 від 24.01.2008 року та на час його виконання, ПАТ «Універсал Банк» мав статус уповноваженого банку, мав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, які дозволяли йому, при укладенні цього кредитного договору та його виконанні, використовувати іноземну валюту як засіб платежу без отримання індивідуальної ліцензії на здійснення валютної операції відповідно до п. г) ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Таким чином, при укладенні та виконанні кредитного договору №013-2008-067 від 24.01.2008 року не було порушено чинне законодавство, зокрема положення Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» та Цивільного Кодексу України, а твердження позивача щодо невідповідності умов кредитного договору законодавству України з підстав так чи інакше пов'язаних з тим, що валютою кредитування є швейцарський франк, є цілком безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Доводи позивача про несправедливі умови договору щодо покладення валютних ризиків на позивача також є необґрунтованим та безпідставним, оскільки при укладенні оспорюваного договору сторонами досягнуто всіх істотних умов договору, про що свідчать їхні підписи у договорі, а судом не встановлено істотного дисбалансу договірних прав та обоязків між сторонами.

В зв'язку з відсутністю підстав для визнання недійсним кредитного договору, відсутні підстави для застосування ч. 2 ст. 548 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, та застосування наслідків недійсності правочину.

Згідно ч. 1 ст.215 ЦПК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вказані кредитний договір та іпотечний договір відповідають усім вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановленим ст. 203 ЦК України, зокрема зміст договору в частині визначення валюти зобов'язань, не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, отже, підстави для визнання його недійсним відсутні

Суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору №013-2008-067 від 24.01.2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Універсал Банк», приходить до висновку про необґрунтованість та необхідність відмови і у задоволенні позовних вимог щодо зобовязання ПАТ «Універсал Банк» прийняти у ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 551 151,45 грн. з розстрочкою платежів на 60 місяців, з урахуванням вже сплачених грошових коштів, а також зобовязання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 виключити з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна відомості про нерухоме майно, яке було передано у іпотеку за іпотечним договором укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «Універсал Банк», а саме нерухоме майно земельну ділянку, площею 0,2132 га, кадастровий номер :01:055:0053, з цільовим використанням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, село Княжичі, вул. Требухівська, буд.10.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач не довів ті обставини, на які посилалась, як на підставу своїх позовних вимог.

Керуючись Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про банки та банківську діяльність», Законом України «Про Національний банк України», Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 30.05.2007 року N200, Положеннями про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 14.10.04 №483, ст.ст. 71, 192, 533, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у зазначений вище строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Петришин