Справа № 2-278/10
Провадження № 2-278/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2010 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С.І.

при секретарі Станько Р.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, ОСОБА_5 управління Державного казначейства України у Львівській області, Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, в процесі судового розгляду позовні вимоги змінив та просить стягнути з ГУМВСУ у Львівській області відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, в розмірі 50000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 350 грн.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та в обґрунтування позову пояснив, що 19.06.2007 року оперуповноважений Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_4 вимагав від нього та отримав хабар в сумі 1800 грн. за прийняття рішення про відмову в порушенні надуманої кримінальної справи відносно нього. Фактично продовжив цим свої незаконні дії, так як до вказаної події, 08.06.2007 року позивач був затриманий працівниками міліції та доставлений в Шевченківський РВ м. Львова, де працівники міліції вимагали від нього зізнання у скоєнні злочину, при цьому погрожували та завдали тілесних ушкоджень. Відносно ОСОБА_4 було порушено кримінальну справу та вироком суду від 01.04.2008 р. його визнано винним у скоєнні злочинів передбачених ч. 3 ст. 364 та ч. 2 ст. 368 КК України. Зазначив, що наведеними вище неправомірними діями ОСОБА_4 та необхідністю бути присутнім при проведенні ряду слідчих дій проведених по кримінальній справі, йому заподіяно моральну шкоду, розмір відшкодування якої він оцінює в 50000 грн. Крім цього, у звязку із скоєнням проти нього злочину, він змушений був звертатись за правовою допомогою до адвоката, за послуги якого заплатив 350 грн. Вважає, що у відповідності до ст. 1172 ЦК України обовязок по відшкодуванню заподіяної йому моральної шкоди та витрат на правову допомогу лежить на відповідачу ГУМВСУ у Львівській області, як на юридичній особі в якій працював ОСОБА_4 Крім цього вказав, що на даний час його переслідують і він хвилюється за свій фізичний стан.

Представник відповідача ГУМВСУ у Львівській області в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та пояснив, що ОСОБА_1 просить відшкодувати моральну шкоду заподіяну ОСОБА_4, який вчинив злочин, будучи працівником Шевченківського РВ ЛМУ ГУМУСУ у Львівській області, однак безпідставно просить стягнути грошові кошти з ГУМВСУ у Львівській області. При цьому вироком суду встановлено, що ОСОБА_4 діяв всупереч інтересів служби та інтересів держави. Відтак, відсутня будь-яка вина ОСОБА_5 УМВСУ у Львівській області. Крім цього, позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не наведено обставин та не надану суду жодних підтверджень заподіяння йому моральної шкоди. Просив в позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5 управління Державного казначейства України у Львівській області в судовому засіданні також заперечив позовні вимоги та пояснив, що згідно вимог позивач вважає, що шкода йому заподіяна злочинними діями ОСОБА_4, але не довів наявності моральної шкоди, не обґрунтував її розміру. При цьому згідно вироку засуджений вийшов за межі своїх повноважень, завдав непоправної шкоди державі, тому підстав для стягнення коштів з ГУМВСУ у Львівській області немає. Просить в позові відмовити в звязку з їх безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився в звязку з відбуттям покарання у виді позбавлення волі, про наявність даного позову та про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, із змістом вимог ознайомлений під розписку згідно ч.6 ст. 76 ЦПК України. Письмові заперечення від ОСОБА_4 на адресу суду не надходили.

Представник відповідача Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

За таких обставин, враховуючи думку учасників процесу, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів - ОСОБА_4 та представника Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши представленні по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно вироку Личаківського районного суду м. Львова від 01.04.2008 року, залишеного без змін ухвалою Колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області від 15.07.2008 року, ОСОБА_4 визнано винним за ст.ст. 364 ч.3, 368 ч.2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки з конфіскацією всього особистого належного йому майна (а.с.4-16).

Позивач ОСОБА_1, який визнаний потерпілим у даній кримінальній справі, і позов якого залишено без розгляду, звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з вимогами про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином.

У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Вказаною статтею закріплено зміст поняття моральної шкоди.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому з»ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з»ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ч. 3 ст. 10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч зазначеним розясненням та вимогам Закону позивачем не обґрунтовано своїх вимог, не представлено суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди, та давали можливість зробити висновок про порушення його прав зі сторони відповідачів. Позивач не надав суду документального підтвердження заподіяння йому тілесних ушкоджень відповідачем ОСОБА_4 чи іншими службовими особами Шевченківського РВ м. Львова. Згідно вироку суду від 01.04.2008 р. (а.с.4-11), на який посилається позивач, встановлено, що ОСОБА_4, працюючи оперуповноваженим ВКР Шевченківського РВ, шляхом зловживання владою та службовим становищем, діючи всупереч інтересам служби, в особистих інтересах та в інтересах ОСОБА_1 отримав від нього хабар в розмірі 1800 грн., чим завдав йому матеріальної шкоди на вказану суму, однак дані кошти йому повернуто. Крім цього, ОСОБА_4 завдав істотної шкоди держаним інтересам, що проявилось у підриві авторитету і престижу органів державної влади і правоохоронних органів.

Жодних інших фактів, які б вказували на неправомірну поведінку працівників Шевченківського РВ по відношенню до позивача, вироком суду не встановлено. Твердження позивача про те, що моральна шкода йому була заподіяна також внаслідок переживань та незручностей, які він переніс в ході проведення слідчих дій по кримінальній справі, в якій він являвся потерпілим, є безпідставним. Оскільки згідно ст. 72 КПК України потерпілий зобовязаний зявитися за викликом особи, яка проводить дізнання, слідчого, прокурора і суду. За злісне ухилення від явки потерпілий несе адміністративну відповідальність.

При цьому, суд знаходить помилковим покликання позивача на ст.ст. 1172,1176 ЦК України. Так, ОСОБА_4 не є працівником ОСОБА_5 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області. Також в даних правовідносинах не підлягає застосуванню ст. 1176 ЦК України, яка визначає окремий (спеціальний) делікт та умови відповідальності за завдання позадоговірної шкоди. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог, а в даному випадку позивач пов»язує заподіяння йому моральної шкоди з злочинними діями ОСОБА_4 ОСОБА_3 зважаючи, що ОСОБА_1 в позові посилається на його незаконне затримання працівниками правоохоронних органів, то суд звертає увагу, що факт незаконного затримання не підтверджується зібраними у справі доказами.

Затримання позивача та доставляння його в Шевченківський РВ м. Львова не являється порушенням його прав, так як відповідно до ст. 11 ЗУ «Про міліцію», міліції для виконання покладених на неї обов'язків надається право затримувати і тримати у спеціально відведених для цього приміщеннях осіб, підозрюваних у вчиненні злочину.

Отже, враховуючи наведене, в судовому засіданні не встановлено факту заподіяння позивачу моральної шкоди незаконними діями чи бездіяльністю відповідачів.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_5 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області є необґрунтованими та безпідставними

Вимога позивача про стягнення з відповідача понесених ним витрат на правову допомогу в сумі 350 грн. задоволенню не підлягає, оскільки як він зазначив ці кошти сплачені за послуги адвоката надані йому в ході розгляду кримінальної справи, тому такі не являються судовими витратами по даному позову. Крім цього, подана позивачем квитанція не підтверджує сплату коштів в розмірі 350 грн. саме на юридичні послуги повязані з розглядом кримінальної справи, оскільки така відсутня в матеріалах кримінальної справи.

В звязку з наведеним та враховуючи вимоги ч. 1 ст. 11 ЦПК України, за якою суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, в задоволені позову слід відмовити, з причин його необґрунтованості та безпідставності.

Керуючись ст.ст.3,10,11,60,76,209,212-215,218,294 ЦПК України, ст. ст. 11,16,23,1167 ЦК України,-

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, ОСОБА_5 управління Державного казначейства України у Львівській області, Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області про відшкодування моральної шкоди - відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі у десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви на апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя С.І.Леньо