РІШЕННЯ

Іменем України Справа № 2-232/10

19.07.2010 року Бердичівський міськрайоннии суд Житомирської області у складі: судді Шевчук А.М., при секретарі Крушевській Л.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення половини від витрат, понесених на ремонт дивана та кімнати, облаштування індивідуального опалення та заміну вікон у квартирі АДРЕСА_1(а.с.9-11).

У ході розгляду цивільної справи позивач змінив вимоги (а.с.39-41). ОСОБА_3 просить поділити майно в натурі, виділивши йому майно на суму 5 200 грн. та стягнувши з відповідача на його користь З 350 грн. до рівності часток. Свої вимоги обґрунтовував тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Рішенням суду шлюб розірваний та присуджені з нього аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Вони

1)
відповідачем проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належить ОСОБА_2, та у якій знаходилося нажите ними майно. За час шлюбу вони придбали майно на суму 17100 грн.: телевізор «Ротекс» вартістю 1 000 грн., системний блок «Атлон-3 500» червоний з чорним кольору вартістю 1 500 грн., рідко-кристалічний монітор «ЬС» вартість 1 200 грн., принтер «Сапоп» вартістю 300 грн., колонку з пультом «8уєп» вартістю 150 грн., клавіатуру вартістю ЗО грн., дві мишки вартістю 20 грн. за дві, пральну машину (вертикальну) «Аристон» вартістю 2 000 грн., плиту газову 4-х камфорну з духовкою «Горєниє» вартістю 1 000 грн., опалювальний котел «Аристон» вартістю 3 400 грн., металопластикові вікна з підвіконням у кількості 3 шт. загальною вартістю

2) 500 грн. (кожне вікно вартістю 1500 грн. за одне), відеокамеру «Панасонік-230» вартістю 2 000 грн. Майно придбано за рахунок його праці, весільних коштів та коштів, які надавала їм його мати. Проте, 05 квітня 2009 року відповідач не впустила його у квартиру. З цього приводу він звернувся із заявою до міліції, відповідачу винесено офіційне попередження про недопущення вчинення насильства в сім»ї та відмовлено у порушенні кримінальної справи за ст. 296 КК України. У міліції відповідач заявила, що спільного майна у них не має, а особисті речі він забрав. Він навчається у Житомирському агро-екологічному університеті та для навчання йому потрібна «апаратура», тому просить йому виділити комп 'ютер та пральну машину, а решту майна виділити відповідачу.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали змінені вимоги. Пояснили, що ОСОБА_1 не зміг попасти у квартиру, всі речі та документи на речі залишилися у квартирі, тому документів на придбання речей у нього не має. Майно придбавалося за гроші, які він заробив, коли працював з 2004 по 2006 рік у газконторі та їм активно допомагала його мати. Відповідач майже не працювала.

Відповідач ОСОБА_2 не визнала вимог. При цьому пояснила, що дійсно вони з позивачем за спільні кошти та під час шлюбу придбали комп 'ютерну технічку, але у березні 2009 року сам відповідач її забрав, бо хотів купити ноутбук. Батько подарував їй квартиру, а до квартири подарував опалювальний котел та металопластикові вікна. Іншої побутової техніки (пральної машини, телевізора, відеокамери, газової плити) вони із позивачем не купували. Вона прала на старій круглій машинці її батьків, дивиться батьківський телевізор. Якщо існують відеозйомки, то такі могла роботи її сестра своєю, тобто сестри відеокамерою, оскільки сестра проживала у одній із ними квартирі певний період часу.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, надані сторонами, суд вважає, що вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2І перебували у зареєстрованому шлюбі з Об серпня 2005 року (а.с. 12). Шлюб розірвано на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду від 16 червня 2009 року'(а.с.53-54). Моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч.2 ст.114 СК України, п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Вище зазначеним рішенням суду присуджені з позивача на користь відповідача аліменти на утримання доньки, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сторони не заперечили, що за час шлюбу за спільні кошти вони придбали комп 'ютерну техніку: системний блок «Атлон-3 500» червоний з чорним кольору вартістю 1 500 грн., рідко-кристалічний монітор «ЬО» вартість 1 200 грн., принтер «Сапоп» вартістю 300 грн., колонку з пультом «8уєп» вартістю 150 грн., клавіатуру вартістю ЗО грн., дві мишки вартістю 20 грн. за дві.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Пояснення позивача щодо того, що відповідач майже не працювала не змінює юридичної природи комп 'ютерної техніки як спільної сумісної власності подружжя(сторін), оскільки відповідач займалася веденням домашнього господарства, а у подальшому й здійснювала догляд за дитиною.

Відповідач не довела, що у березні 2009 року позивач забрав комп 'ютерну техніку та здійснив її відчуження на свій розсуд, тому не довела, що комп 'ютерна техніка не була наявна на час припинення спільного ведення господарства. Свідок ОСОБА_4 є матір»ю відповідача, а отже - зацікавленою особою, її покази не підтверджуються іншими докази, тому оцінюється судом критично.

Вартість комп 'ютерної техніки з урахуванням зносу вказана у позовній заяві (а.с.17). Відповідач цього не оспорила, а доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін виникає спір.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, при поділі майна подружжя їх частки є рівними (ст. 63,70 СК України).

Відповідно до ст. 71 СК України майно подружжя ділиться між: ними в натурі.

Отже, сторони мають право на Уі частку комп'ютерної техніки в натурі на суму 1 600 грн. кожний (З 200 грн. : 2 = 1 600 гри.).

Позивач не довів, що є студентом. Дитина із відповідачем. Враховуючи дані обставини суд вважає можливим визначити наступний спосіб поділу спільного майна подружжя в натурі: виділити ОСОБА_1 - рідкокристалічний монітор «ЬС» вартість 1200 грн., принтер «Сапоп» вартістю 300 грн., колонку з пультом «8уєп» вартістю 150 грн., на загальну суму 1650 грн., а ОСОБА_2 - системний блок «Атлон-3 500» червоний з чорним кольору вартістю 1 500 грн., клавіатуру вартістю ЗО грн., дві мишки вартістю 20 грн. за дві, на загальну суму 1 550 грн.

Оскільки частки кожного є рівними, тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2І присуджується грошова компенсація у розмірі 100 грн. до рівності її частки (1 650 грн. - 1 550 грн. =100 грн.).

Як вбачається із накладної від 21 червня 2006 року газовий котел «Аристон» відпущено ОСОБА_5 (а.с.56). Згідно комерційної пропозиції та гарантійного талону у вересні 2007 року ОСОБА_5Й замовляв металопластикове вікно у кімнату за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.58-60). Згідно квитанції від 10 жовтня 2008 року від ОСОБА_5 прийнято оплату за вікна у сумі 3 600 грн. (а.с.57). Дані обставини не спростовані позивачем та її представником, оскільки не надано інших касових чи товарних чеків на це майно, а покази свідка ОСОБА_6, яка є матір»ю позивача, сприймаються критично, оскільки вона є заінтересованою особою. Інші ж свідки показали, що бачили встановлені металопластикові вікна у дитячій та спальній кімнатах, у кухні квартири, у якій проживало подружжя, але чітко не змогли пояснити джерел їх придбання. Суд оцінює докази у сукупності. Так, відповідач є власником квартири АДРЕСА_3 (а.с.19). Сторони не заперечили, що 29 грудня 2005року дана квартира подарована відповідачу її батьком ОСОБА_7 Позивач також пояснила, що опалювальний котел та металопластикові вікна купив її батько, який їй їх подарував. На підстави наданих сторонами доказів суд не може вважати опалювальний котел «Аристон» та три металопластикових вікна з підвіконниками спільною сумісною власністю подружжя (сторін), а тому дане майно не підлягає поділу між: ними.

Що ж стосується пральної машини (вертикальної) «Аристон», телевізора «Ротекс», відеокамери «Панасонік 230», плити газової 4 -х комфорної з духовкою «Горєньє», то суду не надано достатньо переконливих доказів того, що сторони спільно нажили таке майно, наявне на час припинення спільного ведення господарства, щодо джерел і часу його придбання. Так, під час огляду квартири №72, яка як зазначалося вище належить відповідачу, суд не виявив пральної машини автомат, телевізора «Ротекс», відеокамери «Панасонік 230», плити газової 4-х камфорної з духовкою «Горєньє» та позивач не довів, що пральна машина (вертикальна) «Аристон», телевізор та плита газова були замінені застарілою побутовою технікою (а. с. 91-94).

У своїх поясненнях позивач спочатку наголошував на тому, що пральна машина (вертикальна) «Аристон» була придбана подружжям у січні 2006 року і що документи на неї залишилися у квартирі відповідача. Проте, після допиту свідка ОСОБА_8В (дільничного), який не підтвердив позиції позивача, та дослідження відмовного матеріалу, у якому відсутнє посилання на спірне майно та документи щодо нього (копія відмовних матеріалів долучається до матеріалів справи), позивач змінив свою позицію та в обґрунтування вимог послався на товарний чек на придбання пральної машини-автомата, але у 2005 році, який він начебто випадково знайшов у заліковій книжці під час розгляду справи, тому про такий доказ не заявляв у попередньому судовому засіданні. Дійсно суд під час огляду помешкання відповідача у ванній кімнаті виявив підвід до пральної машини-автомат. Однак, відповідач тут же пояснила, що цей підвід був зроблений її батьками до їх (батьків) пральної машини-автомат «Ардо», якою користувалися, коли проживали у даній квартирі до того як подарували житло їй (а.с.94). Факти проживання батьків відповідача у квартирі та подальшого вибуття їх на постійне проживання в інше житлове приміщення не оспорюються сторонами, а наступне дарування нерухомості відповідачу її батьками підтверджується вище вказаним письмовим доказом. Що ж стосується товарного чеку, то загалом по такій категорії справ товарний чек є належним та допустимим доказом згідно Правил продажу непродовольчих товарів, але у даному випадку у товарному чеку у рядку «назва підприємства» у типографській спосіб набрано «201 _р», тому бланк не міг бути виготовленим у 2005 році (а.с.99). Свідок ОСОБА_9 не зміг пояснити джерел придбання пральної машини, окрім того, він є братом позивача, тому до його показів щодо встановлення пральної машини, враховуючи вище досліджений товарний чек, який надав позивач, суд відносить критично. Таким чином, позивачем не спростовані пояснення

відповідача.

Світлина, на якій зображено телевізор, не є достатнім доказом иаШь-спростування позиції відповідача, оскільки на світлині не _§]^чолШ]Ш1-телевізора та такий телевізор не наявний у бувшого подружжя до розгляду справи (а.с.55). Свідок же ОСОБА_10 не зміг підтвердити'-що телевізор, зображений на світлині, є тим самим телевізором, який 'він бачив, коли знаходився у квартирі, а суд не може грунтувати висновки на-припущеннях.

Довідка від 12 липня 2010року № 191 про те, що при здачі будинку МІ 4 по вул. Садовій у місті Бердичеві в експлуатацію у 1985 році квартира №72 була обладнана газовою плитою не є переконливим доказом того, що газова плита була замінена, оскільки не конкретизовано якою саме газовою плитою, була укомплектована квартира(а.с.98). Так, при огляді квартири відповідача була наявна газова плита «Гефест», а не « Горєньє».

Що ж стосується відеокамери, то вона також не є наявною на час розгляду справи, позивач не довів, що відеокамера набута ним та відповідачем під час шлюбу. Письмових доказів позивач не надав. Свідок ОСОБА_10 показав, що у квартирі сторін він бачив відеокамеру. Проте, за таких обставин відеокамера могла належати не тільки бувшому подружжю, а й будь-кому, тому не може бути включена до складу майна, що підлягає поділу. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. Позивач не довів, що майном розпорядилася відповідач, а відповідач не довела, що майном розпорядився позивач.

Позивач довів, що працював слюсарем в Бердичівському управлінні по експлуатації газового господарства з 26.08.04 року по 30.01.07 року і у цей період заробив 16517 грн. 21 коп. (а.с.73,101), а з 05.03.07року по 28.02.08 року перебував на обліку як безробітний в Бердичівському міському центрі зайнятості та його дохід за цей період склав 3 596 грн. 77 коп. (а.с.100). Проте, сім»я бувшого подружжя потребувала звичних витрат: на харчування, на лікування, на сплату комунальних послуг, на придбання одежі, на відпочинок тощо. При цьому відповідач майже не працювала. Свідок ОСОБА_11 (товариш позивача по школі) показав, що не чув, щоб сторонам хтось допомагав матеріально. Одержання матір»ю та батьком позивача по 1 000 грн. при відшкодуванні заощаджень населенню не є переконливим доказом того, що ці гроші одержало бувше подружжя (а.с.74), оскільки крім свідка ОСОБА_6, яка є матір»ю позивача, ніхто такі обставини більше не підтвердив, а свідок ОСОБА_11 навіть спростував їх.

Суд сприяв всебічному і повному зжсуванню обставин справи-неодноразово роз 'яснював особам, які беруть участь у справі, обов язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.ст. 10,60 ЦПК), попереджав про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Проте, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.І ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені і документально підтверджені, присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позов задовольняється частково (а.с. 1,2,30,109). Так, вимоги задовольняються на 18,7% (1600 грн. х 100 : 8550 грн. =18,7%; із них 17100 грн. вартість майна, що заявлено до поділу; вартість його половини 8550 грн.; реально присуджується позивачу майна на суму 1600 грн.). Таким чином, позивачу належить присудити, пропорційно до розміру задоволених вимог: судовий збір-15,99 грн. (85,50 грн. х 18,7%); витрати на інформаційно-технічне заперечення розгляду справи - 46,75 грн. (250 грн. х18,7%); витрати на правову допомогу -130,90 грн. (700 грн. х 18,7%).

Позивачем зайво внесений судовий збір у сумі 76 грн. 50 коп., який належить йому повернути згідно п.1 ч.І ст.83 ЦПК України (внесено 162 грн. а належало внести 85,50 грн.).

Керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214-215 ЦПК України,

ст.ст.57,60,61,63,70,71 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

в ир ішив:

вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. Поділити майно, яке є спільною сумісною власністю сторін:

· виділити в натурі на праві приватної власності ОСОБА_1: рідко-кристалічний монітор «ЬС» вартість 1 200 грн., принтер «Сапоп» вартістю 300 грн., колонку з пультом «8уєп» вартістю 150 грн. - всього на загальну суму 1650 грн.;

· виділити в натурі на праві приватної власності ОСОБА_2: системний блок «Атлон-3 500» червоний з чорним кольору вартістю 1 500 грн., клавіатуру вартістю ЗО грн., дві мишки вартістю 20 грн. за дві всього на загальну суму 1 550 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 100 грн. грошової компенсації до рівності часток.

Відмовити ОСОБА_1 у поділі решти майна за недоведеністю вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 грн. 99 коп. судового збору, 46 грн. 75 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 130 грн

коп. витрат на правову допомогу.

Повернути ОСОБА_1 76 грн. 50 коп. зайво внесеного судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: