Справа № 2-315/10
Провадження № ----
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2010 року Біляївський районний суд

Одеської області

в складі: головуючого судді Крачкової С.В.

при секретарі Дигуляр А.С.

за участю представника ОСОБА_1

та адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Нерубайської сільської ради про встановлення факту володіння на праві приватної власності надвірними спорудами, визнання права власності на 1/3 частину надвірних споруд в порядку спадкування за законом, визнання недійсним рішення виконкому Нерубайської сільської ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт володіння його батьком ОСОБА_6 на праві приватні власності ? частиною житлового будинку, що розташований в с. Нерубайське, вул. Кольцева, 3, визнати за ним (позивачем) право власності на ? його частину в порядку спадкування після смерті батька, а також визнати недійсним рішення виконкому Нерубайської сільської ради №30 від 26.02.2004 року про видачу свідоцтва про право власності та саме свідоцтво №66,видане 22.03.2004 року на вказаний будинок та надвірні споруди відповідачці ОСОБА_4.

В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги та просить встановити факт володіння його батьком літньою кухнею, сараєм та погрібом, визнати за ним право власності на 1/3 їх частину, а саме на літню кухню, а також вказав, що спірне майно знаходиться в с. В.Балка, а не в с. Нерубайське як помилково вказано в позовній заяві.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Біляївського районного суду від 9.06.1978 р. було розірвано шлюб між його батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_4 та поділено житловий будинок з надвірними спорудами. Вказаним рішенням батькові було виділено в натурі літню кухню, сарай та погріб. 28.06.1978 р. батько помер і на вказане майно відкрилась спадщина. Вважає, що фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем до та після його смерті, а сільська рада прийняла рішення та видала матері ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на житловий будинок без законних підстав.

В судовому засіданні представник позивача на позові наполягала. Вважає, що позивач фактично прийняв спадщину, а тому має право на 1/3 частину спадкового майна, що в натурі складає літню кухню, яку він бажає використати для проживання.

Про рішення сільської ради та про свідоцтво про право власності йому стало відомо в 2008 р. при розгляді справи про визнання його втративши право користування житловим приміщенням.

Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали. При цьому ОСОБА_4 пояснила, що позивач не проживає в будинку 22 роки, не заперечує, що зверталась до суду з позовом про розірвання шлюбу та поділ майна, але про рішення суду їй нічого не відомо. В 2004 році їй видано свідоцтво про право власності і про це позивачу було відомо.

ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що сарая на цей час не існує, а в літній кухні та погрібі за його та за рахунок матері проведені роботи по їх благоустрою ( газифікація, опалення, замінені вікна, двері та ін..)

Крім того, відповідачі подали заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача.

Представник Нерубайської сільської ради в судове засідання не зявився, але направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що з 1963 по 1978 р. ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6

Рішенням суду від 9.06.1978 року (а.с.4) їх шлюб було розірвано, за кожним визнано право власності на ? частину спільно нажитого майна, ОСОБА_4 виділено в натурі житловий будинок, а ОСОБА_6 надвірні споруди літню кухню, сарай та підвал, які знаходяться в с. Велика Балка вул. Кольцева, 3.

До набрання рішення законної сили ОСОБА_6 28.06.1978 року помер, але до цього часу ніхто із спадкоємців не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, хоча позивач стверджує, що фактично вступив у володіння спадковим майном, як це передбачено ст. 548, п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України ( в редакції 1963 року) . При цьому позивач не ставить питання про встановлення факту прийняття спадщини в судовому порядку.

Згідно положень ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 був співвласником житлового будинку та надвірних споруд на підставі ст. 22 КпШС України, а рішення суду від 9.06.1978 року про виділення йому в натурі надвірних споруд набрало чинності, що підтверджує належність цього майна спадкодавцю, а тому вимоги про встановлення факту володіння ним літньою кухнею, погрібом та сараєм позивачем заявлені безпідставно.

Не ґрунтуються на законі і вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на літню кухню, що на його думку складає 1/3 частину спадкового майна. При цьому суд виходить з того, що позивач не тільки не надав докази про вартість спадкового майна на цей час, але й не ставить питання про його поділ в натурі.

Більш того, в судовому засідання встановлено, що на цей час сарая не існує, а в благоустрій літньої кухні та погрібу відповідачі вклали свої особисті кошти, внаслідок чого збільшилась їх вартість.

Відповідачі також пояснили, що збудували за свої кошти інші надвірні споруди: сарай, душ, вбиральню, гараж, встановили огорожу.

Згідно ч.1-2 ст.182 ЦК України ( в редакції 2004 року) право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, яка здійснюється відповідним органом.

З цією метою ОСОБА_4 звернулась з заявою до Нерубайської сільської ради про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок та надвірні споруди.

На підставі рішення Нерубайської сільської ради №30 від 26.02.2004 року (а.с.47) ОСОБА_4 22.03.2004 року одержала свідоцтво про право власності №66 на житловий будинок та надвірні споруди (а.с.5), що знаходиться в с. В.Балка, вул.. Кольцева, 3.

Суд вважає, що при прийнятті вказаного рішення Нерубайська сільська рада діяла в межах своєї компетенції та повноважень, наданих п.10 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» , а тому підстав для визнання цього рішення та свідоцтва про право власності недійсними суд не знаходить.

Згідно ст. 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Відповідачами подана заява про застосування строку позовної давності до вимог позивача.

Відповідно положень ч.3-4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Суд вважає, що позивач пропустив строк позовної давності оскільки до суду звернувся тільки 7.09.09 року і питання про поновлення пропущеного строку не ставить.

Враховуючи викладене, законних підстав для задоволення позову ОСОБА_3 суд не знаходить, а тому в позові йому необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 71, 112, 548, 549, 560, 561 ЦК України ( в редакції 1963 року) ст. 22 КпШС України ( в редакції 1969 року) ст. 257, ч.3-4 ст. 267, ст.ст. 328, 379-380 ЦК України ( в редакції 2004 року), ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», суд

В И Р І Ш И В :

Позивну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Нерубайської сільської ради про встановлення факту володіння на праві приватної власності надвірними спорудами, визнання права власності на 1/3 частину надвірних споруд в порядку спадкування за законом, визнання недійсним рішення виконкому Нерубайської сільської ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подана заява про його оскарження протягом 10 діб та апеляція протягом 20 діб з дня подачі вказаної заяви до Одеського апеляційного суду через Біляївський райсуд.

Суддя : С.В. Крачкова