РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

20 липня 2010 року Волноваський районний суд Донецької області у складі: головуючого - судді Ромахова В. І.

При секретарі- Тлавової Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у Волноваському районі про визнання дій протиправними та зобов'язання зробити перерахунок пенсії. -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області про визнання незаконною відмову, зобов'язання провести перерахунок пенсії .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є інвалідом 3 групи захворюванню, пов'язаним з впливом аварії на Чорнобильській АЕС, отримує пенсію по інвалідності. Відповідно до ст. 54 п. 4 Закону України № 231-У від 05.10.2006 року про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який набрав чинності 31.10.2006 року, основна пенсія по інвалідності інвалідам ІІІ групи не повинна бути нижче 6 мінімальних пенсій за віком, додаткова пенсія 50 % мінімальної пенсії за віком. Згідно п. 19 Закону України „Про пенсійне забезпечення" та Закону України „Про державний бюджет" мінімальна пенсія за віком відповідає розміру прожиткового мінімуму непрацездатних громадян. Оскільки пенсія виплачувалася позивачу в меншому розмірі, ніж це передбачено законодавством України, вона звернулася до відповідача із заявою про перерахунок,але їй було відмовлено. Просила визнати таку відмову незаконною, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок основної та додаткової пенсії з 01.05.2010 року. .

У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги, просила задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши надані докази в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка віднесена до першої категорії як особа, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії А № 149023 від 17.11.2009 р. та є інвалідом 3 групи (а.с.6).

Позивачка 29.04.2010 року звернулася до УПФУ в Волноваському районі Донецької області із завою про перерахунок пенсії, виходячи з розміру 6 мінімальних пенсій за віком та 50 % мінімальної пенсії за віком.

09.06.2010 року начальник Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області листом № 3388 / ч-10-01-03 відмовив позивачу у перерахунку зазначеної пенсії з огляду на відсутність підстав такого призначення та правомірність здійснення управлінням розрахунку.

Суд приходить до висновку, що представник відповідача не доказав правомірність своїх дій.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-4, преамбула якого визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Абзацом другим преамбули цього Закону передбачено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Частиною 3 ст. 4 цього Закону передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаться виключно законами про пенсійне забезпечення.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг визначене ст.

8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Розділ 8 вищевказаного Закону передбачає правила призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Приписами зазначеної статті встановлено, що з 1 січня 2007 року максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги та пенсій за особливі заслуги перед Україною та інших доплата до пенсій, встановлених законодавством), призначених (перерахованих) у 2006-2007 роках відповідно до цього Закону не може перевищувати 12 мінімальних розмірів пенсії за віком встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на місяць згідно із Законом № 489-5 від 19 грудня 2006 року. Таки саме граничний розмір визначений даною статтею для пенсій, призначених у 2006-2007 році відповідно до Закону України № 3235-15 від 20.12.2005 року.

Проаналізувавши норми даної статті, суд приходить до висновку, що ними визначений загальний граничний (максимальний) розмір пенсій, призначених (перерахованих) за нормами спеціального закону, у 2006-2007 роках, а також граничний розмір пенсій, призначених з спеціальним законом у 2006 році.

Пунктом 2 частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» таке право закріплене за особами, яким до дня набрання чинності цим Законом були призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне утримання) іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел.

Право вибору пенсійних виплат передбачене статтею 10 наведеного Закону, і означає, що особі, яка має одночасне право на різні види пенсій за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника, призначається один з цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Абзац перший пункту 13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що у разі, якщо особа має право на отримання пенсії, у| тому числі відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на яку має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із фондів загальнообов'язкового державного пенсійного страхування відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждалі внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціального захисту потерпілого населенням визначені Законом України № 231-У від 05.10.2006 року, який набрав чинності з 31.10.2006 року «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки згідно ст. 50 Конституції України кожен має прав на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього прав шкоди.

Стаття 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждалі внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідних розмірах. Виплата зазначеної пенсії відповідно до ст. 53 цього Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Нормами статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» визначені підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника, зазначені норми розповсюджуються на позивача як віднесеного до першої категорії.

Частина перша та друга даної статті передбачає призначення пенсії за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу у, зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством, але у всіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу в зоні відчуження у наведених роках не може перевищувати 3,0 тис. грн.

Частиною 3 статті 54 вказаного закону (із змінами, внесеними згідно із Законом № 3108-4 від 17.11.2005 року) передбачено, що обчислення та призначення пенсій по інвалідності, що настали внаслідок каліцтва чи захворювання (у спірних відносинах має місце захворювання) внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження проводиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у якому призначення пенсій по інвалідності визначено розділом 4 (статті 30-35 Закону).

Частина четверта статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчим по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком. Положення зазначеної норми співпадають з приписами пункту 4 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з настанням інвалідності або втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, що затверджений постановою КМУ від 30 жовтня 1997 року №і 523 (із змінами та доповненнями).

Даною нормою визначений для даної категорії нижчий розмір державних пенсій. Таким чином, якщо нормами статті 49 спеціального закону передбачений максимальний розмір, то частиною 4 ст. 54 даного Закону встановлений нижчий розмір державної пенсії для інвалідів, віднесених виключно до першої категорії, та у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень дає Закон України «Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-14. Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-Ш, згідно ст. 1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25 березня 2005 і діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфер розповсюдження.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» затверджений на 2010 рік, прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність з 1 січня - 695 гривень, з 1 квітня - 06 гривень, з 1 липня - 709 гривень, з 1 жовтня - 723 гривні, з 1 грудня - 922 гривні.

Також, п. 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені зміни, у тому числі, до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та встановлено розмір щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, для інвалідів 3 групи 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 року у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу І, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-УІ і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу І, пунктів 1-4, 6-22, 24-100 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), у тому числі, положення п. 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

До того ж, у вищезазначеному Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що при прийнятті оспорюваного Закону всупереч правовим позиціям, викладеним у Рішенні від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) законодавець вийшов за межі правового регулювання бюджетних відносин: зупинив дію окремих положень законів (стаття 67 розділу І) і вніс до ряду законодавчих актів зміни і доповнення та визнав деякі з них не чинними (розділ II).

Таким чином, для позивача як інваліда 3 групи, особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, нижчий розмір державної та додаткової пенсії повинен розраховуватися виходячи із положень ст.ст. 50. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що діяли у попередній редакції (тобто до внесення до нього змін Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»), виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

З огляду на викладене, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на Закон України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

До того ж Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що, зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі № 1-21 /2005), пов'язану реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституцій України не допускається.

Суд виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями

1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23. частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене.| Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, згідно ч.1 ст. 2 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду» від 23.02.2006 р., рішення Європейського суду з прав людини є обов'язкова для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дії відповідача щодо виплати пенсій позивачу (державної та додаткової пенсій) у розмірах, менших від визначених ст.ст. 50. 54 Закону Україні «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" протиправними. Суд вважає за необхідне поновити порушені права позивача шляхом зобов'язання

УПФУ в Волноваському районі Донецької області здійснити перерахунок пенсії позивача з 01.05.2010 року.

Суд прийшов до висновку, що зазначений перерахунок має бути здійснений саме з 01.05.2010 року, оскільки порядок проведення перерахунку пенсій встановлений ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у відповідності до частини 4 якої перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, у разі виникнення права на підвищення пенсії провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Оскільки судом встановлено, що позивач подав заяву про перерахунок до УПФУ Волноваському районі Донецької області 29.04.2010 року, то такий перерахунок відповідності де вищезазначених вимог Закону має бути проведений з 01.05.2010 року.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» №7-93 від 21.01.1993р., громадяни, віднесені до категорії 1 і 2 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи звільнені від сплати судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 4, 5, 8, 10,11, 14, 210, 212, 213. 215, 224-226 Цивільно - процесуального Кодексу України, суд. -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України Волноваському районі Донецької області про визнання не законною відмову, зобов'язання провести перерахунок пенсії, - задовольнити.

Визнати не законною відмову Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області щодо перерахунку ОСОБА_1 пенсії по інвалідності (основної та додаткової) відповідно до ст. 50, ч.4 ст. 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру шести мінімальних пенсій за віком та 50 % мінімальної пенсії за віком, що розраховуються залежно від розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області здійснити ОСОБА_1 перерахунок державної пенсії по інвалідності відповідно до ст. 50, 54 п. 4, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які, постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.05.2010 року із розрахунку шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю з розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, що розраховуються залежно від розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Заява про апеляційне оскарження може бути подана в Апеляційний суд Донецької області через Волноваський районний суд протягом десяти днів із дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області, через Волноваський районний суд протягом двадцяти днів після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Заочне рішення може бути переглянуте Волноваським районним судом за письмовою заявою і відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: