Справа № 2-268/10
Провадження № 2-268/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2010 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С.І.

при секретарі Станько Р.О.

з участю прокурора Панькевича Р.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Прокуратури Личаківського району м. Львова в інтересах держави в особі Головного управління праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_2 про повернення автомобіля; зустрічним позовом ОСОБА_2 до Головного управління праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації, Міжрайонного реєстраційно-екзаменаційного відділу УДАІ УМВСУ у Львівській області про визнання права власності на автомобіль, зобов»зання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

Прокурор в інтересах позивача за первісним позовом звернувся в суд з вимогами до ОСОБА_2 про зобовязання повернути автомобіль Ауді А6, 1997 року випуску, кузов № НОМЕР_1, який в 2006 р. був наданий в якості гуманітарної допомоги батькові позивача ОСОБА_3, як інваліду 1-ї групи Великої Вітчизняної війни. ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на вказаний автомобіль, в звязку із смертю його батька та зобовязати МРЕВ УДАІ ГУМВСУ у Львівській області здійснити перереєстрацію за ним даного транспортного засобу.

В судовому засіданні прокурор та представник позивача за первісним позовом поданий ними позов підтримали та заперечили зустрічний, пояснили, що автомобіль Ауді А6, 1997 року випуску, кузов № НОМЕР_1 в 2006 р. в якості гуманітарної допомоги, безкоштовно, передано громадянином ОСОБА_5 Головному управлінню праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації для видачі інваліду ОСОБА_3. 28 жовтня 2006 р. ОСОБА_3 помер, а автомобілем продовжує користуватись його син ОСОБА_2 Однак, цей автомобіль є гуманітарною допомогою і не може бути безоплатно переданий членові сімї інваліда. Згідно п. 41 постанови КМУ № 999 від 19.07.2006 р. «Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями» після смерті інваліда, автомобіль, отриманий, як гуманітарна допомога, повертається головному управлінню соціального захисту населення і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку. В звязку з наведеним вважають безпідставними вимоги за зустрічним позовом та просять задоволити первісний.

ОСОБА_4 в судовому засіданні поданий до нього позов заперечив та підтримав позовні вимоги згідно зустрічного позову. Пояснив, що вимоги позивача за первісним позовом є безпідставними, адже нормативним документом, який регулював правовідносини на момент надання автомобіля інваліду була постанова Кабінету Міністрів України № 999 від 08.09.1997 р. "Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», п. 37 якої передбачено, що автомобіль, яким був забезпечений його батько, безоплатно або на пільгових умовах, залишається його сім"ї і знімається з обліку в органах соціального захисту населення. Перереєстрація автомобіля на імя одного з членів сім"ї інваліда, який на час його смерті проживав разом з ним, проводиться Державтоінспекцією з дозволу органу соціального захисту населення, де інвалід перебував на обліку як власник транспорту. Його батько дав згоду на отримання вищезазначеного автомобіля як гуманітарної допомоги для конкретної особи на умовах, визначених ПКМУ № 999 від 08.091997р., зокрема, очікуючи (передбачаючи), що цей автомобіль після його смерті залишиться члену його сім"ї.

Посилання позивача на норми постанови КМУ «Про затвердження Порядку забезпечення

інвалідів автомобілями» від 19.07.2006 р. є неправомірним, оскільки даний нормативний акт не має зворотної дії

в часі, що підтверджується наявним в матеріалах справи листом мінюсту України від 05.08.2009 р. Крім цього зазначив, що навіть виходячи з норм вказаної постанови КМУ 2006 р., автомобіль залишається у нього, оскільки термін його експлуатації становить більше 10 років. Враховуючи викладене просить відмовити в задоволенні первісного позову та задоволити зустрічний.

Представник відповідача за зустрічним позовом, МРЕВ УДАІ ГУМВСУ у Львівській області в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. За таких обставин, враховуючи згоду сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши представленні по справі докази, суд дійшов висновку, що як первісний так і зустрічний позов задоволенню не підлягають, виходячи з наступних мотивів.

В ході судового розгляду встановлено, що в березні 2006 р. спірний автомобіль було надано громадянином ОСОБА_5 ОСОБА_6, як гуманітарну допомогу, головному управлінню соціального захисту населення Львівської облдержадміністрації для подальшої видачі інваліду 1-ї групи ОСОБА_3, що підтверджується відповідним актом від 23.03.2006 р.(а.с.10)

Згідно листа від 23.03.2006 р. № 10-2792 (а.с.13) головне управління праці та соціального захисту населення Львівської ОДА повідомляє ОРЕВ ДАІ у Львівській області, що на підставі постанови КМУ «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями» № 999 від 08.09.1997 р. інваліда 1-ї групи ОСОБА_3Г забезпечено автомобілем Ауді А6, кузов № НОМЕР_1 безкоштовно, право керування вказаним автомобілем надано члену сімї ОСОБА_2.

Відповідно до пунктів 37 і 42 постанови Кабінету Міністрів України № 999 від 08.09.1997 р. "Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями", автомобіль отриманий органом соціального захисту населення як гуманітарна допомога для конкретної фізичної особи, що перебувала на обліку для забезпечення автомобілями в органах соціального захисту населення, видавався такій особі за її згодою, незалежно від черги, а після смерті такого інваліда, автомобіль, яким він був забезпечений, безоплатно або на пільгових умовах, залишався його сімї .

Відтак, батько відповідача дав згоду на отримання вищезазначеного автомобіля як гуманітарної допомоги на умовах, визначених ПКМУ № 999 від 08.091997 р., зокрема вважаючи, що цей автомобіль після його смерті залишиться у користуванні сімї.

Таким чином, положення п. 41 Постанови КМУ від 19.07.2006 р. № 999, на який посилається позивач, звужують обсяг прав інваліда, який отримав автомобіль як гуманітарну допомогу до прийняття цієї постанови та суперечить його волевиявленню і погіршує становище членів його сімї, які є його правонаступниками.

Згідно ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Згідно п. 4 ст. 4 ЦК України постанови Кабінету Міністрів є актами цивільного законодавства. Статтею 5 цього ж Кодексу передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Вони не мають зворотної дії у часі. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулюються актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Тому суд вважає, що у даному випадку підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України, яка діяла на момент виникнення правовідносин, тобто на момент передачі автомобіля головному управлінню для ОСОБА_3 у березні 2006 року.

Факт проживання відповідача однією сімєю з ОСОБА_3 підтверджується довідкою ЛКП «№ 507» від 29.10.2008 р., № 3475 (а.с.33)

Таким чином, в задоволенні первісного позову слід відмовити, так як відповідач, як член сімї інваліда, на час його смерті проживав разом з ним і у відповідності до вище згаданої постанови КМУ від 08.09.1997 р. має право на подальше її використання.

Безпідставними є також вимоги зустрічного позову, оскільки згідно п. 37 Постанови Кабінету Міністрів України № 999 від 08.09.1997 р. "Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями" після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений безоплатно або на пільгових умовах, залишається його сім»ї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення. Перереєстрація автомобіля на ім'я одного з членів сім'ї інваліда, який на час смерті інваліда проживав разом з ним, проводиться Державтоінспекцією з дозволу органу соціального захисту населення, де інвалід перебував на обліку як власник транспорту.

Відтак, законом не передбачено передачу автомобіля саме у власність члена сім»ї померлого інваліда, як цього вимагає відповідач, а також в звязку з відсутністю у ОСОБА_2 вказаного дозволу відповідного органу соціального захисту населення, його вимоги не підлягають задоволенню.

Разом з тим, спірний автомобіль після смерті інваліда фактично залишається ОСОБА_2, як члену сім»ї померлого і відповідач вправі звернутися до Головного управління праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації за наданням дозволу на перереєстрацію автомобіля.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,61,209,212-215,218 ЦПК України, ст. 58 Конституції України, ст.ст. 4,5 ЦК України, Постановою КМУ № 999 від 08.09.1997 р. "Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями"

в и р і ш и в:

В позові Прокуратури Личаківського району м. Львова в інтересах держави в особі Головного управління праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_2 про повернення автомобіля відмовити за безпідставністю.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації, Міжрайонного реєстраційно-екзаменаційного відділу УДАІ УМВСУ у Львівській області про визнання права власності на автомобіль, зобов»зання до вчинення дій відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі у десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви на апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя С.І.Леньо