АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-2839/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Котушенко С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2010 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Петренко І.О.,

суддів Романюк М.М., Котушенко С.П.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 3 лютого 2010 року за її позовом до ОСОБА_3, треті особи: відділ громадянства, реєстрації та міграції фізичних осіб Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області, товариство з обмеженою відповідальністю «Абонент ХХІ» та товариство з обмеженою відповідальністю «Крона» про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 на підставі ст.71 ЖК України, посилаючись на те, що відповідач з жовтня 2005 року в даній квартирі не проживає і не виконує обовязків її наймача, в 2007 році він одружився з іншою жінкою, разом з якою мешкає в квартирі АДРЕСА_2.

Ухвалою суду від 9 листопада 2009 року до участі в справі в якості третіх осіб залучені відділ громадянства, реєстрації та міграції фізичних осіб Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області, товариство з обмеженою відповідальністю «Абонент ХХІ» та товариство з обмеженою відповідальністю «Крона».

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 3 лютого 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ставить питання про скасування рішення та про ухвалення нового, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не знаходить передбачених ст.ст.309-311 ЦПК України підстав для скасування рішення.

У відповідності зі ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Судом встановлено, що наймачем квартири АДРЕСА_1 є відповідач, а позивачка з неповнолітнім сином мешкали в квартирі в якості членів його сімї. В 2005 році сімя сторін розпалась і їх шлюб розірвано.

Відповідач не проживає у спірній квартирі понад визначений ст.71 ЖК України строк із поважних причин. Цей факт встановлено судом з додержанням норм процесуального права.

У відповідності з розясненнями, даними в ч.1 п.10 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад установлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, висновок суду про необхідністьпродовження зазначеного строку, як пропущеного з поважних причин, а також про те, що відповідач не втратив право користування спірною жилою площею, є обґрунтованим.

Той факт, що відповідач в 2007 році зареєстрував шлюб з іншою жінкою і мешкав в її квартирі, не є підставою для скасування рішення, оскільки проживати в спірній квартирі вони не могли, тому що там проживала позивачка з іншим чоловіком, проти чого вона не заперечувала в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що квитанції про сплату комунальних витратнадала суду позивачка, яка їх сплатила, а не відповідач не може бути підставою для задоволення скарги, оскільки саме позивачка разом з її чоловіком та сином користуються спірним житлом, тому і несли вказані витрати.

Інші доводи апеляційної скаргине мають правового значення для вирішення спору, а зводяться до незгоди з висновками суду по оцінцідоказів.

Згідно ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів, належить суду, який оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 3 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: