АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-1621/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Котушенко С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2010 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Петренко І.О.,

суддів Романюк М.М., Котушенко С.П.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 8 грудня 2009 року за позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго», третя особа комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Кіровського району м.Дніпропетровська про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2006 року ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом до ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго»про відшкодування шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, де28 серпня 2006 року в електромережі виникла перенапруга, в результаті чого виникла пожежа, було пошкоджено її майно. Просила стягнути з відповідача на її користь 109 734,80 грн. завданої матеріальної шкоди, 50 000 грн. моральної шкоди та судові витрати у розмірі 2330,36 грн.

Ухвалою від 18 липня 2007 року суд залучив до участі в справі в якості третьої особи КВЖРЕП Кіровського району м.Дніпропетровська.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2009 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення норм матеріального і процесуального права та про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги і перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Воно є таким, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, вирішить справу згідно із законом, що підлягає застосуванню до правовідносин сторін.

Усупереч зазначеній та на порушення інших норм процесуального права, суд не встановив дійсний характер правовідносин сторін та підстави заявлених позовних вимог, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог на підставі ст.ст.1166, 1167 ЦК України, суд виходив з встановленого ним факту спричинення позивачці у звязку з пожежею в квартирі, яка трапилася з вини відповідача, матеріальної та моральної шкоди.

Проте погодитись з такими висновками не можна, оскільки вони зроблені передчасно без всесторонньо повного та обєктивного дослідження обставин справи і не відповідають нормам матеріального права.

Стягуючи на користь позивачки 109 734,80 грн. на відшкодування майнової шкоди та 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд не встановив кому належало майно, яке було знищено та пошкоджено в результаті пожежі 28 серпня 2006 року в квартирі АДРЕСА_1 та кому саме була завдана моральна шкода в зазначеному розмірі.

В суді апеляційної інстанції позивачка пояснила, що вказана квартира та майно, яке знаходилося в ній, належало на праві спільної сумісної власності їй та її чоловікові ОСОБА_3, а 50 000 грн. вона просила стягнути на відшкодування моральної шкоди, завданої усім членам її сімї. Обґрунтовуючи вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в позовній заяві, ОСОБА_2 вказувала на те, що вона завдана не тільки їй, а й чоловікові та батькам.Але суд на це уваги не звернув, не встановив всіх осіб, на чиї права та обовязки може вплинути ухвалене судом рішення, та не залучив їх до участі в справі, не врахував, що відшкодування моральної шкоди є особистим правом громадянина, якому її завдано, а тому вимоги, предявлені в інтересах інших громадян, яким заподіяно таку шкоду, за відсутності на це повноважень, не можуть бути предметом розгляду суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що причиною пожежі була подача відповідачем електричної енергії з параметрами поза межами безпечного користування нею, а тому енергопостачальна організація повинна нести відповідальність згідно зі ст.ст.1166, 1167 ЦК України та Законом «Про захист прав споживачів».

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у договірних відносинах і відносини між ними регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357.

При вирішенні позову про відшкодування шкоди (збитків), повязаної з невиконанням або неналежним виконанням договірних зобовязань між споживачем та енергопостачальником, необхідно керуватися Законом від 16 жовтня 1997 року №575/97-ВР «Про електроенергетику» (далі Закон №575/97-ВР).

Захист прав споживачівелектричної енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюється зазначеним Законом, Законом«Про захист прав споживачів» та іншими нормативно-правовими актами (ст.25Закону №575/97-ВР).

Відповідно до вимог ст.714 ЦК, ст.24 Закону №575/97-ВР та пп.37, 41, 43, 46 Правил користування електричною енергією для населення, споживач має право на отримання електроенергії, якісні характеристики якої визначені державними стандартами, та на відшкодування збитків, заподіяних унаслідок порушення його прав, а енергопостачальник зобовязаний забезпечувати надійне та безперервне постачання електричної енергії згідно з умовами договору, а у випадку порушення умов договору, зокрема в разі відпуску електроенергії, параметри якості якої знаходяться поза межами показників, зазначених у договорі, чи надання послуг, що за якістю не відповідають вимогам нормативно-технічних документів, несе відповідальність згідно із законодавством та договором, у тому числі й за шкоду, заподіяну споживачу або його майну, в розмірі й порядку, визначених законодавством.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, суд відповідно до вимог ст.214 ЦПК під час ухвалення рішення повинен був вирішити питання про те, чи мало місце порушення енергопостачальником умов договору і постачання електроенергії неналежної якості, параметри якої не відповідають нормативно-технічним вимогам, наявність вини енергопостачальника в заподіянні шкоди майну споживача, наявність причинного звязку між діями енергопостачальника щодо постачання електроенергії неналежної якості й пошкодженням майна та дотримання порядку оформлення порушення умов договору, передбаченого пп.49-51 Правил.

Розглядаючи справу, суд не забезпечив повного зясування обставин справи та, обмежився лише формальним посиланням на доведеність позовних вимог, ухвалив рішення про задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що при її розгляді представником відповідача було заявлено клопотання про призначення повторної експертизи для проведення досліджень і надання висновку щодо умов і причин пожежі, яка трапилася 28 серпня 2006 року в квартирі АДРЕСА_1 з посиланням на необґрунтованість висновку експерта ПТВ науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Дніпропетровській області №70/30-138 від 29 грудня 2006 року (а.с.74-79 т.1), а також на те, що даний висновок викликає сумнів в його правильності.

Розглянувши дане клопотання, суд призначив додаткову електротехнічну експертизу, проведення якої доручив експертам дослідно випробувальної лабораторії ГУ МНС України в Дніпропетровській області.

Отримавши відповідь про те, що вказана лабораторія згідно зі ст.7 Закону «Про судову експертизу» не входить в перелік організацій, що можуть здійснювати судово-експертну діяльність (проводити судову пожарно-технічнута електротехнічну експертизи) з зазначенням конкретних установ, які можуть проводити такі експертизи, суд не повернувся до обговорення питання про призначення повторної експертизи і закінчив розгляд справи без належного зясування її обставин.

Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ від 31 липня 1996 року №28 у редакції постанови НКРЕ 22 серпня 2002 № 928 (далі - Правил користування) визначено, що межа експлуатаційної відповідальності точка розподілу електричної мережі за ознакою зобовязань з експлуатації тих чи інших її ділянок або елементів, установлюється за згодою сторін. При відсутності такої згоди (договору) межа експлуатаційної відповідальності збігається з межею балансової належності. Межа балансової належності точка розподілу елементів електричної мережі між власниками електроустановок за ознаками права власності або повного господарського відання.

Згідно з пп.1 п.3.4 зазначених Правил користування передбачено, що межа експлуатаційної відповідальності між споживачем фізичною особою, обєднанням співвласників (власником) багатоквартирних будинків та/або власником електричних мереж за технічний стан і обслуговування суміжних електроустановок для квартир багатоповерхових будинків установлюється на відхідних клемах розрахункових засобів обліку поверхових або квартирних електрощитів або ввідних клемах комутаційних апаратів.

Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго»заперечення проти позову обґрунтовувала також тим, що за стан і обслуговування електромереж у будинку по пр.Кірова,22 в м.Дніпропетровську відповідальність має нести КВЖРЕП Кіровського району м.Дніпропетровська, на балансі якого знаходяться розподільні коробки і вся внутрішня електропроводка цього будинку.

Всупереч вимогам ст.ст.10, 212, 213 ЦПК України суд першої інстанції залишив поза належною оцінкою зазначене заперечення відповідача щодо меж балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності, хоча зазначені обставини мають суттєве значення для правильного вирішення спору, враховуючи підстави для притягнення до відповільності за порушення зобовязання, передбачені ст.ст.610, 611, 614, 623 ЦК.

Розглядаючи справу, суд не вирішив питання про залучення КВЖРЕП Кіровського району м.Дніпропетровська до участі в справі в якості співвідповідача, залучивши його до справи в якості третьої особи.

Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї з сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що представник КВЖРЕП в судове засідання не зявився, про поважність причин неявки суд не повідомив. При цьому суд залишив поза увагою, що судові повістки вказаній особі, в передбаченому ст.76 ЦПК України порядку не вручалися.

Розглянувши справу за відсутності представника КВЖРЕП, суд позбавив його змоги надати докази та заперечення по суті спору.

Крім того, згідно з ч.1 ст.209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Наявність передбачених КзпП України вихідних днів стосується судового розгляду і не може відноситись до порядку ухвалення рішення, коли повинна дотримуватись таємниця нарадчої кімнати. Саме тому у разі виходу до нарадчої кімнати у пятницю ввечері рішення у справі не може бути проголошено після вихідних днів, оскільки суд не вправі залишати нарадчу кімнату, так як інакше буде порушена таємниця нарадчої кімнати, а повинен ухвалити рішення негайно після судового розгляду. В разі неможливості складання повного тексту рішення в пятницю увечері суд повинен в той же день проголосити вступну та резолютивну частини рішення.

Як вбачається зі справи суд пішов у нарадчу кімнату після судових дебатів у пятницю 4 грудня 2009 року, а вступну та резолютивну частини рішення проголосив тільки у вівторок 8 грудня того ж року, тобто порушив таємницю нарадчої кімнати, що є підставою для скасування рішення.

Частиною 3 ст.303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи те, що суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини, допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене рішення на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.311 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. З наведених підстав апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п.3,4 ч.1 ст.311, ст.313, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 8 грудня 2009 року скасувати, справу повернути на новийрозгляд до того ж суду в іншомускладі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: