Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-995/10
РІШЕННЯ

Іменем України

19.02.2010 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Гуменній Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Експансія про визнання бездіяльності у працевлаштуванні, зобовязання працевлаштування та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2009 року ОСОБА_1 звернувся із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до вимог ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Спираючись на своє конституційне право на працю, враховуючи те, що він отримав професійно-технічну освіту в Київському професійному училищі № 43 і є інвалідом другої групи загального захворювання, він 14 серпня 2009 року звернувся з листом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Експансія з приводу його працевлаштування на даному підприємстві. У відповідь на його звернення ТОВ „Експансія надіслало лист, у якому відмовляє йому у працевлаштуванні, спираючись на те, що в штатному розкладі на 2009 рік відсутні вакантні посади, на які він претендує. Після отриманої відповіді він двічі звертався до ТОВ „Експансія з проханням працевлаштувати його на зазначені посади, однак підприємство не погодилось укласти з ним трудову угоду. ТОВ „Експансія протягом трьох місяців від дня його звернення не вжило жодних заходів для його працевлаштування на їхньому підприємстві, а саме не внесло зміни до списку вакантних посад (робочих місць) для інвалідів в штатному розкладі на 2009 рік відповідно до його прохання: Курєр. „Диспетчер, „Менеджер.

Згідно вимог ст. 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів.

ТОВ „Експансія позбавило його, як інваліда, можливості реалізувати свої професійні здібності, а також можливості заробляти своєю працею (отримувати заробітну плату), вести повноцінний спосіб життя.

Своєю відмовою у його працевлаштуванні ТОВ „Експансія завдало йому душевних страждань, адже він є особою з обмеженими фізичними можливостями і це ускладнює реалізацію його конституційного права на працю, у звязку з чим він не почуває себе повноцінним членом суспільства. Він вважає відповідь підприємства упередженою, порушенням його конституційного права, що завдало йому значної моральної шкоди.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив зобовязати ТОВ „Експансія працевлаштувати його: „Курєром, „Диспетчером, „Менеджером, визнати бездіяльність ТОВ „Експансія у його працевлаштуванні, стягнути з ТОВ „Експансія 5000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом другої групи загального захворювання.

Згідно вимог ст. 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інвалідам, які не мають змоги працювати на підприємствах, в установах, організаціях, державна служба зайнятості сприяє у працевлаштуванні з умовою про виконання роботи вдома.

Згідно вимог ст. 18-1 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрований у державній службі зайнятості як безробітний. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Відповідно до вимог ст. 19 вказаного Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб,-у кількості одного робочого місця.

14 серпня 2009 року, 29 вересня 2009 року, 21 жовтня 2009 року позивач ОСОБА_1 звертався до відповідача щодо його працевлаштування на наступні посади: курєра, диспетчера, менеджера.

ТОВ „Експансія надіслав позивачу відповіді на його звернення від 21 серпня 2009 року № 397, від 8 жовтня 2009 року № 497 про можливість його працевлаштування на підприємстві за такими професіями: касир торговельного залу, консультант по товару, вантажник. Вакантні посади, про які зазначав у своєму зверненні позивач, відсутні на даному підприємстві.

Суд, зясувавши дійсні обставини та давши оцінку зібраним в справі доказам, дійшов висновку, що відповідач запропонував ОСОБА_1 вакантні посади, які створені на підприємстві для працевлаштування інвалідів, доказів про відмову позивачу у його працевлаштуванні відповідачем позивач не надав, не здобуто їх і судом. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання бездіяльності у працевлаштуванні, зобовязання працевлаштування та про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн., оскільки така шкода позивачу відповідачем заподіяна не була.

Керуючись ст. ст. 18, 18-1, 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, ст. 1167 ЦК України, ст. ст. 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга може бути подана протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Ковальчук Л.М.