Справа № 2-207/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2010 року м. Білгород - Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого - одноособово судді Боярського О.О.

при секретарі - Рачицькій I.A..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород - Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3; треті особи: Житлово-Будівельний кооператив «Сапфір», виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради про визнання частково не дійсним свідоцтва на право власності, виданого ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 «а» в м. Білгород-Дністровський, Одеської області; визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 «а» в м. Білгород-Дністровський, Одеської області; визначення порядку користування спірною квартирою,

ВСТАНОВИВ:

13.08.2004 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою №3 по вул. Южной, 5а в м. Білгород-Дністровському.

14.06.2005 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вернулися до суду із позовом до ОСОБА_2 про вселення в квартиру АДРЕСА_2.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 серпня 2005 року вищевказані справи обєднані в одне провадження.

У процесі розгляду справи позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неодноразово уточнювали та доповнювали свої позовні вимоги в останньої із редакцій яких, позивачем визначений ОСОБА_1, відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3; третіми особами Житлово-будівельний кооператив «Сапфір» та Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради та уточнені та доповнені позовні вимоги, в яких позивач ОСОБА_1 просить суд визнати частково недійсним свідоцтво на право власності, видане ОСОБА_2 виконавчим комітетом Білгород- Дністровської міської ради від 22 квітня 1999 року на кооперативну квартиру АДРЕСА_3 «а» м. Білгогород-Дністровський, Одеської області, визнати за ним ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 «а» м. Білгород-Дністровський, Одеської області, визначити порядок користування квартирою №3 по вул. Южна 5 «а» м. Білгород-Дністровський Одеської області, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що спірну квартиру він придбав за їх сумісні з ОСОБА_2 кошти, у звязку з чим кооперативна 3-х кімнатна квартира АДРЕСА_4«а» м. Білгород-Дністровський, Одеської області є спільно нажитим майном та обєктом права спільної сумісної масності подружжя.

Позивач зазначає, що фактично договір купівлі-продажу спірної квартири був оформлений 20 березня 1998 року договором підряду №1 між ЖБК «Сапфір»в особі голови правління ОСОБА_5 та ОСОБА_2. Він сплатив повну суму за купівлю - продаж квартири у розмірі 450000 у. е. США. Одночасно позивач посилається на те, що договір купівлі-продажу спірної квартири нотаріально посвідчений не був у звязку є нікчемним, отже ї свідоцтво про право власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_5 «а» м. Білгород-Дністровський Одеської області є частково недійсним.

На підставі вищевикладеного позивач вважає, що набув право власності на 1/2 частину спірної квартири, у звязку з чим просить визначити порядок користування нею.

ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на 1/2 частину в паєнагромадженні на квартиру № 3 будинку №5-а по вулиці південній в м. Білгороді - Дністровському Одеської області, в ЖБК «Сапфір», згідно з договором підряду №1 від 20 березня 1998 року та визнання за нею права власності

на 1/2 частину квартири АДРЕСА_6, але в процесі розгляду справи позивачка за зустрічним позовом подала заяву про залишення її позову без розгляду.

Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду від 05 липня 2010 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Отже суд розглядає по суті уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3; треті особи: Житлово-Будівельний кооперативСапфір», виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради про визнання частково не дійсним свідоцтва на право власності, виданого ОСОБА_2 на квартиру № 3 по вулиці Южна. 5 «а» в м. Білгогород-Дністровський, Одеської області; визнання за ним права власності на 1/2 частину квартиру № 3по вулиці Южна, 5 «а» в м. Білгород-Дністровський, Одеської області; визначення порядку користування спірною квартирою.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали просили позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечувала посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, вказуючи, що вона купила спірну квартиру за її особисті кошти, тому вона не може бути спільною сумісною власністю подружжя.

Представник відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_7, у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просив у їх задоволенні відмовити.

Представник третьої особи виконкому Білгород-Дністровської міської ради проти задоволення позовних вимог заперечувала посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

Представник Житлово-будівельного кооперативу «Сапфір у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений, причини неявки суду не повідомив.

Суд вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні сторін та їх представників, оголосивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 10 січня 1994 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 ( дівоче прізвище ОСОБА_3) ОСОБА_8 укладено шлюб (свідоцтво про укладення шлюбу I-ЖД № 250702 видане Шабівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області 10 січня 1994 року, актовий запис №2).

18 травня 2004 року шлюб між громадянином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано ( свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ЖД № 146495 видане відділом реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міського управління юстиції Одеської області 8 травня 2004 року, актовий запис № 100).

26 червня 1996 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 провели обмін квартирами з ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Відповідно до договору міни від 26 червня 1996 року, посвідченого ОСОБА_11, завідуючою Білгород-Дністровською районною державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 2- 1763, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обміняли квартиру під номером 24, яка знаходиться за адресою с. Шабо, Білгород-Дністровського району, Одеської області по вул. Шанцера, буд. №11, яка належала їм на праві власності на квартиру під номером 25, яка знаходиться в селі Шабо, Білгород-Дністровського району, Одеської області по вул. Шанцера, в будинку №5, яка належала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право приватної власності, виданого органом приватизації державного житлового фонду СППКФ Білгород-Дністровський «Химпромстрой», зареєстрованого в Білгород-Дністровському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 65с-220/9-911.

18 березня 1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продали квартиру, яка належала їм на праві власності на підставі договору міни від 26.06 1996 року, розташовану за адресою Одеська область, м. Білгород-Дністровський, село Шабо, вулиця Шанцера 11 кв. 24, що підтверджується договором № 1443/Б від 18 березня 1998 року.

Квартира продана за 18780 гривень, які отримані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до підписання договору купівлі-продажу.

27 лютого 1998 року ОСОБА_2 внесла пайовий внесок за квартиру у розмірі 650 гривень, (квитанція до прибуткового касового ордеру № 7 ЖБК «Сапфір» виписана на імя ОСОБА_2).

20 березня 1998 року між Житлово-Будівельним кооперативом «Сапфір» (підрядник) та ОСОБА_2 (замовник) був укладений договір підряду № 1 у відповідності до умов якого ОСОБА_2 передала а Житлово - Будівельний кооператив «Сапфір» прийняв грошові кошти для дольової участі в будівництві трьох кімнатної квартири №3 загальною площею 66,85 кв.м. по вул. Южній 5а на першому поверсі.

Сума договору підряду від 20 березня 1998 року на момент укладення була еквівалентна 4500 доларам.

20 березня 1998 року ОСОБА_2 внесла пайовий внесок у розмірі пять тисяч гривень та три тисячі триста пятдесят гривень (квитанції до прибуткового касового ордеру №7 ЖБК «Сапфір» виписані на імя ОСОБА_2).

Загальна сума сплачених ОСОБА_2 пайових внесків становить 9 (девять тисяч) гривень, що на 20 березня 1998 року було еквівалентно 4500 доларам СІЛА , що підтверджується довідкою Комерційного банку «Надра».

22.04.1999 року ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право власності на квартиру № 3 то вул. Южной, 5а в м. Білгород - Дністровському Одеської області на підставі рішення Білгород-Дністровського виконкому № 323 від 16.04.1999 року та довідки № 9 від 15 березня 1999 року житлово-будівельного кооперативу «Сапфір» про сплату вартості квартири.

Отже ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_7 - Дністровському Одеської області.

13.08.2004Позов направлений на оскарження вищенаведеного свідоцтва про право власності на квартиру від 22.04.1999 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру від 22.04.1999 року та визнання за ним право власності на 1/2 на спірну квартиру, позивач, як на підстави для задоволення позовних вимог посилається на ст. 47 Конституції України, ст. ст. 60-71 Сімейного Кодексу України, ст. 220 ЦК України.

У відповідності до ст. 47 Конституції України Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в аренду. Громадянам, які потрібують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Норми вищенаведеної статті визначають основні складові права на житло, які полягають у забезпеченні державою умов щодо можливості кожного громадянина мати житло (будівництво та ін.., придбання житла на підставах передбачених законом) та гарантування непорушності права користування житлом, отже регулюють правовідносини, які виникають між державою та громадянином у процесі реалізації права на житло. На правовідносини, які виникли між сторонами норми даної статті не розповсюджуються.

Дія норм статей 60-71, Сімейного Кодексу України, від 10.01.2002 року № 2947-ІІІ та статті 220 ЦК України від 01 січня 2004 року, які регулюють підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя та правові наслідки недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору на спірні правовідносини не розповсюджується, оскільки, як встановлено у судовому засіданні право власності спірну квартиру АДРЕСА_7 - Дністровському Одеської області, виникло у відповідачки 20 березня 1998 року (дата виплати пайового внеску у повному обсязі) та було зареєстроване 22.04.1999 року (дата видачі свідоцтва про право власності на квартиру), тобто до набрання чинності Сімейним Кодексом України.

При цьому проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини суд прийшов до такого висновку.

Порядок набуття права власності на квартири членами Житлово-Будівельних кооперативів та момент його набуття визначений статтею 15 Закону України «Про власність» у відповідності до якої член житлово-будівельного, дачного гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Наведена вище норма закону спростовує посилання позивача, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог на ту обставину, що право власності на спірну квартиру у будинку ЖБК у відповідачки не виникло у звязку з тим, що між нею та ЖБК не було укладено договору купівлі-продажу та не відбулося його нотаріальне посвідчення, оскільки чітко визначає, що право власності у члена ЖБК на квартиру виникає з моменту внесення пайового внеску за квартиру. П. 6-2 Постанови Верховного Суду України від 18.09.1987 року №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» на який посилається позивач та який розяснює, що право власності на куплену квартиру у будинку ЖБК у покупця виникає з моменту укладення нотаріально посвідченого договору поширюється на правовідносини, які виникають між громадянами, які не є членами ЖБК та ЖБК та правового значення для вирішення даної справи не має.

У відповідності до ст. 24 Кодексу про шлюб та сімю України від 20.06.1969 року № 2006-VІІ, який з діяв на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами майно, яке належало

кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування є масністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Оскільки право власності на квартиру під номером 25, яка знаходиться в селі Шабо, Білгород- Дністровського району, Одеської області по вул. Шанцера та право на розпорядження та отримання з грошей або іншого майна у результаті відчуження належної позивачці квартири 25, яка знаходиться в селі Шабо, Білгород-Дністровського району, Одеської області по вул. Шанцера виникло у відповідачки до укладення шлюбу то одержані нею кошти у результаті її відчуження шляхом міни, а потім продажу у період шлюбу не можна визнати спільним майном подружжя.

Крім того, жодна з квартир, які належали відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до шлюбу ОСОБА_2 з позивачем та у період їх шлюбу ніколи не належали на праві приватної власності ОСОБА_1, позовних вимог про їх поділ позивач не заявляв та взагалі не оскаржував цей факт раніше.

Таким чином, суд вважає, що в даному випадку грошові кошти сплачені ОСОБА_2 у якості пайового внеску за спірну кооперативну квартиру не можна визнати спільним майном подружжя, а відтак у відповідності до ст. ст. 22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сімю ст. 146 ЖК України у відповідності до якої, поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі; П. 6 Постанови Верховного Суду України від 18.09.1987 року №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» визначено, яким встановлено, що квартира ЖБК може бути спільним майном подружжя та підлягає поділу на загальних підставах, якщо пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів , а також за рахунок коштів , подарованих подружжю або одержаних ним у позичку спірна квартира не підлягає поділу.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачка набула права власності на спірну квартиру у порядку встановленому законом та підстав для визнання недійсним свідоцтва про право власності від 22. 04.1999 року частково недійсним немає.

Крім того, вищенаведені норми закону вимагають від позивача надання доказів того, що пайовий внесок був внесений за рахунок спільних його та відповідачки коштів.

Зазначених обставин позивач не довів, чим не виконав вимоги ст. ст.10, 60 ЦПК України, відповідно до якої колена сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Довідка видана головою ЖБК «Сапфір» 12.04.2004 року, акт складений правлінням ЖСК «Сапфір» від 12.04.2004 року, довідка про здійснення оплати за електричну енергію від 01 жовтня 2001 року не є належними доказами по справі, оскільки не містять інформації про внесення ОСОБА_1 пайового внеску за спірну квартиру АДРЕСА_7 - Дністровському Одеської області.

Показання свідків, допитаних у судовому засіданні за клопотанням позивача, суд не бере до уваги, оскільки допустимими доказами факту внесення пайового внеску за спірну квартиру у даному випадку є письмові документи складені у передбаченій законом формі (квитанції к прибутковим касовим ордерам, видані ЖБК).

Квитанція к прибутковому касовому ордеру від 20 березня 1998 року не сприймається судом, як доказ сплати позивачем пайового внеску за спірну квартиру, оскільки , не містить номеру, інформації про внесення ОСОБА_1 суми 4500 доларів США саме у якості пайового внеску за квартиру АДРЕСА_7 - Дністровському Одеської області. До того ж, у звязку з відсутністю валютних рахунків, сума грошових коштів у розмірі 4500 доларів США не могла бути зарахована на будь-який рахунок ЖБК «Сапфір». Крім того, голова ЖБК «Сапфір» ОСОБА_5, яка була допитана у судовому засіданні, як свідок, пояснила, що вона не заповнювала квитанцію к прибутковому касовому ордеру від 20 березня 1998 року видану на імя ОСОБА_1, зазначену в неї грошову суму не отримувала та вважає, що ОСОБА_1 неправомірно заволодів пустою, вже підписаною квитанцією з печаткою кооперативу.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню у звязку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22-29 Кодексу України про шлюб та сімю 20.06.1969 року № 2006-УІІ, ст. 146 ЖК України, ст. 15 Закону України «Про власність», Постановою Верховного Суду України від 18.09.1987 року №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово- будівельні кооперативи» ст. ст. 10, 11, 58, 59, 60, 209, 212, 213-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: