Шевченківський районний суд м. Запоріжжя
справа № 2-6049/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2010 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Зарютіна П.В.

при секретарі Чернишовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення трудового договору та стягнення заборгованості по заробітній платі, за зустрічним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення трудового договору та зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 26.05.2008 року між нею та відповідачем було укладено безстроковий трудовий договір, який було зареєстровано в Шевченківському районному центрі зайнятості м. Запоріжжя за № 419. Розмір щомісячної заробітної плати позивача складав 900,00 грн., яку позивач зазвичай отримував 5 числа кожного місяця. У липні 2010 року відповідач повідомив їй особисто, що не має наміру виплачувати заробітну плату за липень 2010 року та станом на 03.08.2010 року не виплатив заробітну плату за липень 2010 року у сумі 900 грн.

У звязку із невиплатою заробітної плати позивач 04.08.2010 року надіслала відповідачу заяву про розірвання трудового договору з 04.08.2010 року на підставі ч. 3 ст.38 КЗпП України через невиконанням власником законодавства про працю.

На підставі викладеного позивач просить суд припинити безстроковий трудовий договір від 26.05.2008р., зареєстрований в Шевченківському районному центрі зайнятості за №419 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, зобовязати відповідача внести запис до трудової книжки позивача про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, зобовязати Шевченківський районний центр зайнятості м. Запоріжжя зняти з реєстрації трудовій договір від 26.05.2008 року, зареєстрований за № 419, стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованої та невиплаченої заробітної плати у розмірі 931,20 грн., суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1047,20 грн. та суму вихідної допомоги у розмірі 2295 грн.

Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, за яким зазначив, що у звязку з порушенням ОСОБА_1 своїх трудових обовязків на підставі укладеного трудового договору з ФОП ОСОБА_2, відсутності на робочому місці без поважних причин прогул, є всі підстави припинити трудові відносини, а тому і просить суд припинити трудовий договір, укладений між сторонами 26.05.2008 року, зареєстрований Шевченківським центром зайнятості м. Запоріжжя, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, та зобовязати Шевченківський центр зайнятості м. Запоріжжя зареєструвати припинення трудового договору від 26.05.2008 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 на підставі п. 4, ч. 1, ст. 40 КЗпП України.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 на позові наполіг, а на зустрічний позов заперечив, в той час як представник ОСОБА_2 наполіг на зустрічному позові, а на первісний позов заперечив за вищевказаними обставинами. Представник третьої особи Шевченківського районного центру зайнятості м. Запоріжжя просив вирішити спір на розсуд суду.

Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала у ПП ОСОБА_2 на підставі безстрокового трудового договору на посаді менеджеру зі збуту, що підтверджується наданою до суду копією трудового договору від 26.05.2008 р., зареєстрованому в Шевченківському районному центрі зайнятості м. Запоріжжя за № 419.

Постійне місце роботи ОСОБА_1 знаходилось за адресою: м. Запоріжжя, вул. Яценко, 6.

За поясненнями сторін 11.07.2010р. ОСОБА_2 звернувся до Орджонікідзевського РВ ЗМУ із заявою про втрату установчих документів.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначала, що позивач не мала можливості потрапити у приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Яценко, 6, оскільки вказане приміщення було опечатано працівниками Орджонікідзевського РВ ЗМУ в період з 11.07.2010 р. до 14.07.2010 р. А 14 липня 2010 року ОСОБА_1 вже була присутня на робочому місці.

У суду немає підстав не довіряти таким поясненням, оскільки вони узгоджуються із листом із Орджонікідзевського РВ ЗМУ від 05.11.2010р. №29/3-16629, довідкою ЗФ «Левіт - Січ» ПП «Левіт Комплекс» вих.№82/10/3 від 28.10.2010р. та показаннями допитаних свідківОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Натомість, представник ОСОБА_2 надала до суду акт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 12.07.2010р., який датований 12 серпня 2010р.

Проте, зважаючи на вищевикладене, суд критично оцінює такий акт, бо як встановлено, 12.07.2010р. ОСОБА_1 не мала можливості потрапити на своє робоче місце в звязку із тим, що приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Яценко, 6 було опечатано.

Крім того, з пояснень представника позивача та показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було встановлено, що 14.07.2010р. ОСОБА_2 повідомив своїм працівникам, що у звязку із втратою установчих документів, в тому числі і дозволу на розміщення обєкту торгівлі за вище вказаною адресою, а також у звязку із вилученням працівниками Орджонікідзевського РВ ЗМУ його печатки приватного підприємця та книги обліку доходів та витрат він тимчасово не має можливості здійснювати господарську діяльність. У звязку із обставинами, які склались, ОСОБА_2 звернувся із проханням до своїх працівників тимчасово не виходити на робочі місця.

Відповідно до ч.2 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Останній раз ОСОБА_1 отримувала заробітну плату 05.07.2010р., що підтверджується розрахунковою звітністю, таким чином, право на отримання заробітної плати виникло у ОСОБА_1 21.07.2010р.

Статтею 38 КЗпП України передбачені підстави розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника. В ч.3 цієї статті зазначено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

04.08.2010р. ОСОБА_1 надіслала на адресу ОСОБА_2 заяву про звільнення з 04.08.2010р. на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України через невиплату заробітної плати, про що також сповіщала і Шевченківський районний центр зайнятості м. Запоріжжя.

Лист ОСОБА_2, яким було запропоновано ОСОБА_1 зявитись за отриманням заробітної плати було направлено 09.08.2010р., тобто через пять днів після направлення заяви про звільнення.

Твердження представника ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_2 не мав наміру затримувати виплату заробітної плати спростовується показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також наданими до суду квитанціями про сплати відрахувань до державних бюджетів, з яких вбачається, що всі виплати були фактично здійснені після 04.08.2010р., а саме - 09.08.2010р. та 29.09.2010р.

Таким чином, твердження представника ОСОБА_2 щодо незявлення ОСОБА_1 12.07.2010р. на робочому місці та подальше невиконання нею своїх трудових обовязків без поважних причин не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду у звязку з чим в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Крім того, твердження представника відповідача про те, що останній у період з 12.07.2010 року по 14.07.2010 року продовжував здійснювати свою підприємницьку діяльність за адресою по вул. 40 років Радянської України, 39-а, не спростовують висновків суду, бо сторона відповідача не надала суду жодних доказів про те, що відповідач повідомляв позивача про зміну умов праці.

Відповідно до вимог ст.ст. 44, 115, 116, 117 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником законодавства про працю (ст.38), працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку.

Оскільки розірвання працівником трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України внаслідок порушення законодавства про працю дає працівникові право на одержання вихідної допомоги, суд вважає, що в наказі про звільнення позивачки та трудовій книжці повинні бути зазначені причини звільнення, а тому вимоги позивачки в цієї частині підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 113 КЗпП встановлено, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Відповідно до ч.2 ст. 113 КЗпП, про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб.

Зважаючи на те, що в даному випадку мав місце простій всього підприємства, вимоги ОСОБА_1 щодо виплати заробітної плати за липень та серпень 2010р. підлягають задоволенню частково: з 1 по 11 липня за повною ставкою у розмірі 900 грн. - 900 /22 *7= 286,36 грн., з 12 по 31 липня у розмірі двох третин окладу 600 / 22*15 = 409,09 грн., а разом за липень 695, 45 грн., за вирахуванням відрахувань до державного бюджету у розмірі 85,71 грн. З 1 по 3 серпня включно у розмірі двох третин окладу 600 / 21*3 = 85,71 грн., за вирахуванням відрахувань до державного бюджету у розмірі 15,52 грн.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 просить припинити безстроковий трудовий договір з 04.08.2010р., а із пояснень сторін вбачається, що за період роботи ОСОБА_1 у ОСОБА_2 позивачці жодного разу не надавалась відпустка, вимоги останньої щодо виплати грошової компенсації за невикористану відпустку є законними, проте підлягають частковому задоволенню - за вирахуванням відрахувань до державних фондів у розмірі 189, 13 грн.

Беручи до уваги той факт, що з боку ОСОБА_2 мало місце порушення трудового законодавства у вигляді несвоєчасної виплати заробітної плати за липень та серпень 2010р., суд вважає, що у ОСОБА_1 виникло право і на отримання вихідної допомоги відповідно до вимог ст.44 КЗпП України, а тому її вимога щодо стягнення з ОСОБА_2 на її користь вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 2 700 грн. підлягає задоволенню, але також частковому - за вирахуванням податку на прибуток з фізичних осіб, який складає 405 грн.00.коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 38, 40, 44, 83, 113, 115, 116 КЗпП України, ст.ст. 10, 30, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш ИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення трудового договору та стягнення заборгованості по заробітній платі.

Припинити безстроковий трудовий договір від 26.05.2008р., зареєстрований в Шевченківському районному центрі зайнятості м. Запоріжжя за № 419 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Зобовязати фізичну особу субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про її звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Зобовязати Шевченківський районний центр зайнятості зняти з реєстрації трудовій договір від 26.05.2008 року, укладений між субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований за № 419.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованої та невиплаченої заробітної плати у розмірі 679,93 грн., суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 858,07 грн., суму вихідної допомоги у розмірі 2294,18 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Відмовити у задоволенні зустрічного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення трудового договору та зняття з реєстрації.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 10 днів після проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя П.В Зарютін