АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-6121/09 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2010 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Лисичної Н.М., Повєткіна В.В.

при секретарі: Качур Л.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2009 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відібрання дитини, -

В с т а н о в и в :

В липні 2009 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про відібрання дитини посилаючись на те, що рішенням виконавчого комітету від 10 грудня 2008 року встановлено, що дні та години побачення батька з сином визначаються за згодою сторін, але відповідач протиправно змінив місце проживання дитини, утримує дитину у себе та не повертає його до матері. Тому просила суд постановити рішення, яким відібрати у батька ОСОБА_3 сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2009 року в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.41-43).

В апеляційній скарзі (а.с.51-52,60) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, оскільки:

- при ухваленні рішення суд не звернув уваги, що відповідач не надав доказів щодо побиття дитини бабусею та дідусем, а пояснення самої дитини з цього приводу здійснювались під психологічним тиском відповідача;

- суд при викладенні рішення посилався на довідку, надану відповідачем, відносно дідуся дитини, яка не має ніякого відношення для вирішення спору;

- висновок суду щодо небезпеки для життя та здоровя дитини є необґрунтованим та безпідставним, дідусь дитини помер 14 липня 2009 року, а бабуся у суді не допитувалась.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи позивачці в задоволені позову, суд першої інстанції встановив, що 28 червня 2009 року відповідач забрав сина ОСОБА_4 з будинку де мешкає позивачка разом з її батьками, так як йому стало відомо зі слів сина, що з ним жорстоко поводяться дідусь та бабуся, у зв'язку з чим поведінка відповідача, який на прохання сина без погодження з матір'ю взяв його до себе, не є протиправною поведінкою, а є способом самозахисту дитини, а обставини змінились так, що повернення дитини матері буде суперечити інтересам дитини.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.162 СК України якщо один з батьків або інша особа са-мочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала; дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоровя.

Як вбачається з матеріалів справи, доказів того, що залишення дитини за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоровя, позивачем суду не надано.

Згідно з постановою Нікопольського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 07 дипня 2009 року на підставі п.2 ст.6 КПК України відмовлено в порушенні кримінальної справи за заявою відповідача про спричинення гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6 тілесних ушкоджень його сину, оскільки з пояснення самого заявника вбачається, що вказані громадяни могли заподіяти його сину лише фізичний біль в разі його не реагування на зауваження щодо своєї поведінки, а опитані гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6 спричинення своєму внукові тілесних ушкоджень та фізичного болю категорично заперечують (а.с.20).

Пояснення малолітнього сина сторін в суді першої інстанції щодо його побиття дідусем, бабусею та матірю з приводу невиконання уроків або його поведінки не можуть бути прийняті у якості доказу наявності реальної небезпеки для життя та здоровя дитини.

Крім того, згідно зі ст.171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спору між батьками щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Тобто зазначена норма закону не передбачає заслуховання думки дитини при вирішенні спору між батьками щодо її відібрання в порядку, передбаченому ст.162 СК України.

З огляду на це рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2006 року при розірвання шлюбу між сторонами місце проживання дитини з матірю встановлено за домовленістю сторін (а.с.6).

Таким чином відповідач без згоди позивачки, з якою проживала малолітня дити-на, самовільно без вирішення питання в судовому порядку змінив її місце проживан-ня.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав суду доказів того, що проживання дитини з матірю за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для життя та здоровя дитини.

Письмовий висновок органу опіки та піклування з приводу наявного спору про відібрання дитини не враховується апеляційним судом, оскільки не містить конкретних рекомендацій з цього питання (а.с.115).

Враховуючи, що обставини по справі досліджені у повному обсязі, колегія суд-дів вважає за необхідне ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відібрання дитини. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про відібрання дитини

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,309,314,316 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2009 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відібрання дитини задовольнити.

Відібрати у ОСОБА_3 та повернути ОСОБА_2 неповнолітню дитину сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: