Погребищенський районний суд Вінницької області
Справа №2-13/2010
РІШЕННЯ Іменем України

19 квітня 2010 року Погребищенський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого, судді Бойчука О.Г.

з участю секретаря Павліченко М.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Погребище цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до селянсько-фермерського господарства „Лан-П" с. Дзюньків Погребищенського району Вінницької області, третя особа: Комісія з питань прав реабілітованих про відшкодування збитків за конфісковані будівлі та майно в 1930 році в сумі 417000 гривень та відшкодування моральної шкоди в сумі 1 '000 гривень, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до селянсько-фермере кого господарства „Лан-П" с. Дзюньків Погребищенського району, третя особа: комісія з питань прав реабілітованих про відшкодування збитків за конфісковані будівлі та майно в 1930 році в сумі 417000 гривень та відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 гривень.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і обґрунтовує по підставам викладеним у позовній заяві та тим, що в 1930 році, в його батьків під час розкуркулення (репресії в 30-х роках) будівлі і майно були конфісковані та передані в колективне господарство, а їх було вислано в Алтайський край. Загальна сума всього майна за його підрахунками - житлового будинку, присадибних будівель, сільськогосподарського реманенту, коней, корів, биків, свиней, овець, 20 тонн різного зерна становить 417000 гривень.

Крім цього йому відповідачем було завдано моральну шкоду, котра характеризується моральними стражданнями, зневагою, переживанням, стресом, розладом здоровя, був порушений його звичний спосіб життя, позбавлено засобів на прожиття, яку він оцінює в розмірі 10000 гривень. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Законний представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнає, пропонує відмовити в повному обсязі і показав, що при розпаюванні колективного сільського-господарського підприємства „Незалежна Україна" с. Дзюньків все майно яке належало до пайового фонду в сумі 3513268 гривень розпайоване між 794 пайовиками і знаходиться за договором Спільного володіння, користування та розпорядження майном у співвласників, бувших членів КСП. Резервного фонду, який би передбачав виділення майна в непередбачених ситуаціях, подібних з ОСОБА_1 та інших не створено, так як розпаювання майна проведено відповідно до Указу Президента України № 62 від 29 січня 2001 року „Про заходи щодо захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки" та Постанови Кабінету Міністрів України № 177 від 28.02.2001 року, методичними рекомендаціями якої не передбачалося залишку такого резервного фонду та не рекомендувалося цього робити загальним зборам членів бувшого КСП „Незалежна Україна".

Крім цього, позивач ОСОБА_1 на протязі всього періоду реформування ні одного разу не звернувся з цим питанням до Комісії по врегулюванню майнових відносин бувшого КСП „Незалежна Україна" с. Дзюньків та загальних зборів членів КСП, а потім і до Спілки громадян співвласників цього майна з вимогою по вирішенню його питання.

Вважає за неможливе стягнення з ФГ ,,Лан-П" коштів в сумі 417000 гривень на користь ОСОБА_1 так як майно під ці кошти правонаступнику не виділялися. В разі задоволення судом вимоги позивача то це, може призвести до перепаювання майна бувшого КСП, що зробити по справедливості практично не можливо, так як частина пайовиків 21 чоловік уже вийшла зі своїми паями, значна частина пайовиків померла і на сьогодні залишається 110 паїв не переоформлено спадкоємцями, а спадкоємці які переоформили спадщину проживають за межами села і зібрати їх на загальні збори пайовиків де мав би бути кворум практично не можливо.

Разом з тим фермерське господарство „Лан-П" с. Дзючьків не може бути відповідачем, оскільки не являється правонаступником по розпайованому майну, а лише використовує його за договором оренди та зберігання і знаходиться це майно в господарстві на позабалансових рахунках (на 01 та 02) як майно пайового фонду громадян співвласників майна тому. Крім цього фермерське господарство не володіє правом власності на майно, а лише згідно договору оренди має право на його використання, а тому вважає г ззовні вимоги ОСОБА_1 безпідставним і просить в позові відмовити.

Законний представник третьої особи: комісії з питань поновлення прав реабілітованим ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав і показав, що 21 квітня 2000 року рішенням комісії з питань поновлення прав реабілітованих «Про виплату грошової компенсації» розглянувши заяву ОСОБА_1, позивача, за вилучені під час розкуркулення у його батька будівлі та інше майно було встановлено грошову компенсацію в розмірі 112 гривень 50 коп. Майно та будівлі, на момент розгляду справи та прийняття рішення районною комісією не збереглися. Архівних довідок про вилучення вище згаданого майна немає, факт розкуркулення батька позивача встановлювався на підставі показів свідків.

Районна комісія приймаючи рішення керувалась п.18 Положення про порядок виплати грошової компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їхнім спадкоємцям, затвердженого постановко кабінету Міністрів України від 24 червня 1991 року № 48 яким передбачена грошова компенсація за майно, яке неможливо повернути або відшкодувати його вартість у порядку, передбаченому пунктами 12 і 15 цього положення, у розмірі до 15 мінімальних заробітних плат, реабілітованим на сімю.

Рішення районної комісії з питань поновлення прав реабілітованих від 21 квітня 2000 року «Про виплату грошової компенсації» ОСОБА_1 оскаржувалось до обласної комісії з питань поновлення прав реабілітованих і було залишене без змін.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що він є головою Комітету Спілки громадян співвласників майна бувшого КСП „Незалежна Україна" с. Дзюньків і йому відомо, що при розпаюванні КСП „Незалежна Україна" все майно яке належало до пайового фонду в сумі 3513268 гривень розпайоване між 794 пайовиками і знаходиться за договором Спільного володіння, користування та розпорядження у співвласників бувши членів КСП.

Заслухавши покази сторін, свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оглянувши довідку Державного архіву Вінницької області № 06-113/5 від 07.04.2000 року, згідно якої документів про розкуркулення гр. ОСОБА_5 в с. Дзюньків Плисківського району у 30-х роках в архіві на зберіганні не має (а.с. 46) суд приходить до висновку, що позові ОСОБА_1 до селянсько-фермерського господарства „Лан-П" с. Дзюньків Погребищенського району Вінницької області, третя особа: Комісія з питань прав реабілітованих про відшкодування збитків за конфісковані будівлі та майно в 1930 році в сумі 417000 гривень та відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 гривень елі" відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України (Змагальність сторін) кожна сторона повинні довести ті обставини. На які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України (Обовязки доказування і подання доказів)

1.Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

2.Докази подаються сторона та іншими особами, які беруть участь у справі.

3.Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення V справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

4.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України (Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

21 квітня 2000 року рішенням комісії з питань поновлення прав реабілітованих «Про виплату грошової компенсації» ОСОБА_1, за вилучені під час розкуркулення у його батька будівлі та інше майно було встановлено грошову компенсацію в розмірі 112 гривень 50 коп. Майно та будівлі, на момент розгляду справи та прийняття рішення районною комісією не збереглися.

Архівних довідок про вилучення вище згаданого майна немає, факт розкуркулення батька ОСОБА_1 встановлювався на підставі показів свідків. Із всього переліку зазначеного позивачем майна, нічого не збереглося в тому числі і будинків.

Районна комісія приймаючи рішення керувалась п.18 Положення про порядок виплати грошової компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їхнім спадкоємцям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 1991 року № 48 яким передбачена грошова компенсація за майно, яке неможливо повернути або відшкодувати його вартість у порядку, передбаченому пунктами 12 і 15 цього положення, у розмірі до 15 мінімальних заробітних плат, реабілітованим на сім,ю.

Крім цього, на підставі п.18 Положення про порядок виплати компенсацій, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів від 18.02.1993 р. № 112 в разі, коли неможливо повернути майно або відшкодувати його вартість у порядку, передбаченому п.12.,15, реабілітованим на сім'ю виплачується грошова компенсація до 15 мінімальних заробітних плат.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачу було правильно нараховано грошову компенсацію за конфісковане батьківська майно на підставі рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Погребищенської районної ради народних депутатів від 21 квітня 2000 року за вилучені під час розкуркулення у чого батька будівлі та інше майно було встановлено грошову компенсацію в розмірі 112 гривень 50 коп. Майно та будівлі, на момент розгляду справи та прийняття рішення районною комісією не збереглися. Архівних довідок про вилучення вище згаданого майна немає, факт розкуркулення батька позивача встановлювався на підставі показів свідків. Рішення районної комісії з питань поновлення прав реабілітованих від 21 квітня 2000 року «Про виплату грошової компенсації» ОСОБА_1 оскаржувалось до обласної комісії з питань поновлення прав реабілітованих і було залишене без змін (а.с. 3, 12, 30).

В судовому засіданні встановлено, що фермерське господарство „Лан-П" с. Дзюньків не являється правонаступником по розпайованому майну, а лише використовує його за договором оренди та зберігання і знаходиться це майно в господарстві на позабалансових рахунках (на 01 та 02) як майно пайового фонду громадян співвласників майна тому. Крім цього фермерське господарство не володіє правом власності на майно, а лише згідно договору оренди має право на його використання.

Оскільки інші виплати та компенсації діючим законом не передбачені, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

30 квітня 2003 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до селянсько фермерського господарства „Лан" с. Дзюньків Погребищенського району, третя особа комісія з питань поновлення прав реабілітованих Погребищенської районної ради про відшкодування збитків нанесених за конфіскацію будівель та майна під розкуркулення в 1930 році, ціна позову 139000 гривень (а.с.10-14 Справа № 2-3/2004)

15 січня 2004 року Погребищенський районний суд виніс рішення згідно якого в позові ОСОБА_1 до селянсько-фермерського господарства „Лан" с. Дзюньків Погребищенського району, третя особа комісія з питань поновлення прав реабілітованих Погребищенської районної ради про відшкодування збитків нанесених за конфіскацію будівель та майна під розкуркулення в 1930 році в сумі 113000 гривень та відшкодуванні моральної шкоди в сумі 10000 гривень відмовити. Рішення набрало законної сиди (а.с.80-82 Справа № 2-3/2004).

Вилучені будівлі та інше майно по можливості повертаються реабілітованому або його спадкоємцям натурою (якщо будинок незайнятий, а майно збереглось, та воно не було націоналізовано) по заяві, яка подається не пізніше трьох років з моменту набрання чинності цим законом або з дня одержання особою довідки про реабілітацію.

Суд також враховує ті обставини, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з спливом загальної позовної давності, яка відповідно до ст. 257 ЦК України встановлена тривалістю у три роки. З клопотанням про поновлення строку позовної давності позивач до суду не звернувся. В судовому засіданні від відповідача поступила письмова заява від 24 вересня 2009 року (а.с. ) про застосування позовної давності. Що відповідно до ст. 267 ч.4 ЦК України також є підставою для відмови в позові.

В частині позову про стягнення 10000 гривень компенсації вартості моральної шкоди, слідує відмовити, оскільки Законом України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні" та Положенням не передбачено відшкодування моральної шкоди, вирішувати питання про відшкодування моральної шкоди на підставі загальних норм, тобто на підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, суд вважає неможливим, оскільки в даному випадку необхідно встановлення вини особи, яка спричинила моральну шкоду, а відповідач - селянсько-фермерське господарство „Лан-П" с. Дзюньків, третя особа: Комісія з питань прав реабілітованих, ніякої шкоди позивачу не причиняли і не являються правонаступником органів, за рішенням котрих було репресовано (розкуркулено) ОСОБА_5

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 257, 267 ч.4, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. З, 10, 60, 208, 209, 212, 215 ЦПК України, ст. 5 Закону України „Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні", -

Вирішив:

В позові ОСОБА_1 до селянсько-фермерського господарства „Лап-П" с. Дзюньків Погребищенського району Вінницької області, третя особа: Комісія з питань прав реабілітованих про відшкодування збитків за конфісковані будівлі та майно в 1930 році в сумі 417000 гривень та відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 гривень відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подачі заяви про апеляційне оскарження.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дане рішення складено в повному обсязі 23 квітня 2010 року.

Головуючий, суддя