Рівненський міський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2010 року

Рівненський міський суд у складі: судді Мельника О.В., при секретарі Яремі Г.В.,

з участю позивача ОСОБА_1, його представника - адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Рівнеазот» про стягнення винагороди за використання винаходу, пені, суми за прострочення виконання грошового зобовязання та різниці в індексі інфляції,

встановив:

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали свій позов та пояснили, що групою спеціалістів ВАТ «Рівнеазот» була розроблена технологія виробництва мінеральних добрив «Спосіб отримання вапняково-аміачної селітри», яка 5ула запатентована з отримання деклараційного патенту № 56091А від 15 квітня 2003 року (далі в рішенні патент). 22 липня 2003 року між групою винахідників та ВАТ Рівнеазот» було укладено договір №991 про використання даного винаходу ВАТ Рівнеазот» (далі в рішенні договір). Стверджують, що згідно з п.п. 2.5,2.8,2.9,5.2 договору відповідач зобовязався сплачувати винахідникам щорічно, протягом трьох місяців після закінчення року 20% від доходу, одержаного щорічно від використання цього винаходу. За несвоєчасну оплату договором передбачено пеню в розмірі 0,01% від суми належної до сплати винагороди за кожен день прострочення. Проте, взяте на себе зобовязання за договором відповідач не виконує. Просять стягнути на користь позивача з ВАТ «Рівнеазот» 2090167 гривень заборгованості з винагороди за використання винаходу «Спосіб отримання вапняково-аміачної селітри», 76291 гривню - 0,01% пені за кожен день прострочення виплати винагороди від використання винаходу, розрахованої від заборгованості за використання винаходу у власному виробництві за період 2003-2005 року, 62705 гривень - 3% річних, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у звязку із несвоєчасною виплатою винагороди, 229904 гривні - компенсації інфляційних втрат, 10000 разової винагороди, відповідно до п. 2.8 договору № 491 від 25.03.2003 року та 15000 разової винагороди, згідно з п. 2.9. договору № 491 від 25.03.2003 року.

Представник відповідача позов не визнав з підстав, викладених у письмовому запереченні. У заперечення на позов пояснив, що положення договору про виплату винагороди не можуть посвідчувати факт використання винаходу. ВАТ «Рівнеазот» не

використовувало винахід «спосіб отримання вапняково-аміачної селітри». Вважає, що відповідачем не визначено, з якого саме доходу, «загального» чи «чистого». Я вказано у п. 1З п. 18 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 року №87 слід проводити нарахування винагороди. Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності в частині вимог про стягнення разової винагороди за використання винаходу та в частині стягнення пені. Окрім того представник відповідача стверджує, що для встановлення відповідності винаходу умовам патентоспроможності проводиться кваліфікаційна експертиза, яка в даному випадку проведена не була, «спосіб отримання вапняково-аміачної селітри» не є винаходом по суті. Просив у задоволенні позову з указаних підстав відмовити повністю.

Треті особи без самостійних вимог на розгляд справи до суду не зявились, про поважність причин своєї неявки суд не повідомили.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 14 січня 2003 року ВАТ «Рівнеазот» подало заявку на винахід способу отримання вапняково-аміачної селітри винахідників ОСОБА_4 ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

За результатом проведення формальної експертизи Державним департаментам інтелектуальної власності України було прийнято рішення про визнання заявки на видачу деклараційного патенту на винахід такою, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» (далі в рішенні Закон) та видано деклараційний патент на винахід.

22 липня 2003 року, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Закону між позивачем та іншими авторами винаходу з одного боку і ВАТ «Рівнеазот», як роботодавцем з іншого боку було укладено договір щодо винаходу «Спосіб отримання вапнякове аміачної селітри».

Згідно з п.п. а) п. 2.5 та п. 2.6. договору, відповідач, як роботодавець зобовязався видати авторам винагороду за винахід у випадку його використання власному виробництві в розмірі 20% від доходу, одержуваного щорічно, нарахованої у гривнях та сплачувати її авторам щорічно, не пізніше 10 років в грошовій формі не пізніше 3-х місяців після закінчення поточного року використання винаходу.

Відповідно до п. 1 договору від 22.07.2003 року, предметом його регулювання винахід «Спосіб отримання вапняково-аміачної селітри» (заявка № НОМЕР_1) від 14.01.2003 року.

Як слідує із змісту цього ж договору, обовязки ВАТ «Рівнеазот» перед позивачем, є обовязками роботодавця перед винахідником, що базуються на його предметі, а саме - винаході.

За змістом ст. 1 Закону, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, винахід - технологічне (технічне) вирішення, що відповідає умовам патентоздатності (новизні, винахідницькому рівню і промисловій придатності).

Деклараційний патент на винахід - різновид патенту, що видається з результатами формальної експертизи та експертизи на локальну новизну заявки в винахід.

Формальна експертиза (експертиза за формальними ознаками) - експертиза, ході якої встановлюється належність зазначеного у заявці об'єкта до переліку об'єктів, які можуть бути визнані винаходами, і відповідність заявки та її оформленні встановленим вимогам.

За положенням ст. 1 Закону, лише кваліфікаційна експертиза (експертиза по суті) встановлює відповідність винаходу умовам патентоздатності (новизні, винахідницькому рівню, промисловій придатності).

Судом беззаперечно встановлено, що кваліфікаційна експертиза винаходу «Спосіб отримання вапняково-аміачної селітри» проведена не була.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону, винахід відповідає умовам патентоздатності, якщо він є новим, має винахідницький рівень і є промислово придатним.

Отже, однією з обовязкових умов відповідності умовам патентоздатності винаходу є його винахідницький рівень.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.11.2008 року (справа № 53/415), яке залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 06.10.2009 року та ухвалою Верховного суду України від 03.12.2009 року встановлено, що винахід «Спосіб отримання вапняково-аміачної селітри» за деклараційним патентом №56091А не відповідає такій умові патентоздатності, як «винахідницький рівень», а згідно зі ст. 6 Закону, правова охорона надається винаходу, зокрема, лише за мови відповідності такого винаходу умовам патентоздатності.

Вказаним рішенням господарського суду також визнано деклараційний патент -:а винахід «Спосіб отримання вапняково-аміачної селітри» № 56091А недійсним повністю з моменту його видачі, тобто з 15.04.2003 року.

Цими ж судовими рішеннями встановлено, що недійсний деклараційний патент на винахід «Спосіб отримання вапняково-аміачної селітри» №56091А вважається таким, що не набрав чинності з 15.04.2003 року (дата публікації відомостей про видачу деклараційного патенту, у відповідності до вимог Положення про державний реєстр патентів і деклараційних патентів України на винахід, затверджений наказом Міністерства освіти і науки України від 12.04.2001 року №291), тобто права і обовязки, що випливають з деклараційного патенту, також є не чинними та не породжують будь-яких правових наслідків.

Обставини, встановлені судовим рішенням у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини ( ч. З ст. 61 ЦПК України), а тому вказані обставини, що встановлені судовим рішенням не потребують доказування.

Згідно з випискою з Державного реєстру патентів України на винаходи, відомості про визнання патенту (деклараційного патенту недійсним) за рішенням суду з 15.04.2003 року повністю, було опубліковано 27.04.2009 року, у звязку з чим дія патенту вважається припиненою.

За вказаних обставин суд прийшов до висновку, що «Спосіб отримання вапняково-аміачної селітри», описаний в деклараційному патенті №56091 А - не є винаходом по суті, оскільки такий винахід не відповідає вимогам патентоздатності через відсутність її обовязкової умови «винахідницький рівень».

Окрім того, навіть за умови відсутності існування зазначених обставин, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з висновком №530 додаткової судової експертизи обєктів інтелектуальної власності від 15 липня 2009 року, у період з 2002 по 2007 року включно, виробництво вапняково-аміачної селітри на ВАТ «Рівнеазот» здійснювалось переважно з використання кожної ознаки незалежного пункту формули винаходу за деклараційним патентом України на винахід № 56091 А.

Указаний висновок експерта лише встановлює факт використання відповідачем способу отримання вапняково-аміачної селітри, що вказаний у деклараційному патенті на винахід, проте не спростовує встановлені судом висновки про те, що такий спосіб не є винаходом по суті через невідповідність його такій умові патентоздатності, як «винахідницький рівень».

Із вказаного висновку експерта також слідує, що випуск на ВАТ «Рівнеазот» вапняково - аміачної селітри шляхом застосування запатентованого в деклараційному патенті способу не був постійним.

Як слідує із змісту п.п. «а», п. 2.5. договору, відповідач зобовязаний видавати авторам винагороду лише в разі використання винаходу у власному виробництв розмірі 20% від одержаного щорічно доходу.

Жодним із досліджених судом доказів не було доведено обсяги випуску відповідачем вказаного добрива шляхом застосування запатентованого способу також точних обсягів реалізації добрива, як не було доведено й розмір чистого доходу одержаного відповідачем від реалізації такого добрива, у зв'язку із чим суд не може вважати доведеним та встановленим факт одержання ВАТ «Рівнеазот» доходу випуску вапняково-аміачної селітри, навіть за умови застосування способу й: виготовлення, описаному у деклараційному патенті. Поряд з тим, встановлення точного розміру доходу є обовязковим елементом юридичного складу для доведе факту порушення зобовязання з боку ВАТ «Рівнеазот» за договором від 22.07.2003 року.

У підтвердження наявності вказаних елементів юридичного складу суд не може прийняти до уваги надану позивачем довідку про обсяг (кількість) та ціну ще реалізації на експорт вапняково-аміачної селітри за період з січня 2003 по квітень 20 років, оскільки указана довідка не містить вказівки про випуск вапняково-аміачної- селітри відповідачем саме шляхом застосування запатентованого позивачем винаходу.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав - належних і достатніх доказів для задоволення позову, а тому керуючись :

10,11,60,81,88,212,214,215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Рівнеазот» про стягнення винагороди за використання винаходу, пені, 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання, сумі що складає індекс інфляції, а також стягнення разової винагороди за використаю винаходу відповідно до п.2.8 та п. 2.9 Договору №991 від 22 липня 2003 рок укладеного між авторами винаходу та ВАТ «Рівнеазот», як роботодавцем - відмовити за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

На рішення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом двадцяти днів після подання заяв про апеляційне оскарження, яка повинна бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя О.В. Мельник