РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-415/10 рік,

2-1774/2009, 2-12839/2008

18.01.2010 р. Московський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді Зінченко Ю.Є.

при секретарі Колтур Я.С.

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського комунального підприємства «Міськелектротранс», третя особа Жовтневе трамвайне депо ХКП «Міськелектротранс» про стягнення оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника та стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, , суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що він працював у відповідача кондуктором громадського транспорту в жовтневому трамвайному депо з 08.02.1999 року по 31.10.2008 р. майже 10 років. 01.02.2007 року наказом від 01.02.2007 року № 82-ВК його було незаконно звільнено з роботи на підставі ч. 2 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2008 року, його поновлено на роботу та стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2784 грн. 32 коп. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, ст. 235 КЗпП України, рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та про виплату працівникові заробітної плати не більш ніж за один місяць підлягає негайному виконанню. Під негайним виконанням рішення, розуміється виконання в наступний день після прийняття такого рішення. Протягом квітня-травня-червня-серпня 2008 року він неодноразово звертався до відповідача з заявами про поновлення його на роботу, про що відповідачем було відмовлено, оскільки звернувся із апеляційною скаргою на рішення Московського районного суду м. Харкова, від 14.04.2008 року. 03.06.2008 року державним виконавцем Комінтернівського ВДВС ХМНО було відкрите виконавче провадження по виконавчому листу по справі № 2-282-08 згідно рішення суду від 14.04.2008 року в частині негайного виконання. Цією постановою боржнику було встановлено добровільно виконати рішення Московського районного суду м. Харкова від 14.04.2008 року в частині негайного виконання в строк до 10.06.2008 року, а у разі невиконання примусово виконати виконавчий документ у порядку, встановленому законом України «Про виконавче провадження». Особливість негайного виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивості здійснення після його проголошення в судовому засіданні. Однак рішення суду в частині його поновлення на роботі та виплати йому середнього заробітку за один місяць не було виконано.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 13.08.2008 року, рішення Московського районного суду м. Харкова від 14.04.2008 року в частині поновлення його на роботі залишено без змін, в частині компенсації заробітної плати за час вимушеного прогулу стягнуто на його користь з відповідача суму 2 288 грн. 64 коп. Відповідно до діючого законодавства рішення апеляційного суду Харківської області набрало законної сили з моменту його проголошення.

Таким чином апеляційний суд Харківської області підтвердив законність рішення суду першої інстанції про негайне поновлення і негайну виплату мені середньої зарплати за один місяць. Відповідач всупереч ст. 235 КЗпП України, ст. 367 ЦПК України поновив його на роботі наказом № 247 від 27.08.2008 року, посилаючись на рішення Московського районного суду, від 14.04.2008 року, та рішення апеляційного суду Харківської області від 13.08.2008 року, як би з 13.08.2008 року. Але цей наказ з'явився тільки 3.09.2008 року і його з ним було ознайомлено тільки 03.09.2008 року. І в табелі за серпень місяць у нього стоїть один робочий день 29 серпня перший робочий день після поновлення його на роботі. Таким чином він вважає, що відповідачем було порушено його конституційне право на працю та на заробітну плату за період з 14.04.2008 року по 29.08.2008 року. Відповідач затримав виконання рішення суду на 137 днів, а саме з 15 квітня 2008 року по день фактичного поновлення на роботі 28 серпня 2008р. включно. Тобто вважає, що відповідач зобов'язаний був виплатити йому середній заробіток за час затримки виконання рішення суду.

Відповідно до довідки відповідача, середня заробітна плата кондукторів складає в 2008 році в квітні - 908 грн., травні - 939 грн., червні - 907 грн., липні - 825 грн., серпні - 882 грн. Таким чином середньомісячна заробітна плата за період з квітня по серпень 2008 року включно становить: (908+939+907+825+882):5=892,20грн. Середньоденна заробітна плата в день складає 892,20:30=29,74грн. Таким чином компенсація за період з 15.04.08 по 28.08.08 включно, складає: 137 х 29,74 = 4074,38 грн.

Крім того він вважає, що відповідно до пункту 7.8 Колективного договору, адміністрація зобов'язується виплачувати одноразові премії робітникам підприємства, що досягли пенсійного віку і які пропрацювали від 5 до 10 років в сумі 200 грн. Він пропрацював безперервно у відповідача з 8.02.1999 року по 31.10.2008 року, тобто майже десять років, але зазначену суму не отримав.

31.10.08 він був звільнений за власним бажанням, але остаточний рахунок з ним проведений не був, в звязку з чим вважає, що відповідач повинен виплатити йому компенсація за затримку остаточного розрахунку за період часу з 01.11.08 по 18.01.10, а саме за 444 дня, що складає 444*29,74=13204,56 грн. Також, при підготовки документів для звернення до суду йому необхідно було робити копії документів, в звязку з чим ним були понесені витрати на суму 182,90 грн.

На підставі вищевикладеного, просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 15.04.08 р. по 28.08.08 р. включно, в сумі 4074 грв, 38 коп. Також, просить стягнути з відповідача на свою користь 200 грн., як єдиноразову премію за безперервний стаж роботи на підприємстві в зв'язку з досягненням пенсійного віку. Крім того, просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку за період часу з 01.11.08 р. по 18.01.10 р. включно, в сумі 13204,56 грн. та стягнути на свою користь витрати, що пов'язані з підготовкою документів для звернення до суду, в сумі 182,90 грн.

В судовому засідання позивач свої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що позивачем невірно визначений період вимушеного прогулу, а саме кінцевою датою вимушеного прогулу є 29.08.2008 року. Хоча, ХКП „Міськелектротранс" поновив позивача на роботі з 13.08.2008 року наказом від 27.08.2008 р. № 247.

Крім того, відповідач незгоден, що позивачем здійснено розрахунок вимушеного прогулу за період з 14.04.2008 по 29.08.2008 року, і чому у якості вихідних даних та за одиницю розрахунку позивачем застосовується повний робочий місяць, оскільки при поновленні на роботі між роботодавцем та працівником встановлюються ті ж самі трудові умови, що існували до його звільнення. До звільнення, позивач працював неповний робочий тиждень, а саме: 2 дні на тиждень, у звязку із доглядом за хворою матірю.

Також, відповідно розрахунку бухгалтерії середня заробітна плата кондуктора Жовтневого трамвайного депо з режимом роботи 2 дні на тиждень за період з квітня по серпень 2008 року складає 244,99 грн., тобто заробітна плата за даний період, складає 1224,96 грн.

Крім того, ураховуючи зроблену заяву ХКП „Міськелектротранс" вважає, що відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Останнім органом, який розглядав трудовий спір ОСОБА_1 з ХКП «Міськелектротранс» був Апеляційний суд Харківської області, яким 13.08.2008 року було винесено остаточне рішення по справі. Однак, під час розгляду справи апеляційною інстанцією ані ОСОБА_1, ані його представник з заявами щодо оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника не звертались, питання про оплату не порушували.

Таким чином, вважає, що позивачем був пропущено тримісячний строк позовної давності, оскільки останній звернувся до суду лише 22.12.2008 року.

Також просить відмовити позивачу у стягнення премії у сумі 200грн., з тих підстав, що Колективним договором ХКП «Міськелектротранс» передбачено, що отримання такої премії є «добросовісний труд», однак до категорії добросовісних працівників ОСОБА_1 не належить.

Вимоги позову щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку за період часу з 01.11.2008 по 18.01.2010 р. також не підлягають задоволенню, оскільки ця вимога є похідною від вимоги про стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період часу з 15.04.2008 р. по 28.08.2008 р. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Також просить відмовити у вимогах про стягнення витрат пов'язаних з підготовкою документів для звернення до суду в сумі 182,90 грн., оскільки це не передбачено ст. 79 ЦПК України.

Представник третьої особи Жовтневого трамвайного депо «ХКП «Міськелектротранс» в судовому засідання підтримав заперечення відповідача.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду докази вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що згідно трудової книжки ОСОБА_1 працював у відповідача кондуктором громадського транспорту в жовтневому трамвайному депо з 08.02.1999 року по 31.10.2008р.

Наказом від 01.02.2007 року № 82-ВК його було звільнено з роботи на підставі ч. 2 ст. 40 КЗпП України.

Згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2008 року, ОСОБА_1 поновлено на роботі та стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2784 грн. 32 коп.

Згідно ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого.

Таким чином дане рішення суду повинне виконуватися в наступний день після його оголошення.

Згідно копій заяв від 16.04.2008р., 29.04.2008р, 19.05.2008р., 16.06.2008р., 03.07.2008р., 13.08.2008р., що знаходяться в матеріалах справи, ОСОБА_1 звертався до відповідача з проханням виконати рішення Московського районного суду м. Харкова від 14.04.2008р., однак рішення виконане не було.

Крім того, 03.06.2008 року державним виконавцем Комінтернівського ВДВС ХМНО було відкрите виконавче провадження по виконавчому листу по справі № 2-282-08 згідно рішення суду від 14.04.2008 року в частині негайного виконання та боржнику встановлено добровільно виконати рішення Московського районного суду м. Харкова від 14.04.2008 року в частині негайного виконання в строк до 10.06.2008 року, однак рішення виконано не було.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 13.08.2008 року, рішення Московського районного суду м. Харкова від 14.04.2008 року в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі залишено без змін, в частині компенсації заробітної плати за час вимушеного прогулу стягнуто на користь позивача з відповідача суму 2 288 грн. 64 коп. Рішення апеляційного суду Харківської області набрало законної сили з моменту його проголошення.

Наказом № 247 від 27.08.2008р. ОСОБА_1 поновлено на посаді кондуктора громадського транспорту Жовтневого трамвайного депо ХКП «Міськелектротранс» з 13.08.2008р. та стягнута заробітна плата за час вимушеного прогулу у розмірі 2288,64грн. Даний наказ позивачем був отриманий 03.09.2008р.

Таким чином, відповідачем було порушено право позивача на працю та на заробітну плату за період з 14.04.2008 року по 29.08.2008 року, тобто відповідач затримав виконання рішення суду на 137 днів.

Відповідно до довідки № 266 від 20.02.2009р. виданої ХКП «Міськоелектротранс», середня заробітна плата кондукторів складає в 2008 році в квітні - 908 грн., травні - 939 грн., червні - 907 грн., липні - 825 грн., серпні - 882 грн. Виходячи з цього середньомісячна заробітна плата за період з квітня по серпень 2008 року включно становить: (908+939+907+825+882):5=892,20грн, тобто середньоденна заробітна плата в день складає 892,20:30=29,74грн.

Таким чином, суд в цій частині позову задовольняє позовні вимоги позивача та стягує з ХКП «Міськелектротранс» на користь позивача компенсацію за час затримки виконання рішення суду за 137 днів за період з 15.04.08 по 28.08.08 включно, яка складає: 137 х 29,74 = 4074,38 грн.

Що стосується позовних вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь одноразової премія як робітнику підприємства, що досяг пенсійного віку і який працював від 5 до 10 років в сумі 200грн., то в задоволенні цій частині позов суд відмовляє, оскільки згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 р. при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат.

Відповідно до п. 7.8. Колективного договору ХКП «Міськелектротранс» дійсно можливо отримати премію у розмірі 200 грн., у зв'язку із виходом на пенсію. Але особливою умовою отримання такої премії є «добросовісний труд», про що надано виписку з колективного договору на 2007-2008 роки. Однак до категорії добросовісних працівників ОСОБА_1 не належить, в звязку з тим, що його неодноразово притягували до дисциплінарної відповідальності за порушення фінансової та виробничої дисциплін, про що свідчать накази № 1056-вк від 07.12.2005 р., № 817-вк від 14.09.2005 р. Крім того, згідно характеристики з місця роботи від 02.11.2009 № 761, пояснювальні записки від 07.12.2005 та 14.09.2005 р., ОСОБА_1 систематично не виконував посадову інструкцію.

В задоволені позовних вимог стосовно компенсації за затримку остаточного розрахунку за період з 01.11.2008р. по 18.01.2010 включно, суд відмовляє, оскільки відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Останнім органом, який розглядав трудовий спір ОСОБА_1 з ХКП «Міськелектротранс» був Апеляційний суд Харківської області, яким 13.08.2008 року було винесено остаточне рішення по справі, позивач був поновлений на роботі, йому був виплачений за рішенням суду середній заробіток та він продовжив працювати у відповідача до досягнення пенсійного віку. 31.10.08 року позивач був звільнений за власним бажанням відповідно до наказу № 1336-ВК. При звільненні з ним був проведений остаточний розрахунок. Позивач помилково вважає, що невиплата компенсації за час затримки виконання рішення суду за 137 днів за період з 15.04.08 по 28.08.08 включно є затримкою остаточного розрахунку починаючи з 01.11.2008 року, оскільки після поновлення на роботі за рішенням суду та до звільнення за власним бажанням 31.10.2008 року така компенсація позивачу нарахована не була та з проханням про її стягнення позивач звернувся до суду 22.12.2008 року. Таким чином, остаточний розрахунок з позивачем був проведений відповідно до чинного законодавства, спір з приводу невиплати компенсації за затримку виконання рішення суду виник після звільнення позивача та проведення з ним остаточного розрахунку. В звязку з чим у суду немає підстав для стягнення компенсації відповідно ст.ст. 116, 117 КЗпПУ в розмірі середнього заробітку за вищезазначений період.

Що стосується позовної давності яку просить застосувати відповідач, то суд вважає, що порушення строку позовної давності позивачем викликане поважними причинами, а саме необізнаністю, юридичною неграмотністю та похилим віком позивача, крім того, суд приймає до уваги те, що спір який виник між сторонами трудовий, пропуск троку є незначним, в звязку з чим, суд не застосовує строки позовної давності.

Згідно квитанцій що знаходяться у справі позивачем були понесені витрати на ксерокопію документів на суму 52,20грн., 60грн.,60грн., а всього на суму 172,20грн.

В силу ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки позивачем не надано суду доказів, на ксерокопію яких саме документів були витрачені кошті та чи мають відношення дані документи до розгляду справи, суд відмовляє в стягненні цих витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,11,60,88,212-215, ЦПК України, ст. 267 ЦК України, ст.ст. 116,117,233,235,236, КЗпП ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Харківського комунального підприємства «Міськелектротранс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період часу з 15.04.2008 року по 28.08.2008 року включно в сумі 4074 грн. 38 коп.

Стягнути з Харківського комунального підприємства «Міськелектротранс на користь держави судовий збір у розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-тиденний термін з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подачі після цього протягом 20-ти днів апеляційної скарги, або у порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя Московського районного

суду м. Харкова ОСОБА_2