РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2010 року Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді Алфьорової Т.М., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1Ю розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 Жораєвича до Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_3 Жораєвні, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права на майно, про виключення майна з акту опису і арешту

встановив :

Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовною заявою про виключення майна з акту опису і арешту та визнання за ним право на майно посилаючись на те, що на виконання рішення Фрунзенського райсуду м. Харкова про стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_3 боргу на користь ОСОБА_5 державним виконавцем Фрунзенського ВДВС було складено акт опису й арешту майна від 06.03.2007 року, що знаходилося за адресою: м. Харків, пр. Московський, буд. 216/7. При складенні вказаного акту відповідачка ОСОБА_3 вказувала про те, що частина майна належить йому і надала відповідні докази, але державний виконавець не прийняв до уваги надані відомості та описав все майно. Був накладений арешт на майно, а саме: спальній гарнітур «Земфіра», який був придбаний ним 21.12.2001 року у ПП ОСОБА_8 у м. Харкові за ціною 6500 грн. і це підтверджується видаткової накладної від 21.12.2001 року; на румунську меблі - меблевий гарнітур( столовій), яку він 20.11.2000 р. придбав у ПП ОСОБА_9 за 14700 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 12 від 20.11.2000 року, та відповідною накладною, а також дві кришталеві люстри за ціною по 750 грн., що підтверджується виданою накладною № 12/1 від 20.11.2000 року., а також люстра « Рокко» за ціною 2000 грн., яка придбана ним 20.11.2000 року. Вказане майно знаходилося у відповідачки - сестри ОСОБА_3 у кв. № 7 по пр. Московському,буд..№ 216 у м. Харкові, де сестра знімала зі свою родиною квартиру, а раніше в приватному будинку по вул. Ільїнська, буд.. № 23, у м. Харкові, який був оформлений на сестру, але вони будувати його разом і він там проживав. Після продажу цього будинку, він став знімати двохкімнатну квартиру, а сестра чотирьохкімнатну, тому це майно було у сестри , що було для нього зручно. Таким чином, вважає, що вказане вище майно, яке описане і на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникам ОСОБА_3. Крім цього, просив поновити строк звернення до суду, так як вважає, що строк пропущений з поважної причини.

Позивач в судовому засіданні позовні вимог підтримав повінню і дав пояснення про обставини справи, які вказані вище, а також вказав, що меблевий гарнітур ( румунський ), куди входить і журнальний столик був придбаний подружжями ОСОБА_3 в 90- х роках і знаходився в їх користуванні. ОСОБА_7 займався разом з ОСОБА_9 бізнесом і у нього був борг перед нею у розмірі 14700 грн. Вона взяла в якості завдатку це майно, документально угоду не оформляли, майно залишалося в квартирі ОСОБА_7, які потім пропонував їй сплатити цей борг ОСОБА_9, залишити собі меблі та люстри, а він буде купувати собі нову, на що він погодився. Усі меблі, описані державним виконавцем були у ОСОБА_7, так як він спочатку жив з ними, а потім знімав квартиру , а меблі була велика, тому залишалася у сестри.

Представник відповідача - Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_10 в судове засіданні не зявився, надав заяву про слухання справи за його відсутністю. Раніше, він поясняв в судовому засіданні, що підстав для задоволення позову немає так як при складенні акту опису та арешту майна від 06.03.2007 року порушень не було.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засіданні не зявився, раніше будучі допитаним, позов не визнав і давав пояснення, що у відповідачів ОСОБА_7 він знає тривалий час ще за м. Києвом, де вони позаймали гроші та переїхали до м. Харкова, в приватний будинок №23 по вул. Ільїнська, зареєстрований за ОСОБА_3 В цей будинок подружжя ОСОБА_3 перевезли майно із Києва а також придбали і інше майно, на яке вказує позивач. Після продажу будинку, відповідачі перевезли всі меблі в квартиру № 7, яку вони зняли у будинку № 216/1, по пр. Московському. Борг їх перед ним більше 300000 грн. і вони ухиляються від його сплати. Меблевий гарнітур подружжя ОСОБА_3 придбали в 1997-1998 роках і завжди ним користувалися і перевезли його до м. Харкова. Позивач до нього не має ніякого відношення. Посилання позивача про те, що румунська меблі придбані у П.П. ОСОБА_9 не може бути прийняті до уваги, так як цей приватний підприємець ніколи не працювала в м. Харкові і гарнітур не перевозила до себе, вона працює в Рівненської області де працювала разом з родичем позивача, тому надані документи підвергає сумніву, а крім цього не надані були товарні чеки, які б свідчили, що товар куплений. Договору задатку ні якого не було і вона немала право видавати будь які накладні та ордера на цю меблі.

Позивач ОСОБА_6 з сімєю ОСОБА_3 не проживав, а проживав в іншому місці і не користувався цим майном. Вважає, що суд не може взяти до уваги і накладну з приводу придбання спальні, так як вона не підтверджена фіскальним чеком, повинна бути і касова книга. Крім цього, все майно, у тому числі і спальня вже описував державний виконавець Ленінського відділу державної виконавчої служби у 2004 році для виконання рішення Ленінського райсуду від 07.11.2002 року і позивач на той час, не ставив питання про виключення цього майна. Далі, відповідач поясняв, що у нього зберігся гарантійний талон, виданий ПП ОСОБА_11, який свідчить, що спальня придбана у 2004 році відповідачем ОСОБА_3. Вважає, що позов поданий для того, щобухилитися від сплати боргу відповідачам ОСОБА_3.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заперечення відповідача по справі і наполягав на відмові в задоволенні позивних вимог.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в судові засіданні не зявилися надали посвідчені нотаріально заяви про слухання справи за їх відсутністю і про те, що на позовні вимоги визнають.

Вислухавши сторони та перевертівши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні було встановлено, 24.01 2007 року Фрунзенським райсудом м. Харкова видані виконавчій лист на примусове стягнення з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4С на користь ОСОБА_5 суму боргу 339450 грн. До наступного часу це рішення не виконано.

Статтею 50 Закону Україна « Про виконавче провадження - встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті ( опису), вилученні та примусовій реалізації. Арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним.

На підставі виконавчого листу від 24.01.2007 р. було відкрито виконавче провадження і виконавцем відділу Державної виконавчої служби у Фрунзенському районі м. Харкова 06.03.2007 року був складений акт опису та арешту майна, що знаходилося за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживаннівідповідачів ОСОБА_4, які знімали квартиру. В акт опису крім іншого майна, ввійшло наступне майно: спальний гарнітур «Земфіра» білого кольору: ліжко 2-х спальне, тумбочка, шафа, комод білого кольору , на загальну суму 1000 грн., меблевий гарнітур деревяний, коричного кольору, що складається з столу овального, крісла 2 шт., диван -1 шт., сервант 1 -шт., горка -1 шт., креденс- 1шт., вартістю 1000 грн.

Люстра зелено - золотого кольору 10-ти плафонна вартістю 50 грн., люстра 6-ти плафонна -50 грн., журнальний стіл скляний 100 грн.

Згідно зі ст. 59 Закону України „Про виконавче провадження - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна і- під арешту.

В судовому засіданні встановлено, що все це майно раніше знаходилося в будинку у приватному будинку по вул. Ільїнська, № 23 у м. Харкові, який був зареєстрований за ОСОБА_3, цей факт сторони не оскаржують і цим майно користувалися подружжя ОСОБА_3, які після продажу будинку зняли квартиру АДРЕСА_2 і перевезли усе своє майно, у тому числі і майно, що вказано в акті опису і користувалися ним.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що меблевий гарнітур ( румунський, столовий ) він придбав у приватного підприємця ОСОБА_9, якій повинен був гроші відповідач ОСОБА_7, а також люстри, а він сплатив цей борг за родича.

Допитана в якості свідка по окремому дорученню ПП ОСОБА_9 пояснила в судовому засіданні, що у 2000 році, вона дійсно займалася підприємницькою діяльністю, зокрема роздрібною торгівлею продуктів харчування та виробленням хлібобулочних та макаронних виробив. ОСОБА_7 був винен їй гроші, тому запропонував придбати у нього румунську столову меблі та люстру, а потім вона ці речі продала ОСОБА_6

Суд, не може прийняти як доказ, надану позивачем накладну від 20.11.2000 року, та квитанцію до прибуткового касового ордера № 12 про придбання цього майна у ПП ОСОБА_9 Як встановлено в судовому засіданні із пояснення свідка ОСОБА_9 вона не займалася купівлею - продажу будь якої меблі та люстрами, а тільки займалася роздрібною торгівлею продуктів харчування, тому не могла оформляти угоди по купівлі - продажу меблі накладними та ордером, цього майна у нею ніколи не було.

Позивач не заперечував проти того, що відповідачі ОСОБА_7, користувалися цими меблями, коли проживали у м. Києві і перевезли її в м. Харків, де продовжували нею користуватися спочатку у буд. № 23 по вул. Ільїнська, а потім після продажу будинку в кв. № 7, по пр.-ту Московському, буд. 216/1, а ОСОБА_9 проживала на той час і проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 і ці меблі не була в її користуванні, вона її ні коли не забирала до себе. Позивач в судовому засіданні не довів, що між ОСОБА_7 та ПП ОСОБА_9 були цивільні правовідносини, що стосується боргу, а також завдатку і того, що меблевий гарнітур, а також дві люстри були передані за борги ОСОБА_7 ОСОБА_9 і в загалі, що цей борг існував.

У звязку з вказаними обставинами, суд вважає необхідним відмовити в частині позовних вимог, щодо визнання право та виключення із акт опису меблевого гарнітуру, а також журнального столика, який як пояснив позивач входить до цього гарнітуру та двох люстр у звязку з недоведеністю приналежності цього майна йому.

Що стосується вимог про виключення із акту опису спального гарнітуру білого кольору, то в цій частині вимоги треба задовольнити з наступних підстав.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Свідок ОСОБА_8 пояснила в судовому засіданні, що дійсно в 2001 році вона займалася підприємницькою діяльністю, орендована площа для продажу меблів та продавала її. Накладна, яка є в матеріалах справи на придбання спального гарнітуру „ Земфіра виписана нею і вона продала ці меблі позивачу. На той час працювала на єдиному податку і тому не треба було мати касу і видавати чек.

Свідком надала документи, а саме: свідоцтво про сплату єдиного податку, яке підтверджує, що на момент продажу меблі вона займалася підприємницькою

діяльністю; договір від 19.12.2001 року, якій підтверджує, що на 19.12. 2001 року свідок ОСОБА_8 укладала договір на поставку їй спальні; накладну від 20.12.2001 року про те, що спальня була відвантажена їй; книга розрахунку доходів та витрат за 2001 p., яка підтверджує, що 21.12.2001 року була продана спальня за 6500 грн. Ці документи підтверджують надану до матеріалів справи видаткову накладну № 00008 від 21.12.2001 року, видану ПП ОСОБА_8 на імя позивача ОСОБА_6

Суд не може взяти до увагу, надану відповідачем гарантійного талону на спальній гарнітур від 21.12.2004 року на імя ОСОБА_7, ( П.П. ОСОБА_11.) так як не надані інші докази, які б без сумнів свідчили про покупку вказаної меблі.

Строк звернення до суду з вказаним позовом позивач не пропустив .

У звязку з вказаними обставинами, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити в частині доведеності.

Керуючись ст.ст. 50, 59 Закону України „Про виконавче провадження, ст. ст.

10, 11, 60, 214, 215, 219 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 Жораєвича до Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_3 Жораєвні, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права на майно та виключення майна з акту опису і арешту задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 Жораєвичем право власності на майно: спальний гарнітур, який складається із 2-х спального ліжка, тумбочки, шафи, комоду білого кольору, на загальну суму 1000 грн. та виключити його із акту опису та арешту майна, ( акт серії АА № 776120), який складений державним виконавцем Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції 06 , березня 2007 року

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м .Харкова. Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів післі подання заяви про апеляційне оскарження або протягом десяти днів з дня проголошення рішення без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано, якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження апеляційна скарга не подана - після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя: