АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-66/10 Головуючий у 1-й інстанції Процько
Провадження № 22-ц-1793/10 Доповідач - Ткач О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2010 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бахметова В. Х., Гірський Б. О.,

при секретарі Жовняревич Т.М.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайсуду від 25 червня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 47802,42 грн боргу з врахування інфляційних, 1820,26 грн відсотків з простроченої суми.

Позивач зазначив, що 16 грудня 2004 року ОСОБА_1 позичив у нього 16 000 грн, які зобовязувався повернути до 15 січня 2005 року.

Крім цього, 3 березня 2005 року ОСОБА_1 позичив 21000 грн. Оскільки відповідач не повернув добровільно гроші, то просить суму боргу стягнути в судовому порядку.

В процесі розгляду справи позивач неодноразово уточнював та доповнював свої позовні вимоги. Так, 25.02.2009 року позивач подав заяву про продовження строку на предявлення позову посилаючись на те, що відповідач постійно запевняв його у поверненні грошей. 26 квітня 2010 року позивач уточнив суми позову і просив стягнути з відповідача ( а.с. 67-68) 37 000 грн боргу за двома розписками, 34224,50 грн суми індексації, 5415,46 грн відсотків з прострочених сум, всього 76639 грн, а також судові витрати.

Рішенням Тернопільського міськрайсуду від 25 червня 2010 року поновлено строк позовної давності та стягнено з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 76639,96 грн боргу, 499,27 грн судового збору, 30 грн ІТЗ та в користь держави 267,07 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та провадження в справі закрити. Апелянт не погоджується із застосуванням норм права стосовно визнання поважними причин пропуску позовної давності та вирішення справи посуті .

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку , що скарга підлягає до часткового задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, виходив з того, що між сторонами виникли договірні відносини у вигляді договору позики. Оскільки ОСОБА_1 не повернув боргу, то відповідно він повинен повернути борг та нести відповідальність згідно ст.625 ЦК, при цьому поновив строк звернення до суду.

З даним висновком суду, апеляційний суд погоджується лише частково , в частині доводів права на стягнення боргу згідно розписки від 3.03.2005 року, в якій не визначено термін повернення грошей.

Згідно ст.1047 ЦК - Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно ст. 207 ЦК-Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З матеріалів справи вбачається, що свої вимоги позивач обгрунтовує посиланням на надані ним суду розписки, які написані ОСОБА_1 16 грудня 2004 року та від 3 березня 2005 року.

На розписці від 16 грудня 2004 року ( а.с.108) відсутній підпис ОСОБА_1 Про вказану обставину відповідач неодноразово заявляв суду першої інстанції на обгрунтування своїх заперечень, що вказаних грошей він не позичав.

Однак суд не дав належної оцінки доводам позивача в контексті вимог до письмових правочинів, що призвело до невірного застосування норм матеріального права та ухвалення незаконного рішення в цій частині вимог ОСОБА_2

В силу статті 1049 ЦК- Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно розписки ОСОБА_1 від 3 березня 2005 року ( а.с. 107 ) він позичив 21000 грн у ОСОБА_2 У вказаній розписці відсутня вказівка про строк повернення вказаних грошей.

Враховуючи, що в розписці від 3.03.2005 року відсутня вказівка про строк повернення позички, а є лише звернення ОСОБА_2 з позовом до суду, інших термінів про повернення боргу позивач не наводить у своїх доводах та підставах позовних вимог, суд апеляційної інстанції, приходить до висновку, що предявлення позову до суду в грудні місяці 2008 року є предявленням вимоги про повернення позичених грошей, які відповідач повинен був повернути протягом 30 днів. Відповідно, з січня 2009 року виникає у позивача право на поверненя боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

При вказаних обставинах, суд апедяційної інстанції не може використати розрахунки сум стягнення, які надані у висновку експерта № 40 від 18.02.2009 року, оскільки його зроблено виходячи з того, що термін повернення боргу: 3 квітня 2005 року.

Згідно ст.625 ЦК- Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На день розгляду справи індекс інфляції становить 112,5%, відповідно сума борга з врахуванням інфляційних процесів у державі становить 23625 грн ,а сума відсотків за 19 місяців прострочення боргу становть 997,50 грн, які і слід стягнути з відповідача.

При вказаних обставинах, суд апеляційнолї інстанції, приходить до висновку, що рішення слід скасуватим та ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги.

Керуючись ст.ст.307, 308, 309 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

В И Р І ШиВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити

Скасувати рішення Тернопільського міськрайсуду від 25 червня 2010 року і ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 23625 ( двадцять три тисячі шістьсот двадцять пять) грн. боргу з врахуванням індексу інфляції за час прострочення, 997( девятсот девяносто сім ) грн, 50 коп.- відсотків за прострочення повернення боргу, зо грн витрат на сплату інформаційно технічного збору, 246,22 грн судового збору.

В решті позовних вимог- відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3