АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-1930/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ремез В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2010 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

Головуючої Гайдук В.І.

Суддів Прозорової М.Л., Ремеза В.А.

при секретарі Панченко Д.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2009р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення подвійної суми завдатку та майнової шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2009р. позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення подвійної суми завдатку та майнової шкоди задоволенні частково, та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму наданого авансу у розмірі 28675грн. 80коп., та судові витрати по справі в сумі 193грн., а в іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити по справі нове рішення, яким стягнути з відповідачів подвійну суму завдатку в розмірі 57672грн. та збитки в сумі 111402грн., посилаючись на те, що рішення суду не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.10.2003р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір про завдаток, який було зареєстровано державним нотаріусом 6-ї Державної нотаріальної контори м. Дніпропетровська, ОСОБА_5 за №3-6090, і згідно умов зазначеного договору він передав ОСОБА_3 завдаток в сумі 19260грн., (еквівалент 3600доларів США) в рахунок придбання кв.11 в б.81, по вул. Буденного, в м. Дніпропетровську, вартість якої сторони визначили в сумі 26750грн., (еквівалент 5000доларів США), і договір купівлі-продажу сторони зобов'язались укласти до 15.11.2003р. /а.с.5/.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 ЦК України ( в редакції 1963р.), завдатком визнається грошова сума, що видається однією з договірних сторін у рахунок належних з неї за договором платежів другій стороні на підтвердження укладення договору і для забезпечення його виконання.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції встановив, що між сторонами договір купівлі-продажу квартири, який би за своїм змістом та формою відповідав вимогам закону не було укладено, а тому сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися, і встановивши зазначені обставини суд правильно прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, стягнувши з ОСОБА_3 на його користь отриману суму, еквівалент 3600доларів США, що на час ухвалення рішення складає за курсом Національного Банку України 28675грн. 80коп., відмовивши ОСОБА_2 в задоволені вимог про стягнення переданої суми в подвійному розмірі та відмовивши в задоволені вимог про стягнення збитків, оскільки позивач не надав доказів про завдання йому таких збитків відповідачкою у зв'язку з невиконанням умов договору про завдаток від 14.10.2003р., та відмовив в задоволені позовних вимог про стягнення коштів з ОСОБА_4 оскільки останній не укладав 14.10.2003р. договір про завдаток, і колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Доводи ОСОБА_2 про незаконність рішення суду в цій частині з посиланням на те, що ст. 195 ЦК України (в редакції 1963р.) не містить поняття авансу, а тому передана відповідачці сума за договором від 14.10.2003р. є завдатком і підлягає стягненню з відповідачки у подвійному розмірі, безпідставні, оскільки за змістом указаної статті у тих випадках, коли сторони домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Що ж стосується рішення суду в частині розподілу судових витрат, то в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні з наступних підстав.

В ході розгляду справи позивач подав позовну заяву в порядку ст. 31 ЦПК України /а.с.173-175/, і згідно вказаної позовної заяви, ОСОБА_2 збільшив свої позовні вимоги і просив стягнути з відповідачів 169074грн.

Разом з цим при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 386грн. /а.с.2/, а тому недоплачена сума судового збору складає 1690грн. 74коп. 386грн. = 1304грн. 74коп.

Враховуючи, що судом частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнуто з відповідача на його користь 28675грн. 80коп., а тому з відповідачки підлягають стягненню судові витрати на користь позивача на підставі ст. 88 ЦПК України в сумі 286грн. 76коп., а з позивача на користь держави підлягає стягненню недоплачений судовий збір в сумі 1304грн. 74коп. 286грн. 76коп. = 1017грн. 98коп., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120грн.

Оскільки судом зазначені обставини не були враховані, рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні на підставі ст. 309 ЦПК України, а апеляційна скарга ОСОБА_2 частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2009р. в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі в сумі 286грн. 76коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1017грн. 98коп., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120грн.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2009р. залишити без змін.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців, з моменту проголошення.

Судді: