Справа № 2-257/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2010 року Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Савіцького Л.П.,

при секретарі Нещадименко В.Л., Бойко В.І., Котюк Т.А.,

за участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нетішині ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розподіл земельної ділянки та за позовом ОСОБА_4 у власних інтересах та в інтересах недієздатної ОСОБА_6, неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_9 міської ради, за участі третіх осіб - Управління Держкомзему України в м. Нетішині, органу опіки та піклування виконавчого комітету ОСОБА_9 міської ради про визнання права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

що ОСОБА_5 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_10 та просила визнати за нею право власності на жилий будинок та земельну ділянку по вулиці Солов`ївській, 144 в м. Нетішині.

ОСОБА_10 звертався до суду з зустрічним позовом у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6 до ОСОБА_5 та третьої особи ОСОБА_3 та просив визнати за ними право власності, як за членами колгоспного двору в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_11, померлого 20.04.19998 року, на частину жилого будинку № 144 з надвірними спорудами по вулиці Солов`ївській в м. Нетішині вартістю 4888 грн. 51 коп., на 1/3 частину земельних ділянок за цією ж адресою площею 0.2333, 0.70, 0.0751 та 0.1582 га, стягнути із ОСОБА_5 на їх користь грошову компенсацію за частину будинку в сумі 984 грн. 42 коп.

ОСОБА_3 теж зверталась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_10 та ОСОБА_5, просила провести розподіл спадкового майна і виділити їй у власність після смерті батька ОСОБА_11 1/8 частину останнього вартістю 1711 грн. 06 коп. В ході розгляду справи вона змінила позовні вимоги і просила виділити їй 1/15 частину вказаного жилого будинку, як колишньому члену колгоспного двору та 1/3 частину земельної ділянки площею 0.14 га вартістю 268 грн. 30 коп., в тому числі 0.0486 га саду.

За клопотанням ОСОБА_10 ухвалою Нетішинського міського суду від 19.12.2005 року позовні вимоги щодо земельного спору виділені в окреме провадження даної справи.

14 травня 2006 року ОСОБА_10 помер і в справу в якості правонаступника вступила ОСОБА_4, яка у власних інтересах та інтересах правонаступників - недієздатної ОСОБА_6 та неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулась до суду з позовом про зміну позовних вимог ОСОБА_10. Вона ж просила визнати за нею та дітьми право спільної часткової власності на земельні ділянки за вищевказаною адресою площею 0.1864 га вартістю 500 грн.34 коп., з них для обслуговування будинку 31/60 частину ділянки в розмірі 0.0517 га, із суміжної земельної ділянки для ведення особистого господарства 1347/6000 частин ділянки в розмірі 0.1347 га та визнати за нею та дітьми земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка межує із земельною ділянкою для обслуговування будинку.

25 травня 2009 року Нетішинський міський суд ухвалив позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розподіл земельної ділянки залишити без розгляду.

Під час розгляду справи ОСОБА_4 свої позовні вимоги змінила і просила визнати за нею та її дітьми ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 право спільної часткової власності на 0.2117 га вартістю 568 грн. 25 коп. відповідно 0.0517 га із земельної ділянки, що використовується для обслуговування будинку та надвірних споруд по вул. Солов`ївській, 144 в м. Нетішині, що становить 31/60 земельної ділянки розміром 0.10 га, свого часу виділеної в користування для обслуговування житлового будинку та надвірних споруд 0.16 га земельної ділянки для ведення особистого господарства , що становить 4/15 частки земельної ділянки від земельної ділянки 0.60 га свого часу переданої ОСОБА_11 у приватну власність для ведення особистого господарства.

Вона ж вважала за необхідне визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 право спільної часткової власності на 0.4883 га вартістю 1310 грн. 10 коп. відповідно 0.0483 га із земельної ділянки, що використовується для обслуговування будинку та надвірних споруд по вказаній адресі, що становить 29/60 від земельної ділянки розміром 0.10 га свого часу виділеної в користування для обслуговування житлового будинку 0.44 га земельної ділянки для ведення особистого господарства, що становить 11/15 частки земельної ділянки від земельної ділянки 0.60 га свого часу переданої ОСОБА_11 у приватну власність для ведення особистого господарства.

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовною заявою в якості третьої особи на стороні позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_9 міської ради, Управління Держкомзему в м. Нетішині, ОСОБА_4 про завершення приватизації земельної ділянки, видачі державного ОСОБА_1 на землю, розподіл спадщини та визнання права власності на земельну ділянку.

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 свої позовні вимоги змінила і просила провести розподіл вказаної земельної ділянки, виділити їй на праві приватної власності 0.13 або 0.10 га. Позов ОСОБА_12 вона не визнала.

ОСОБА_5 підтримала подану нею заяву про залишення її позову без розгляду про завершення приватизації, видачі державного ОСОБА_1 на землю, розподіл спадщини та визнання права власності на земельну ділянку. Вона ж підтримала вимоги дочки ОСОБА_3

Представник ОСОБА_3 та ОСОБА_5М . ОСОБА_1 підтримав вимоги ОСОБА_3 про розподіл земельної ділянки, виділення їй 0.13 га землі і вказав на те, що без визначення зовнішніх меж спірної земельної ділянки, вирішити даний спір неможливо. З цією метою слід провести земельну експертизу та звернутися до ОСОБА_9 міської ради всім учасникам спору для вирішення питання про передачу у власність вказаної землі та видачі державного ОСОБА_1 на землю. Він же підтримав вимогу свої довірительки ОСОБА_5 про залишення її позову як третьої особи з самостійними вимогами без розгляду.

ОСОБА_4 свої позовні вимоги підтримала, вимоги протилежної сторони не визнала. Вважала свої вимоги законними.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_2 заперечила вимоги ОСОБА_3 та її матері ОСОБА_5, підтримала вимоги ОСОБА_4, викладені у зміненій позовній заяві і вважала за необхідне їх задовольнити, оскільки це відповідатиме вимогам закону.

Представник відповідача ОСОБА_9 міської ради ОСОБА_13 заявлені вимоги ОСОБА_4 визнав, вважав можливим визначити частки земельної ділянки для останньої та її дітей з видачею акта про право власності.

На задоволення вимог ОСОБА_4 та її дітей вказали представник органу опіки та піклування ОСОБА_9 міської ради ОСОБА_14 та представник Управління Держкомзему України у м. Нетішині ОСОБА_15

Заслухавши доводи сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позовні вимоги:

ОСОБА_3 відхилити; ОСОБА_4 задовольнити частково;

ОСОБА_5 залишити без розгляду

Як вбачається з пояснень сторін та наявних у справі матеріалів (а.с. 13-16) за будинковолодінням № 144 по вул. Солов`ївській в м. Нетішині в цілому для його обслуговування та ведення підсобного господарства значиться земельна ділянка загальною площею 0.70 га. Вказані обставини ніхто із сторін не оспорював, а лише кожна із сторін заявила вимоги про визначення їх часток в залежності від часток у спадковому майні у вигляді співвідношення до часток будинковолодіння, спір по якому сторони вирішили і пройшли відповідну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Відповідно до рішення ОСОБА_9 міської ради від 19.10.1995 року за № 256 (а.с.51) та додатку до нього за пунктом 227, яке досліджене судом, вказана земельна ділянка передана у власність спадкодавцю сторін ОСОБА_11, голові колгоспного двору за № 72-а по вул. Будьонного в селищі Нетішин ( в даний час вул Солов`ївська, 144 м. Нетішин), що підтверджено відповідним свідоцтвом про право власності на житловий будинок. ОСОБА_11 помер 18 квітня 1998 року. Його син ОСОБА_10, 24.03.1999 року прийняв спадщину у вигляді вказаного будинку та вказаної земельної ділянки шляхом звернення в нотаріальну контору, вказавши в поданій заяві про прийняття спадщини в якості спадкоємців ОСОБА_5, ОСОБА_16 та ОСОБА_3.

Однак 14.05.2006 року ОСОБА_10 помер і відповідно до матеріалів спадкової нотаріальної справи № 104/2006 ОСОБА_9 нотаріальної контори 26.09.2006 року ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті чоловіка, подавши відповідну заяву як у своїх інтересах так і в інтересах ОСОБА_6, малолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_7. Це ж зробила і мати померлого ОСОБА_5.

Відповідно до ст. ст. 22-23 Земельного Кодексу України в редакції Закону № 2196-Х11 від 13.03. 1992 року, що діяв на час передачі землі у власність спадкодавцю ОСОБА_11; ст. ст. 125-126 Земельного Кодексу України в редакції Закону № 2768- 3 від 25.10.2001 року, пункту 1 розділу Х «Перехідних положень» до цього Кодексу в редакції Закону № 509 6 від 16.09.2008 року; ст. ст. 1216,1225 ЦК України 2004 року , ст. ст. 524,549 ЦК України 1963 року; Декрету КМ України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до складу спадкового майна (спадкової маси) включається все майно, що належало спадкодавцю на праві приватної власності, а також права та обовязки щодо цього майна.

Крім цього, право власності громадянина на земельну ділянку виникає з моменту передачі землі у власність громадянину з виділенням земельної ділянки в натурі за рішенням компетентного органу, з видачею державного акту на землю та з реєстрацією права власності на земельну ділянку.

Вказується також, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок , прийняті органами місцевого самоврядування, є підставою для видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на земельну ділянку та технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Вищевказані спадкоємці, обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилались на те, що рішення органу самоврядування ОСОБА_9 міської ради про передачу у власність земельної ділянки відбулось і спадщину у вигляді вказаної земельної ділянки вони прийняли і останнє знайшло своє підтвердження в судовому слідстві.

Проте жоден з спадкоємців на надав суду доказів у відповідності до ст. 60 ЦПК України про те, що вказана спірна земельна ділянка була передана в спадкодавцю ОСОБА_11 у власність в натурі, що були встановлені її межі, що ним одержано державний акт на землю і зареєстровано за ним його право власності на неї. Не вбачається таких і з матеріалів справи.

З цих підстав суд приходить до висновку, що право власності на вказану земельну ділянку у спадкодавця не виникло, в спадкову масу вона включатись не може, а звідси сторони в даному випадку мають право на вимоги щодо визнання за ними права, як за

спадкоємцями, на закінчення приватизаційного процесу, одержання державного акту про право власності на земельну ділянку з відведенням її в натурі та реєстрацію права власності

на неї. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_3 про розподіл земельної ділянки.

Разом з тим, аналізуючи заявлені вимоги ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_2, в тому числі, уточнені в даному судовому засіданні без їх вимоги проведення розподілу земельної ділянки, суд вважає їх такими, які не суперечать вищеназваним нормам Законів і покликані врегулювати виниклі земельні правовідносини між сторонами, повязані із спадкуванням землі. При цьому суд враховує не вирішеність вказаного спору протягом тривалого часу та як наслідок цього - порушення законних прав та інтересів спадкоємців: ОСОБА_4, її недієздатної дитини та малолітніх дітей.

Крім цього, суд вважає, що вимоги вказаних осіб повязані з реалізацією їх законного права на спадок у вигляді землі, а прийняте нове законодавство про землю, наявність перехідного періоду та новий порядок узаконення такого права не повинен порушувати права громадян у праві на власність.

Суд також вважає, що визначений новим законом порядок набуття права власності на землю спрямований на реалізацію цього права субєктів земельних правовідносин у порядку спадкування, яке виникло до його прийняття і ніяк не на порушення законних прав цих субєктів. Це дає підстави суду вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково, не відмовляючи їй в позові, не вважаючи це виходом за межі її позовних вимог, що стане вирішенням спору в спосіб, який не суперечить закону.

Таким способом вирішення даного спору, який відповідатиме закону та забезпечить права сторін, суд вбачає покладення на ОСОБА_9 міську раду обовязку передати у власність вказаним особам спадкову земельну ділянку відповідно до встановленого порядку.

Тому керуючись ст. ст. 22-23 Земельного Кодексу України в редакції від 13.03.1992 року, ст. ст. 125-126 Земельного Кодексу України в редакції від 25.10.2001 року, пунктом 1 розділу Х «Перехідних положень» в редакції Закону від 16.09.2008 року, ст. ст. 524, 549 ЦК України 1963 року, ст. ст. 1216, 1225 ЦК України 2004 року, ст. ст. 215-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розподіл земельної ділянки відмовити.

Позов ОСОБА_4 у власних інтересах та в інтересах недієздатної ОСОБА_6, неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_9 міської ради, за участі третіх осіб Управління Держкомзему України в м. Нетішині, органу опіки та піклування виконавчого комітету ОСОБА_9 міської ради про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_9 міську раду Хмельницької області передати у власність з видачею ОСОБА_13 про право власності на землю у відповідності до встановленого порядку видачі таких актів спадкоємцям ОСОБА_10 ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0.7 га по вул. Солов`ївській, 144 в м. Нетішині Хмельницької області для обслуговування будинковолодіння та ведення підсобного господарства.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційний суд Хмельницької області суд протягом 10 днів з дня складення рішення в повному обсязі шляхом подання заяви про апеляційне оскарження та поданням апеляційної скарги протягом 20 днів з дня подачі такої заяви.

Головуючий