Справа № 2-154/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2010 року

Житомирський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді - Баренко С.Г.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук О.В., за участю представників сторін, відповідачів за первісним позовом, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, як представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - БАНК)про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, звільнення майна з-під арешту, відновлення попереднього стану шляхом припинення реєстрації за місцем проживання і виселення, та зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про встановлення факту визнання добросовісним набувачем, визнання права власності, третя особа Банк,-

встановив

У жовтні 2008 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася із позовом про визнання правочинів недійсними та інше. Позивачка зазначила, що ОСОБА_2 з 2003 року є власником житлового будинку № 77 по вул. Незнайка в с. Станишівка Житомирського району та постійно проживав в ньому до квітня 2007 року. Його право власності належним чином зареєстровано. Іншого житла у ОСОБА_2 немає і він ніколи не мав наміру продати свій будинок. У подальшому позивач дізнався, що всупереч його волі вказаний будинок було відчужено на підставі підробленої довіреності на відчуження будинку та дублікату договору купівлі продажу цього будинку. У квітні 2007 року позивач звернувся до суду за захистом порушених прав. Ухвалою суду було вжито заходів забезпечення позову у вигляді заборони на відчуження спірного будинковолодіння №77. Під час дії цієї заборони спірний будинок було двічі перепродано. Рішенням суду від 25.06.2008 року позов ОСОБА_2 було задоволено та визнано недійсними довіреність та дублікат договору купівлі - продажу цього будинку, скасовано рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_8 Посилаючись на таки обставин позивачка просила визнати договір купівлі продажу вказаного будинку від 25.09.2007 року, укладений від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_9 та

договір купівлі-продажу від 18.02.2008 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 недійсними.

У ході розгляду справи позивачка збільшила позовні вимоги, мотивуючи це тим, що черговий покупець спірного нерухомого майна ОСОБА_7 придбала цей будинок на кредитні кошти, а тому його передано в іпотеку Банку, а тому слід звільнити спірне нерухоме майно з- під арешту - заборони на відчуження, відновити попередній стан, який існував до порушення права власності ОСОБА_2 шляхом припинення реєстрації у спірному будинку відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_6М, ОСОБА_10 та їх виселення зі спірного будинку.

В якості співвідповідача до справи притягнуто Банк.

ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту визнання її добросовісним набувачем спірного житлового будинку та земельної ділянки, а тому спірне майно не може бути від неї витребувано, визнання за нею права власності на вказаний будинок. Позов мотивовано тим, що на час укладання договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.02.2008 року ні вона, ні її чоловік, за згодою якого був укладений договір, а ні продавець ОСОБА_4 не знали і не могли знати про те, що майно набувається та продається без достатніх правових підстав. Крім того, вказаний договір, відповідно до ст. 210 ЦК України був зареєстрований в органах, уповноважених на те законом, а тому, на підставі ст. 388 ЦК України, вона являється добросовісним набувачем вказаного майна.

Ухвалою суду від 18.02.2010 року вказані справи обєднано в одне провадження.

Хом»як Л.М. та її представник підтримали свої позовні вимоги. Стверджували, що не можуть бути дійсним правочини відчуження нерухомого майна , якого укладено позо волею власника. Покликаючись на правові позиції Верховного Суду України вважають, що суд може не визнавати всі укладені договорі по відчуженню спірного майна недійсними. Просять повернути сторони у первісний стан, оскільки нерухоме майно на даний час збереглося.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав та пояснив, що він жодного разу не надавав довіреності на придбання житлового будинку. А ні ОСОБА_11, а ні ОСОБА_4, а ні ОСОБА_12 він не знає і ніколи не бачив. У 2006 році він втратив свій паспорт. Звернувся до паспортної служби про надання іншого паспорту, після проведеної перевірки відповідачеві було видано новий паспорт. ОСОБА_2Ю також не знає.

За свідченнями відповідача ОСОБА_4 він не бачив ОСОБА_3 Під час укладання договору купівлі - продажу спірного майна.

У подальшому відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, доказів про поважність причини неявки в судове засідання суду не надали. Суд визнав причини неявки та дійшов висновку про можливість вирішення справи за їх відсутності.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та їх представник, позов ОСОБА_1, від імені ОСОБА_2 не визнали, вказуючи, що при укладанні договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна від 18.02.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було перевірено що відчужувані житловий будинок та земельна ділянка нікому не продані і не подаровані, в спорі або під арештом не значаться, а також відсутні будь-які права чи обтяження з боку третіх осіб. Відповідачі є добросовісними набувачами. Просили відмовити у задоволенні первісного позову. Зустрічний позов ОСОБА_5 задовольнити.

Представник Банку первісний позов не визнала, пояснила, що позивачем по справі не надано жодного доказу про зміни вартості будинку, а також не зазначено яких переобладнань та реконструкцій зазнав будинок протягом 2006-по 2010 року, яка його балансова або/чи ринкова вартість на теперішній час, крім того не встановлено за якою адресою необхідно виселити сімю ОСОБА_5 та не обґрунтовано вимогу про звільнення майна з-під арешту, адже на момент укладання договору купівлі-продажу та договору іпотеки не було і не могло бути відомо про наявність спору по вказаному обєкту нерухомості. Просила зустрічний позов ОСОБА_5 задовольнити..

Беручи до уваги пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відповідають цивільним правовідносинам. Суд розглядає справу у межах заявленого позову.

На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку №77 по вул. Незнайка в с. Станишівка Житомирського району від 27 травня 2003 року, укладеного між ОСОБА_13 та ОСОБА_2 посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_14, ОСОБА_2 набув право власності на придбаний будинок №77. Своє право власності останній належним чином зареєстрував у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с.9 - 10).

У квітні 2006 року ОСОБА_15, діючи на підставі довіреності від 03.11.2004 року № 5593 від імені ОСОБА_2 ( посвідчена приватним

нотаріусом ОСОБА_16В.) уклав з ОСОБА_12 договір купівлі-продажу спірного будинку. З 18.04.2006 власником спірного будинковолодіння став ОСОБА_12 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого в цей день приватним нотаріусом ОСОБА_17 В свою чергу 04.09.2006 року був укладений новий договір купівлі продажу цього будинку, відповідно до якого власником спірного будинку № 77 став відповідач ОСОБА_3 (а.с.32, 154-158, 188-191)

У подальшому, відповідно до рішення цього суду від 25.06.2008 року.іі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_18, ОСОБА_12,ОСОБА_3] С.М., Станішівської сільської ради згадана довіреність від імені ОСОБА_2, дублікат договору купівлі - продажу спірного будинку, наведені договори купівлі - продажу від 18.04.2006, 04.09.2006 визнані судом недійсними. Було також скасовано рішення Станішівської сільської ради від 22.09. 2006 про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку, на якій розташований спірний будинок та відповідний державний акт на право приватної власності на ім»я останнього. Зазначене рішення набуло законної сили, (а.с.11-12).

Ураховуючи вимоги ст.ст.58,59,п.З ст.61 ЦПК України, суд вважає наведене рішення належним та допустимим доказом у даній справі, обставини визнання правочинів по спірному житловому будинку недійсними, такими, що не підлягають доказуванню. Вимоги зустрічного позову, щодо визнання ОСОБА_7 добросовісним покупцем у даному випадку, на думку суду, не підлягають до задоволення.

Так за договором купівлі-продажу від 25 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_19, ОСОБА_3 незаконно продав ОСОБА_4 спірний будинок та земельну ділянку, оскільки з огляду на наведені обставини справи, ОСОБА_3 не набув права власності на спірний будинок та не мав права здійснювати цей правочин.

В свою чергу ОСОБА_4, який продав вказаний обєкт нерухомості ОСОБА_7, що підтверджується договором купівлі-продажу від 18.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_19 також не набув права власності на спірний будинок. У подальшому, відповідно до довідки Житомирського обласного бюро технічної * інвентаризації від 20.01.2009 року №15 спірний будинок було зареєстровано за ОСОБА_7

За умовами договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_5 та Банком 18.02.2008 року житловий будинок №77 по вул. Незнайка в с. Станишівка Житомирського району та земельна ділянка площею 1310 кв.м.,

яка призначена для обслуговування вказаного будинку були передані у іпотеку Банку та приватним нотаріусом ОСОБА_19 на підставі ст. 73 ЗУ «Про нотаріат» накладено заборона відчуження зазначеного у договорі будинку та земельної ділянки до припинення договору іпотеки.

З довідки виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району від 26.01.2009 року № 97 видно, що за адресою с. Станишівка, вул. Незнайка, 77 Житомирського району зареєстровані, але фактично не проживають відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_6 та їх дочка ОСОБА_10

Згідно із ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Разом з тим, з матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що ОСОБА_2 не мав наміру продавати будинок, та довіреність на право від його імені відчужувати належне йому нерухоме майно не давав. Суд вважає, що єдиним належним власником спірного домоволодіння є ОСОБА_2 та до нього може переходити і право користування спірною земельною ділянкою (ст120 ЗК України)

За приписами положень ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог, додержання яких є необхідними для чинності правочину. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша сторона заперечує його дійсність, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За правилами ст. 236 ЦК України, правочин, що визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ураховуючи матеріали справи в їх сукупності, загальні засади цивільного законодавства, а саме справедливість, добросовісність, розумність, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись: ст.ст. 16, 203,215,216, 387,391 ЦК України, ст. ст.З, 11, 57, 60, 61, 88,130, 212, 213, 214, 215, 224-225 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Первісний позов задовольнити. |

Визнати недійсними нотаріально посвідчені договори куі продажу житлового будинку № 77 по вул. Незнайка в с. Стаї Житомирського району від 25 вересня 2007 року, укладеного Гришає імені ОСОБА_3 з ОСОБА_4 Юліан та від 18.02.2008 між ОСОБА_4 і ОСОБА_20. Відновити право власності ОСОБА_2 Юрійовича на цей будинок.

Звільнити житловий будинок № 77 та земельну ділянку з під -1 заборони на відчуження, накладеного 18.02.2008 приватним нотг ОСОБА_19 Скасувати реєстрацію в будинку №77 за наведеною а; ОСОБА_7,ОСОБА_6 Миколаі ОСОБА_10 та виселити їх.

У задоволенні зустрічного позову відмовити за безпідставністю.

Стягнути з відповідачів сплачені судові витрати 160 грн. на к первісного позивача ОСОБА_2 та 17 грн. на користь держави у частках по 35 грн.40 коп. з кожного.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апсляц суду Житомирської області протягом 20 днів після подання заяв апеляційне^ оскарження. Така заява подається протягом 10 днів

Суддя: С.Г. Баренко