Справа №22ц-3132/10 Головуючий у 1-й інстанції: Мартинишин Я.М.
Категорія: 19 Доповідач в апел. інстанції: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Петричка П.Ф.

суддів: Цяцяка Р.П., Зверхановської Л.Д.

при секретарі: Стасів М.І.

з участю: позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 01 квітня 2010 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду задоволено позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третьої особи- приватного нотаріуса ОСОБА_7 про стягнення заборгованості та відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, третіх осіб: приватного нотаріуса ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 31 655 грн. 81 коп., судові витрати в розмірі 346 грн. 56 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 90 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду винесено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що судом не встановлено, що позивач знайомився саме з спірним приміщенням, не взято до уваги тієї обставини, що між ТзОВ „Колор-Перун не укладався договір із ФОП ОСОБА_2 щодо надання інформаційних послуг, оскільки в свідоцтві про сплату єдиного податку ФОП ОСОБА_2 вказується, що він має право здійснювати діяльність з надання посередницьких послуг під час купівлі-продажу, здавання в оренду, а тому позивач не мав права надавати інформацію про приміщення без попереднього договору з його власником. Крім того, апелянт вказує, що суд не дослідив того, що умови оспорюваного ним договору не відповідають нормам законодавства.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та стягуючи в його користь із ОСОБА_4 31 655,81 грн., місцевий суд виходив з того, що між сторонами 17.01.2006 року був укладений договір №370 про надання інформаційних послуг з приводу купівлі нерухомого майна, на виконання якого позивач 17.01.2006 року ознайомив відповідача з приміщенням за адресою вул. Сихівська,8 у м. Львові, яке 9.02.2006 року купила дружина відповідача - ОСОБА_6, чим порушив умови п.п.2.2.2 та 2.2.3 договору, а тому відповідно до п.4.1 даного договору повинен нести відповідальність у вигляді відшкодування неотриманих прибутків в розмірі 5% ринкової вартості квартири(приміщення) та сплати штрафу у розмірі 25000 грн.

Колегія суддів з таким висновком місцевого суду погоджується не у повній мірі.

Згідно із ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони(замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Саме такий договір про надання інформаційних послуг з приводу купівлі нерухомого майна був укладений 17.01.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1 ст.203 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Оскільки дружина відповідача згідно договору купівлі продажу придбала приміщення, яке знаходиться по вул. Сихівській,8 у м. Львові, з приміщенням за тією ж адресою позивач ознайомив 17.01.2006 року ОСОБА_4, відповідач в порушення вимог ч.3 ст.10 ЦПК України не довів, що він був ознайомлений з іншим приміщенням за цією ж адресою.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання( неналежне виконання).

Положеннями ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою(штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Відповідно до ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо не вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Судом встановлено, що п.4.1 договору сторони визначили відповідальність за порушення покупцем (ОСОБА_4В.) умов п.п.2.2.2 та 2.2.3 договору у вигляді відшкодування агентству (ОСОБА_2Б.) неотриманих прибутків в розмірі 5% ринкової вартості квартири(приміщення) та сплати штрафу у розмірі 25000 грн.

Колегія суддів вважає, що такі умови спірного договору не суперечать діючому законодавству, а тому відсутні підстави для визнання даного договору недійсним.

Покликання апелянта на те, що судом не взято до уваги тієї обставини, що між ТзОВ „Колор-Перун не укладався договір із ФОП ОСОБА_2 щодо надання інформаційних послуг, а тому позивач не мав права надавати інформацію про приміщення без попереднього договору з його власником, не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення в частині стягнення з відповідача 6655,81 грн., однак вважає, що дане рішення слід змінити в частині стягнення штрафу.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи обставини справи, те, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та виходячи із визначених ст.129 Конституції України та ст.1 ЦПК України основних засад і завдань судочинства, якими є законність, справедливість та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір штрафу, що підлягає стягненню з відповідача з 25000 грн. до 1000 грн., відповідно змінивши рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2010 року в частині стягнення штрафу змінити, зменшивши розмір штрафу, який підлягає стягненню з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 з 25000 грн. до 1000 грн. та відповідно зменшити розмір судового збору з 316,56 грн. до 76,56 грн.

У решті розглянутих вимог рішення районного суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: