АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-9052/10 Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.

суддів - ПЕТРЕНКА В.М., ПІКУЛЯ В.П.

при секретарі - КОЛОДЮК О.П.

розглянула апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у інтересах ОСОБА_2 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 2 липня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 за участю третьої особи приватного нотаріуса Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 2 липня 2010 року зазначений позов задоволено.

Визнано заповіт ОСОБА_6 посвідчений 5 листопада 2007 року приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 недійсним.

У апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими і неправильного застосування норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Виходячи з ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» №7 від ЗО травня 2008 року, заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила.

Пункт 18 цієї ж постанови передбачає, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоровя не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК України).

Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року, правила статті 225 ЦК України поширюються па ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з врахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобовязаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. ст. 10,60 ЦПК України правосуддя у цивільних справах здійснюється на засадах змагальності, том кожна сторона зобовязана довести ти обставини, на які посилається як на обґрунтування своїх вимог, або як на обґрунтування своїх заперечень на ці вимоги.

Судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини утворення правовідносин між сторонами, факт родинних відносин між позивачкою та спадкодавцем як між онукою та рідним дідом (а.с.6-8) та обставини складання заповіту під час важкої онкологічної хвороби спадкодавця, від якої він власне і помер (а.с. 5,70).

З огляду на висновок №9 36 судовопсихологічної експертизи спадкодавець не був здатний у повній мірі вільно та усвідомлено приймати рішення, що адекватне ситуації підписання заповіту від 5.11.07 року, а також не був здатний у повній мірі усвідомлено реалізувати його своїми діями та у повній мірі передбачати їх наслідки (а.с.180-185).

Місцевим судом системно проаналізовані обставини справи, дана належна оцінка доказам у справі, а висновок суду про недоведеність вини відповідача відповідає матеріалам справи і чинному законодавству.

Апеляційна скарга не містить у собі нових фактів або засобів доведення, яки б спростовували висновок суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про таке порушення норм процесуального права, яке спричинило або могло б спричинити невірне вирішення справи.

Твердження апелянтів про необґрунтоване призначення судово-психологичної експертизи не відповідає матеріалам справи, оскільки питання №2 з ухвали про призначення експертизи у справі не входить в компетенцію судово-психіатричної експертизи, а його вирішення входить в компетенцію психологічної експертизи(а.с. 130 135 ), яка й місцевим судом згодом була призначена.

З урахуванням викладеного, оскільки кожен з експертів у справі давав висновок суто у межах своєї компетенції, висновки судових експертиз є не виключають один одного, а є взаємодоповнюючими.

Характерно, що самі апелянти проти проведення судово-психологичної експертизи не заперечували, поки не отримали не бажаного для них результату.

Решта доводів апеляційної скарги є несуттєвими та не спростовують висновків місцевого суду.

За таких обставин рішення місцевого суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у інтересах ОСОБА_2 відхилити, рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 2 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий у справі:

Судді :

З оригіналом згідно: