МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 2-5470/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2010 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.

при секретарі - Луньовій В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, Регіональна універсальна біржа «Олександр-Н»

ВСТАНОВИВ:

В травні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду до ОСОБА_3 з зазначеним позовом, посилаючись на те, що їй та її колишньому чоловіку ОСОБА_5 на праві власності в рівних частках належить ? частина квартири АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу №Н-99-02036 від 24 вересня 1999р., який був оформлений на Регіональній універсальній біржі «Олександр-Н» /далі РУБ «Олександр-Н»/. Друга частина вказаної квартири належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 серпня 1993 року, яке видане на підставі розпорядження від 10 серпня 1993р. № 17467, зареєстрованого у реєстровій книзі за № 17-167. При укладенні договору купівлі-продажу № Н-99-02036 від 24.09.1999р. всі істотні умови угоди були сторонами дотримані, розрахунок за придбану квартиру був виконаний у повному обсязі до підписання договору. 12 жовтня 1999р. на підставі вказаного договору за позивачкою та ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на вищевказану квартиру в КП «ОМБТІ та РОН», після чого вони вселилися та зареєструвалися в ній, та проживають там по теперішній час. При чому, вони сплачують комунальні послуги, несе затрати по її утриманню, тобто фактично володіє та користується своєю часткою квартири. Колишній власник ОСОБА_3 після укладення договору купівлі продажу виселився та був знятий з реєстраційного обліку за місцем знаходженням зазначеної квартири. Позивачка вважає себе добросовісним набувачем і відповідно співвласником 1/4 частини зазначеної квартири, якою може розпоряджатися на власний розсуд. На даний час позивачці стало відомо, що при укладанні ними вищевказаного договору купівлі-продажу була порушена форма угоди, оскільки зазначений договір не був нотаріально посвідчений.

Змінивши позовні вимоги позивачка посилаючись на те, що колишній власник ОСОБА_3 ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу 1/2 частини вказаної квартири від 24.09.1999року за №Н/99=02036, просила суд визнати дійсним вищевказаний договір зареєстрований на Регіональній універсальній біржі «Олександр-Н», згідно якого ОСОБА_2, ОСОБА_5 придбали у ОСОБА_3 у власність 1/2 частину квартири №10, в рівних частках по ? частині.

Представник позивачки у судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання зявився, позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник ОСОБА_4 в судове засідання зявився, позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник Регіональної універсальної біржі «Олександр-Н» в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення /а.с.56/

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання зявився, позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача та третіх осіб, пояснення відповідача, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2003 року до правовідносин, які виникли до 01.01.2004 року застосовуються норми ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Купівля-продаж житла є договірним зобовязанням і регулюється правилами цивільного законодавства.

Згідно ст.224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 22.12.2009 р., серії 1-ЖД № 082538 /а.с.27/

В період шлюбу вони з колишнім чоловіком з однієї сторони, і відповідач ОСОБА_3, з іншої, 24 вересня 1999р. уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2, яка складається з трьох жилих кімнат заг.пл.16,0 кв.м., 11.7 кв.м.,8.4 кв.м., кухні заг.пл. 5,8 кв.м., коридору заг.пл. 4,2 кв.м., ванної кімнати заг.пл. 2,1 кв.м., туалету заг. пл.1.2 кв.м., вбудованої шафи заг. пл. 0.5 кв.м., балкону заг. пл. 0.8 кв.м., загальною площею 50,7кв.м., у т.ч. житловою площею 36,1 кв.м.. Договір був оформлений РУБ «Олександр-Н», без наступного нотаріального посвідчення та зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, під реєстраційним №Н/99-02036 від 24.09.1999 року /а.с.10-11/.

Як вбачається із договору купівлі-продажу від 24.09.1999 року ? частина квартири АДРЕСА_3, належала на праві власності ОСОБА_3, тому відповідно до ст.225 ЦК УРСР він вправі був здійснювати відчуження вищевказаної квартири.

Судом встановлено, що після укладення договору купівлі-продажу зазначеної частки квартири сторони повністю виконали його умови, а саме: відповідач отримав кошти від позивача за квартиру, звільнив її та знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Істотною умовою договору купівлі-продажу житла є умова про ціну, яка в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Факт передачі покупної ціни від покупців ОСОБА_2 та ОСОБА_5 продавцю ? частини вказаної квартири ОСОБА_3 підтверджується п.5 договору купівлі-продажу №Н/99-02036 від 24.09.1999 року, зареєстрованого РУБ «Олександр-Н», згідно якого, грошова сума за відчужувану частку вказаної квартири, отримана продавцем до підписання договору.

Зазначений договір фактично є підтвердженням наміру сторін, досягнення між ними домовленості щодо всіх істотних умов даного договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на квартиру.

Згідно ст.153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Відповідно до ст.128 ЦК УРСР 1963 року право власності /право оперативного управління/ у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобовязання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.

Судом встановлено, що після укладення зазначеного договору і його реєстрації в КП «ОМБТІ та РОН», позивачка вселилася в квартиру, зареєструвалася та проживає з іншими співвласниками в ній по теперішній час, сплачує комунальні послуги, несе затрати по її утриманню, тобто фактично володіє та користується своєю частиною вказаної квартири.

Підтвердженням факту виникнення у позивачки права власності на ? частину квартиру АДРЕСА_4, є реєстрація 12.10.1999р. вищезазначеної квартири в КП «ОМБТІ та РОН» /а.с.11 зв.б./.

Представник відповідача у судовому засіданні визнав факт того, що ОСОБА_3 не бажає нотаріально посвідчувати договір купівлі-продажу ? частини квартири АДРЕСА_5, так як ні у нього ні у позивачки немає фінансової можливості на це.

Крім того, зазначив що між відповідачем та позивачкою та її чоловіком у 1999 році вже була досягнута домовленість щодо всіх істотних умов договору, на підтвердження якої вони 24.09.1999р. уклали договір купівлі-продажу ? частини квартири АДРЕСА_6, за № 98.12-1319, зареєстрований РУБ «Олександр-Н» без нотаріального посвідчення, так як згідно ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Тому вважає, що вищевказаний договір купівлі-продажу квартири, необхідно визнати дійсним.

Судом встановлено, що друга частина вказаної квартири крім позивачки та ОСОБА_5, належить на праві власності ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 10 серпня 1993 року, яке видане на підставі розпорядження від 10.08.1993р. №17467, зареєстрованого у реєстрову книгу за № 17-167 /а.с.19/

Таким чином, суд прийшов до висновку, що сторони у справі вважали, що уклали між собою правомірну угоду, відповідно до вимог ст.15 Закону України «Про товарну біржу», яка згідно договору та закону, не підлягала подальшому нотаріальному посвідченню. Весь цей час сторони вважали і вважають цей договір дійсним.

Згідно ч.2 ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Суд вважає, що сторони у справі повністю виконали всі умови договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7 за № 98.12 -1319 від 28.12.1998 року і ці умови не є протизаконними.

Небажання відповідача у теперішній час посвідчити зазначений договір в нотаріальній конторі розцінюється судом, як навмисне його ухилення від нотаріального оформлення угоди, що порушує права та інтереси позивача.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Таким чином, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для задоволення позову про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна, дійсним.

Витрати по справі за згодою сторін суд покладає на позивача.

Судовий збір по справі складає 51,00 грн., збір на ІТЗ судового розгляду справи 120,00 грн., які повністю сплачено позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ч.2 ст.47, 128, 153, 224, 225, 227 Цивільного кодексу УРСР, ст.15 Закону України «Про товарну біржу», ст.ст.10,11,60,88,130,209,212,214,215,224- 226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третіх осіб які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, Регіональної універсальної біржі «Олександр-Н» про визнання договору купівлі-продажу квартири, дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 24 вересня 1999 року за №Н/99=02036, укладений та зареєстрований на Регіональній універсальній біржі «Олександр-Н», згідно якого ОСОБА_2, ОСОБА_5 придбали у ОСОБА_3 у власність 1/2 частину квартири №10, яка розташована в будинку 1 по вул. Вишневського, у місті Одесі, в рівних частках по ? частині.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: О.М.Сегеда

05.08.10