АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-8150/09 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ремез В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2010 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

Головуючої Гайдук В.І.

Суддів Прозорової М.Л., Ремеза В.А.

при секретарі Панченко Д.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2009р. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Виконком Синельниківської міської ради про поділ спільного майна подружжя, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2004р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, посилаючись на те, що 28.03.1982р. він зареєстрував шлюб з відповідачкою, і від шлюбу неповнолітніх дітей немає.

Згідно свідоцтва про право власності від 03.08.2004р. йому належить домоволодіння 24, по вул. Веселій в м. Синельникове, яке він почав будувати у 1980р. на підставі рішення про надання дозволу на будівництво будинку, і на час реєстрації шлюбу з відповідачкою ним було побудовано більше половини житлового будинку, а закінчено було будівництво будинку, та прийнято будинок в експлуатацію в 1984р., а тому ? частина домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя, і оскільки відповідачка не бажає у добровільному порядку поділити домоволодіння, позивач просив суд поділити домоволодіння, виділивши йому в натурі ? частини домоволодіння, а відповідачці виділити ? частину домоволодіння.

В ході розгляду справи ОСОБА_3 подав уточнену позовну заяву, та просив задовольнити його вимоги /т.2, а.с.17-22/.

ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, та з урахуванням того що більша частина домоволодіння була побудована за їх спільні кошти, і з нею проживають їх повнолітні діти, ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на ? частину спірного домоволодіння, а також поділити інше спільне майно подружжя, а саме автомобіль "Тойота королла" вартістю 1200доларів, меблеву стінку вартістю 1000руб., та м'які меблі вартістю 300 доларів, виділивши їй з меблевої стінки шафу посудну та шафу бар, а також частину м'якої меблі, стягнути з відповідача вартість ? частини автомобіля у розмірі 3000грн., а також половину витрат по оплаті комунальних послуг які вона несе з 2003р. в сумі 984грн., та половину понесених нею витрат на ремонт вікон в сумі 150грн. /т.1,а.с.20-21/.

ОСОБА_2 в ході розгляду справи неодноразово уточнювала свої вимоги до ОСОБА_3 та просила визнати за нею право власності на ? частину спірного житлового будинку, і господарських споруд, та стягнути з відповідача ? частину вартості автомобіля "Тойота-королла" в сумі 4564грн. 56коп. а від решти вимог вона відмовилась /т.2,а.с.46,86/.

Рішенням суду визнано, що ідеальна частка ОСОБА_3 у домоволодінні №24, по вул. Веселій в м. Синельникове, складає 76/100 часток від усього домоволодіння, з яких 48/100 часток, особиста власність, та 24/100 частка у спільній сумісній власності, та визнано за ним право власності на 76/100 часток домоволодіння, і виділено ОСОБА_3 в натурі у домоволодінні приміщення першого поверху з підвалом загальною вартістю 98640грн. 69коп., на другому поверху приміщення ІІ, частина приміщення 2-1, після переобладнання (15,5кв.м.) на суму 41020грн. 14коп., а всього в будинку приміщення на суму 139660грн. 80коп., та дворові господарські будови і споруди ? частина сараю "Б-1", ? вбиральні "Г-1", ? частина душу "Д-1", ? огорож 1,2,3,5, ? частина замощення 4, на суму 18122грн. 50коп., а всього загальна вартість частини домоволодіння складає 157783грн. 30коп., що менше ідеальної 76/100 частки на 10574грн. 18коп.

За ОСОБА_2 визнано право власності на 24/100частки домоволодіння №24, по вул. Веселій в м. Синельникове, виділивши їй у власність частину приміщення 2-1 після переобладнання (8кв.м.), приміщення 2-2 (8,5кв.м.), приміщення 2-3(8,7кв.м.) а всього 25,8кв.м. загальною вартістю 45617грн. 20коп., а також господарські будівлі і споруди ? частина сараю "Б-1", ? вбиральні "Г-1", ? частина душу "Д-1", ? огорож 1,2,3,5, ? частина замощення 4, на суму 18122грн. 50коп. а всього 24/100 часток домоволодіння ОСОБА_2 складає 63739грн. 70коп., що більше ідеальної 24/100 частки на 10574грн. 18коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 10574грн. 18коп.

Також ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зобов'язані виконати відповідні переобладнання.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль "Тойота королла" р/н НОМЕР_1 1985р.в., та стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 вартість ? частини автомобіля в розмірі 4564грн.56коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині правового обґрунтування зміні з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 28.03.1982р. по 19.01.2005р. /т.2,а.с.38-39/, і від шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

Спір між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виник щодо розподілу домоволодіння 24, по вул. Веселій в м. Синельникове, яке зареєстровано на ім'я ОСОБА_3 /т.1,а.с.14-15,27/.

Розглядаючи справу про поділ майна між сторонами, суд першої інстанції встановив, що до реєстрації шлюбу ОСОБА_3 збудував незавершену будівництвом споруду, за адресою м. Синельникове вул. Весела, 24, частка якої від усього будинку складає 43/100, згідно висновку №2020 судової будівельно-технічної експертизи від 20.05.2008р. /т.2, а.с.2-15/, а також для подальшого будівництва позивачем були використані власні будівельні матеріали на суму 19830грн., 04коп., що складає 9% від вартості будинку, у зв'язку з чим особиста частка ОСОБА_3 від усього домоволодіння складає 52/100, а спільна власність подружжя у домоволодінні 24, по вул. Веселій в м. Синельникове складає 48/100, а тому частка кожного з подружжя складає по 24/100 частин спірного домоволодіння.

Встановивши зазначені обставини по справі на підставі зібраних по справі доказів, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, визнавши за ним право власності на 76/100 часток домоволодіння 24, по вул. Веселій в м. Синельникове, а за ОСОБА_6 право власності на 24/100 часток домоволодіння, поділивши між сторонами зазначене домоволодіння в натурі з урахуванням висновку експертизи та часток кожного з сторін, стягнувши з відповідачки грошову компенсацію різниці вартості від її ідеальної частки, зобов'язавши сторони здійснити відповідні переобладнання, та стягнув з позивача грошову компенсацію за ? частину автомобіля "Тойота Королла" р/н 328-12АН, який сторони придбали в період шлюбу.

Проте при вирішенні спору щодо визнання права власності на домоволодіння, яке було побудоване до 1989р., і про його поділ, суд помилково керувався нормами СК України, який набрав чинності 01.01.2004р. й норми якого відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України застосовуються до сімейних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004р.

Ураховуючи те, що права та обов'язки сторін щодо спірного майна виникли в момент видання свідоцтва про право власності на житловий будинок - у 1989 році, /т.1,а.с.27/ правовий режим цього майна та правовідносини сторін із приводу нього регулюються нормами КпШС від 20.06.1969р., оскільки інше не встановлено законом.

Так відповідно до вимог ст.24 КпШС України, (в редакції 1969р.), майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Згідно ст. 22 Зазначеного Кодексу, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном, а відповідно до ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Оскільки суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про розподіл майна подружжя, однак помилково послався на норми СК України тоді як виниклі правовідносини повинні регулюватись нормами КпШС України, положення якого діяли на час виникнення між сторонами правовідносин, а тому рішення суду в частині правового обґрунтування розгляду справи підлягає зміні на підставі п.4 ст.309 ЦПК України.

Доводи ОСОБА_2 про незаконність рішення суду з посиланням на те, що судом при ухваленні рішення не було враховано, що з нею разом проживають дорослі діти, які на час виникнення правовідносин були неповнолітніми, а тому при поділі майна повинні були враховуватись їх інтереси, не обґрунтовані, оскільки на час розгляду справи діти сторін повнолітні, і діючим законодавством не передбачено врахування інтересів повнолітніх дітей при поділі майна їх батьків.

Також не можуть бути прийнятті до уваги і інші доводи ОСОБА_2 про необґрунтованість та незаконність рішення суду та неповне встановлення судом обставин по справі, оскільки зазначені доводи необґрунтовані, та зводяться лише до переоцінки доказів по справі, та непогодженням з їх оцінкою, тоді як колегія суддів вважає, що суд розглядаючи справу оцінив докази по справі у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, а тому переоцінці в апеляційному порядку вони не підлягають.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2009р. в частині правового обґрунтування розгляду справи змінити.

В іншій частині рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2009р. залишити без змін.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців, з моменту проголошення.

Судді: