Справа № 2-1687/10
Провадження № 2-1687/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2010 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Леньо С.І.

при секретарі Станько Р.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ліквідатор ОСОБА_5, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації про визнання недійсним договору, -

в с т а н о в и в:

Позивач ПАТ «ВТБ Банк» (правоноступник ВАТ «ВТБ Банк») звернувся в суд із позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, просить ухвалити рішення про визнання недійсним договору про сплату аліментів від 02.04.2009 року, укладеного між відповідачами ОСОБА_4, яким обумовлено порядок та розмір аліментів, що повинні стягуватись із ОСОБА_3 на утримання дитини сторін ОСОБА_7 Михаеля, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 з підстав фіктивності даного правочину.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача надав пояснення про те, що договір укладений без наміру створити правові наслідки, які зумовлюються юридичною природою такого договору. ОСОБА_3 є фізичною особою підприємцем. 15.01. 2009 року за його заявою Господарським судом Львівської області відкрито провадження про банкрутство та 11.02.2009 року визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. В той же час в оскаржуваному договорі. зазначено про те, що ОСОБА_3 є працездатним та фінансово забезпеченим і має можливість надання матеріальної допомоги сину, що суперечить фактично мотивам й звернення про банкрутство. Крім того, 02.04.2009 року відповідачами було укладено ще чотири подібні договори, де ОСОБА_3 також виступає платником. При укладенні оскаржуваного договору сторони усвідомлювали неможливість виконання такого по причині банкрутства боржника. Крім цього, представник позивача доповнив мотиви позову, просить врахувати, що по своїй природі оскаржуваний договір є нікчемним правочином, оскільки вчинений з порушенням ст. 71 ЦК України, ст. 17 ч. 3 ЗУ "Про охорону дитинства" - без дозволу органу опіки та піклування, хоча вимагає нотаріального посвідчення . Всупереч вимогам ст. 177 ч. 2 СК України без дозволу вказаного органу відповідачі уклали правочин щодо майнових прав дитини. Тривання процедури ліквідації по відношенню до відповідача взагалі обмежувало його право на укладення договору про сплату аліментів на дитину без дотримання відповідних дозволів. Також зазначив, що з часу винесення Господарським судом постанови про визнання фізичної особи підприємця ОСОБА_3 банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, його майном вправі був розпоряджатися лише ліквідатор, укладення ж оскаржуваного договору є певним способом розпорядження майном - грошовими коштами. Отже відповідач ОСОБА_3 на час тривання процедури банкрутства не мав права вчиняти жодних дій щодо відчуження належного йому майна.. Крім того, визначення суми відрахувань за умовами договору про сплату аліментів повинно бути встановлено господарським судом, оскільки під час ліквідації сторони договору вважаються заінтересованими особами. Оскаржуваним договором порушуються інтереси позивача, як іпотекодавця на задоволення кредиторських вимог за рахунок майна, що перебуває в іпотеці в першочерговому порядку, оскільки вимоги про стягнення аліментів згідно ст. 49 ч 1 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом задовольняються в першу чергу. 3 врахуванням вимог цього закону, укладення такого договору, який передбачає відчуження майна (грошових коштів), повинно відбуватись лише з дозволу господарського суду. Визначення суми відрахувань за умовами договору про сплату аліментів повинно теж встановлюватись господарським судом.

Представник обох відповідачів ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечила. Мотивує тим, що оскаржуваний договір укладений між сторонами, як батьками неповнолітньої дитини, з дотриманням нотаріальної форми. Укладення такого договору передбачене Сімейним Кодексом України. Договір не порушує та не зачіпає інтересів позивача і останній не зазначив які саме його права порушено. Просить врахувати, що позивач не є стороною договору, тому як кредитор фізичної особи підприємця ОСОБА_3 не вправі ставити питання про визнання договору недійсним. Відповідачі є вільними в укладанні цивільно-правових угод. Щодо обумовлення сплати аліментів на користь ОСОБА_4 у формі одноразової виплати, то це не заборонено законом. Таким договором не порушуються права тих осіб, чиї інтереси таким договором зачіпаються, тобто сторін та неповнолітньої дитини. Просить врахувати, що ст. 215 ЦК України визначає підстави, за яких правочин може бути визнаний недійсним і жодна з таких не може мати місце в даному випадку. Щодо покликання представника позивача на нікчемність правочину пояснила, що на укладення договорів про аліменти згода органу опіки та піклування не є необхідною, оскільки в цьому випадку батьки не виступають розпорядниками майна неповнолітньої дитини. Крім того, просить врахувати, що її довіритель, як фізична особа - підприємець володіє достатнім майном для погашення боргових зобов"язань перед кредиторами. Просить в позові відмовити за безпідставністю.

Третя особа ліквідатор ОСОБА_5 в останнє судове не з»явився, хоча належним чином повідомлявся судом про час та місце розгляду справи. Суд приймає до уваги його пояснення дані в ході розгляду справи про те, що на виконання рішення Господарського суду від 11.02.2009 року вчинив ряд дій, спрямованих на формування ліквідаційної маси банкрутів, ним проведено інвентаризацію та в грудні 2009 року здійснено оцінку майна. Враховуючи судові спори не може приступити до процедури реалізації майна. Повинен сформувати реєстр вимог кредиторів, однак не визнає та не відхиляє вимоги таких, що у компетенції боржника або Господарського суду. Ліквідатор діє лише в інтересах боржника з метою задоволення вимог кредиторів, реєстр яких остаточно розглядає та затверджує Господарський суд.

Треті особи приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та представник Органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації в судове засідання не з»явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Приватний нотаріус ОСОБА_6 надіслала на адресу суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, у вирішенні спору покладається на розсуд суду. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності третіх осіб на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 2 квітня 2009 року за реєстровим № 1589 між відповідачами по справі укладено та нотаріально посвідчено договір про сплату аліментів на утримання малолітньої дитини. Вказаний договір оспорюється позивачем по наведеним вище мотивам.

Із змісту договору вбачається, що ОСОБА_3, як платник та ОСОБА_4, що діє в інтересах малолітнього сина, як законний представник громадянина США ОСОБА_7 Міхаеля, ІНФОРМАЦІЯ_2, як одержувач, діючи добровільно, як батьки дитини, що перебуває на утриманні ОСОБА_4 погодили певні умови. ОСОБА_3 приймає на себе зобов"язання виконати свій обов"язок щодо утримання дитини та здійснити платіж в розмірі 1 375 000 гривень, що буде вважатися остаточно сплаченими аліментами до досягнення сином 18 років (а.с.3).

Укладення такого договору передбачене ст. 189 Сімейного Кодексу України. Вказана норма не вимагає погодження на укладення такого договору органу опіки та піклування. Тому слід вважати, що форма договору дотримала, оскільки в такому обумовлені всі інші обов"зкові умови.

Отримання згоди органу опіки та піклування на вчинення певних дій батьками в інтересах неповнолітній дітей передбачена іншими нормами, де прямо про це зазначено . Ст. 177 СК України, на яку посилається представник позивача, як на норму, яка передбачає, що батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, в тому числі укладати договори, що підлягають нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, то суд вважає, що дана норма не спростовує висновків суду, виходячи з наступного. Із її змісту вбачається, що без дозволу органу опіки та піклування не можна розпоряджатись майном дитини. В тому числі у статті наводиться перелік конкретних дій, до яких не віднесено договір між батьками про сплату аліментів. Ст. 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім"я якого вони виплачуться, і мають використовуватись за їх призначенням. Зміст ст. 71 ЦК України, на яку також посилається представник позивача не суперечить цим нормам . Тому не можна погодитись з позицією представника позивача, що всупереч вимогам закону батьки дитини без дозволу органу опіки та піклування розпорядились майном малолітньої дитини.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15 січня 2009 року за заявою фізичної особи підприємця ОСОБА_3 порушено справу про банкрутство. Одночасно вирішено питання накладення арешту на майно, на яке може бути звернуто стягнення за вимогами кредиторів. Перелік цього нерухомого майна наведений у п. 3 резолютивної частини ухвали Господарського суду від 15. 01.2009року (а.с.4).

Постановою від 11 лютого 2009 року Господарського суду Львівської області фізична особа приватний підприємець ОСОБА_3 визнаний банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру ( а.с.5).

Враховуючи вимоги п. 9 ст. 47 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в чинній редакції на момент винесення Господарським судом рішень, передбачає, що угоди громадянина підприємця, пов"язані з відчуженням або передачею іншим способом майна громадянина-підприємця заінтересованим особам протягом року до порушення провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані господарським судом недійсними за заявою кредиторів. Оскаржуваний же банком договір укладений після постановлення рішення суду про визнання ФОП ОСОБА_3 банкрутом, тому обмежень у його укладенні не було.

Покликання представника позивача про укладення того ж дня - 02.04.2009 року ще кількох договорів між відповідачами, суд не може приймати до уваги оскільки позивач не вимагає, а тому суд не вправі давати правову оцінку цим договорам при вирішенні даного спору (а.с.6-9).

Також покликання представника позивача на порушення вимог ст. 25, вказаного вище закону яка регламентує, що ліквідатор з дня свого призначення приймає до свого відання майно боржника, виконує функції управління та розпорядження майном боржника, як на норму, що передбачає лише право ліквідатора на укладення подібного оскаржуваному договору, суд не може прийняти як обгрунтовану позицію. Така суперечить нормам СК України, що наведені вище. Крім того, в статтях ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", на які посилається позивач, прямо не вказано про наділення ліквідатора правом укладення договорів про сплату аліментів стосовно дітей фізичної особи підприємця, що визнаний банкрутом . Тому слід вважати, що представником позивача вказана норма закону тлумачиться довільно. Перелік майна ФОП ОСОБА_3, на яке накладено арешт по причині відкриття процедури банкрутства, наведений в ухвалі від 15 січня 2009 року Господарського суду Львівської області, яким і вправі розпоряджатися ліквідатор з врахуванням вимог ст. 25 зазначеного закону.

Незважаючи на наведену вище оцінку оскаржуваного позивачем договору, не може залишитись поза увагою суду та обставина, що ні у позовній заяві, ні у долучених представником позивача письмових додатків до пояснень не вказано, які саме права чи інтереси позивача порушуються спірним договором. Лише у позовній заяві вказано, що порушується його право, як іпотекодавця на задоволення кредиторських вимог за рахунок майна, що перебуває в іпотеці в першочерговому порядку. Однак жодних доказів про існування правовідносин між банком та ОСОБА_3 не подано. Про яке конкретно майно йде мова, на підставі яких договірних відносин, на яку суму позивачем не зазначено. Отже, не доведено порушення майнових прав банку. Позиція представника позивача базується на припущеннях про порушення таких прав у подальшому .

Не вчинення відповідачами, як сторонами договору дій по такому, пояснено представником відповідачів оскарженням договору позивачем в судовому порядку. Крім того, суд вважає, що вимоги по зобов"язанню виконати умови договору, вправі ставити один до одного лише сторони такого договору .

На підставі наведеного, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 11 ЦПК України, за якою суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до переконання про безпідставність позову та залишає такий без задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57- 61, 88, 169, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 52, 53, 71, 202, 203, 215, 234 ЦК України, ст. ст. 9, 179, 180, 181 ч. 1, 189 Сімейного Кодексу України, Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд, -

в и р і ш и в:

В позові Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ліквідатор ОСОБА_5, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації про визнання недійсним договору про сплату аліментів на утримання малолітньої дитини, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 1589 від 02 квітня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя С.І.Леньо