Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 2-870/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2010 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирвської області ув складі:

головуючого-судді: Охрімчук І.Г.

при секрктарі: ОСОБА_1

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

представника відповідача: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Олевську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКІФ» м. Олевська Житомирської області про визнання трудового договору укладеним, зобовязання провести записи в трудову книжку щодо прийняття на роботу та звільнення, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати трудовий договір як такий, що був укладений, зобовязати відповідача провести запис у трудовій книжці про час прийняття на роботи та звільнення, стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 13 500 грн., стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку та 2500 грн. моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує у позові тим, що він у період з 01 серпня 2008 року по 28 лютого 2010 року працював у відповідача. При цьому він виконував обовязки кочегара та охоронника за домовленістю з директором підприємства - відповідача, який також мав намір оформити трудові відносини письмово. Його заробітна плата, за домовленістю з відповідачем, складала 900 грн. на місяць. З грудня 2008 року відповідач не виплачував заробітної плати, кошти видавались на його вимогу і не великими сумами. У лютому 2010 року він звільнився з роботи і відповідач не провів з ним розрахунку, не виплатив належні йому від підприємства кошти, які не виплачені на даний час, чим спричинив йому моральну шкоду на сум 2 500 грн., так як він знаходиться внаслідок цього в стані пригнічення і у нього була обмежена можливість вести активний спосіб життя. Відповідач на його думку повинен також сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпПУ. Крім того позивач зазначає, що відповідачем було відмовлено йому у видачі наказів про прийняття на роботу, довідок про суму розрахункових та про середній заробіток.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали з підстав, які в ньому зазначені і просять суд задовольнити його у повному обсязі та стягнути 12990 грн. заробітної плати, відповідно до їх розрахунку наданому до справи, середній заробіток за час затримки розрахунку у звязку із затримкою розрахунку та 2 500 грн. моральної шкоди, так як позивач фактично перебував у трудових відносинах з відповідачем і звільнився з роботи у звязку з порушенням відповідачем трудового законодавства .

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали вважаючи його безпідставним, так як позивач фактично та відповідно до договору перебував у трудових відносинах із відповідачем тільки один квітень місяць 2009 року за який з ним проведено розрахунок. Решту періоду, зазначеному позивачем, він у трудових відносинах з відповідачем не перебував, підприємство заробітної плати йому не заборгувало. Особи, які, на думку позивача, нібито працювали у відповідача , фактично не перебували у трудових відносинах з ним і претензій до підприємства не мають.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показала, що вона працювала у відповідача, так як там працював її чоловік і вона йому допомагала. Її чоловік ОСОБА_7 був оформлений офіційно на роботу і отримував заробітну плату. Заборгованості підприємства перед ними не має. Вона офіційно була оформлена на роботі на іншому підприємстві. Позивач приходив на підприємство і приймав у них зміну, так як її чоловік працював кочегаром. Про те чи оформлювались трудові відносини з позивачем їй не відомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показав, що він працює на підприємстві періодично за договором. Йому відомо, що відповідач працював у відповідача у квітні 2009 року терміном до одного місяця. Про те, що позивач працював у відповідача більш тривалий період йому не відомо, так як він не бачив його на підприємстві.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що вона проживає із позивачем і він з серпня 2008 року по лютий 2010 року працював у відповідача кочегаром і разом з тим виконував обовязки охоронника. Вона як його дружина допомагала йому, а після травми близько місяця виконувала роботу за нього. Позивач оформлював трудовий договір на один місяць у 2009 році і з ним було проведено розрахунок за виконану роботу за цей місяць. Відповідач офіційно трудові відносини з ними не оформив, трудової книжки не видав та не провів розрахунок у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що він без оформлення трудової угоди працював у відповідача кочегаром з 2008 року по 2009 рік. Заробітну плату він отримував у директора. Заробітна плата йому виплачена у повному обсязі. Він приймав у позивача зміну, так як він також працював кочегаром.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показала, що позивач працював у відповідача відповідно до цивільно - правової угоди у квітні 2009 року. Заяв про прийняття позивача на роботу та звільнення не було, так як на підприємстві він не працював.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових правовідносинах з відповідачем у період з 01 квітня 2009 року по 30 квітня 2010 року, про що була складена цивільно правова угода. За період роботи по даній угоді з позивачем проведено розрахунок у повному обсязі, що слідує з актів перевірки Державної інспекції праці від 21 вересня 2010 року та 22 жовтня 2010 року. Відповідно книги по нарахуванню заробітної плати та актів перевірки державного інспектора праці слідує, що позивач на підприємстві не обліковувався, заяви про прийняття на роботу та звільнення відсутні, записи у трудову книжку позивача з приводу роботи у відповідача не проводились. Відповідно до довідки розрахунку, наданого позивачем слідує, що заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем становить 12 990 грн.

Дослідивши та оцінивши докази по справі суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 23, 24 КЗпП України слідує, що трудовий договір може бути таким, що укладається на невизначений строк, на визначений строк, встановлений погодженням сторін та таким, що укладається на виконання певної роботи. Трудовий договір укладається як правило у письмовій формі, але разом з тим трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки визначені ст. 116 КЗпП України, яка також передбачає, що якщо працівник не працював у день звільнення, то розрахунок з ним проводиться не пізніше наступного дня після предявлення вимоги про розрахунок.

Вданому випадку враховуючи те, що судом не встановлено обставин безперервного перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем у період з 01 серпня 2008 року по 28 лютого 2010 року до задоволення не підлягають вимоги позивача про визнання трудового договору укладеним, зобовязання провести записи в трудову книжку щодо прийняття на роботу та звільнення, стягнення заробітної плати. Позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах відповідно до строкового трудового договору з 01 квітня 2009 року по 30 квітня 2009 року і отримав заробітну плату за цей період у повному обсязі. Зазначені обставини стверджуються показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_11, які перебували у трудових відносинах із відповідачем, а також поясненнями самого позивача та свідка ОСОБА_9, які не заперечують факт укладення зазначеного строкового договору. Крім того з показань свідків ОСОБА_8, ОСОБА_11, актів перевірки Державної інспекції праці та пояснень представника відповідача встановлено, що позивач на підприємстві не працював, заяв про прийняття на роботу та звільнення не подавав, по табелях використання робочого часу та иниги по нарахуванню заробітної плати на підприємстві не обліковувався. З приводу порушення відповідачем вимог трудового законодавства щодо не оформлення трудової угоди, в тому

числі і трудової книжки, а також з приводу не виплати заробітної плати у період з 01 серпня 2008 року по 28 лютого 2010 року позивач до суду та інших органів, які ведуть нагляд за дотриманням трудового законодавства не звертався.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 09 слідує, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того чи було прийняття належним чином оформлене, якщо робота виконується за розпорядженням власника чи з його відома.

В даному випадку докази з приводу того, що позивач приступив на роботу з дозволу роботодавця та з приводу того, що він подавав власнику заяву про прийняття його на роботу, яка б могли бути підтвердженням надання згоди власника про допуск до роботи, у справі відсутні.

Показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10 з приводу того, що позивач фактично працював у відповідача кочегаром, частково отримував заробітну плату суд не може взяти до уваги, так як зазначені судом не встановлено обставин того, що вони офіційно перебували у трудових відносинах з відповідачем і також виконували свої трудові обовязки відповідно до трудової угоди та правил внутрішнього трудового розпорядку. Показання зазначених свідків, в даному випадку, не можуть бути визнані судом належним доказом.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України слідує, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того моральна шкода заподіяна працівникові внаслідок порушення його законних трудових прав відшкодовується власником або уповноваженим ним органом, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України та законодавства України, у разі, якщо ці порушення призвели до моральних страждань працівника, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В даному випадку, враховуючи обставини відсутності трудових відносин між позивачем та відповідачем суд прийшов до висновку, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди не може бути задоволена.

Керуючись : ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України та ст. ст. 21 - 24, 116, 117, 237 - 1 КЗпП України суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКІФ» м. Олевська Житомирської області про визнання трудового договору укладеним, зобовязання провести записи в трудову книжку щодо прийняття на роботу та звільнення, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Житомирської області, через Олевський районний суд Житомирської області, на протязі 10 днів, починаючи з послідуючого дня після оголошення рішення суду.

Суддя: ОСОБА_12