СПРАВА № 2-10/2010 р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2010 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: Свиргуненко Ю. М. при секретарі: Федорченко Г. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_3», про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

18 серпня 2009 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 7 жовтня 2008 року о 12 годині 40 хвилин ОСОБА_2, керуючи в м. Харкові на Московському проспекті біля будинку №75 автомобілем марки «Опель» д. н. ВМ 4954 А. В., не обрав правильну швидкість і дистанцію руху, не впорався із керуванням, в результаті чого допустив зіткнення із автомобілем НОМЕР_1, яким керував позивач. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю НОМЕР_1 були спричинені механічні пошкодження. Постановою Московського районного суду м. Харкова відповідача було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди і притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно висновку ТОВ «ВіП-Експерт» вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля марки «DАEWOO Lanos» , склала 3 349 грн. 09 коп. Але фактичні витрати позивача на ремонт пошкодженого транспортного засобу склали 6 340 грн., які він просить стягнути із відповідача. Крім того, ОСОБА_1 просить стягнути із ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 10 000 грн., яка полягає у тому, що в момент дорожньо-транспортної пригоди він зазнав фізичного болю, моральних страждань внаслідок неможливості продовження активного суспільного, трудового і сімейного життя, а також користування належним йому автомобілем.

В судові засідання позивач ОСОБА_1 жодного разу не зявився, надаючи суду письмові заяви, згідно яких просив розглянути справу без його участі за наявними доказами.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 позов не визнали, мотивуючи свої заперечення тим, що до протоколу огляду автомобіля марки «DАEWOO Lanos» від 8 жовтня 2008 року, складеного представником ЗАТ «УСК «Княжа», ОСОБА_1 заперечення і зауваження не вносив. Також позивач погодився і з експертною оцінкою розміру відновлювальної вартості транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, в обґрунтування позовних вимог про стягнення із ОСОБА_2 6 340 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди позивач, на думку відповідача та його представника, належних доказів не надав.

Представник співвідповідача - Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_3» в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, а також письмові пояснення до позову, з яких вбачається, що страхова компанія своєчасно і в повному обсязі сплатила позивачу належну йому до виплати суму страхового відшкодування, зменшену відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на суму франшизи.

Заслухавши відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом, зокрема, встановлено, що 7 жовтня 2008 року о 12 годині 40 хвилин ОСОБА_2, керуючи в м. Харкові на Московському проспекті біля будинку №75 автомобілем марки «Опель» д. н. ВМ 4954 АВ, не обрав безпечну дистанцію руху, в результаті чого допустив зіткнення із автомобілем НОМЕР_1, а останній в свою чергу зіткнувся із автомобілем НОМЕР_2. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а. с. 166).

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 3 листопада 2008 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди і притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 51 грн. Дана постанова оскаржена не була і в установленому законом порядку набрала законної сили (а. с. 167).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, суд дійшов до висновку про наявність вини відповідача ОСОБА_2 у пошкоджені автомобіля позивача, і цей факт сторонами не оспорюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що автомобіль марки «DАEWOO Lanos TF69Y», д. н. АХ 5124 ВМ, 2008 року випуску, належить ОСОБА_1 (а. с. 148).

ОСОБА_2 є власником автомобіля НОМЕР_3, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу (а. с. 165).

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність відповідача була застрахована в ЗАТ «УСК «Княжа» (а. с. 164).

Згідно ст. 22 Закону України «Цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Оцінка вартості матеріального збитку, завданого позивачу була проведена ТОВ «ВіП- Експерт» 8 жовтня 2008 року згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, на замовлення ЗАТ «УСК «Княжа». Згідно звіту спеціаліста товарознавця розмір матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля НОМЕР_1, складає 3 349 грн. (а. с. 91-103)

Відповідно до видаткового касового ордера №67 від 26 лютого 2009 року страхова компанія сплатила позивачу належну йому до виплати суму страхового відшкодування в розмірі 2 280 грн. 91 коп. без урахування франшизи у розмірі 510 грн. та податку на додану вартість в сумі 558 грн. 18 коп. (а. с. 14 ).

Позивач має право на стягнення із ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_3» невиплаченої йому суми податку на додану вартість в розмірі 558 грн. 18 коп., проти чого не заперечує і страхова компанія, але він таких вимог не ставить. Суд у свою чергу не може вийти за межі позовних вимог згідно ст. 11 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З наданого позивачем акту приймання-передачі виконаних робіт з технічного обслуговування і поточного ремонту транспортного засобу вбачається, що вартість робіт по ремонту автомобіля НОМЕР_1, що були виконані ПП ОСОБА_5, складає 6 340 грн. (а. с. 10).

Разом із цим, ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що він фактично сплатив 6 340 грн. за ремонт належного йому автомобіля.

Вирішуючи питання про фактичний розмір заподіяної позивачу шкоди, суд виходить з того, що незалежна оцінка визначення вартості величини матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля марки «DАEWOO Lanos TF69Y», д. н. АХ 5124 ВМ, 2008 року випуску, від 8 жовтня 2008 року проведена кваліфікованим спеціалістом ОСОБА_6, яка зареєстрована у Державному реєстрі оцінювачів, має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача серії МФ №53 від 15 березня 2003 року та сертифікат субєкта оціночної діяльності №4909/06 від 19 червня 2006 року (а. с. 154-156). ОСОБА_1 в свою чергу не оскаржив висновок спеціаліста-товарознавця, що суд розцінює як згоду із визначеним останнім розміром матеріальної в сумі 3 349 грн. Крім того, позивач не надав жодного доказу неправильності чи неповноти наведених у автотоварознавчому дослідженні розрахунків відновлюваного ремонту належного йому автомобіля, а тому звіт про незалежну оцінку від 8 жовтня 2008 року є належним доказом фактичного розміру заподіяної позивачу шкоди.

Надані позивачем документи про проведення ремонту автомобіля на суму 6 340 грн. не спростовують правильність висновків незалежної оцінки від 8 жовтня 2008 року, і не є безумовним доказом того, що наведені в них розрахунки відповідають реальному обсягу та вартості робіт і матеріалів, які необхідні для відновлення автомобіля позивача. Крім того, акт приймання-передачі виконаних робіт з технічного обслуговування і поточного ремонту транспортного засобу не містить в собі даних про час, коли були виконані ремонтні роботи, а також калькуляції їх вартості, у звязку з чим суд позбавлений можливості перевірити зазначену в ньому інформацію.

Отже, ОСОБА_7 має право на стягнення із відповідача ОСОБА_2 збитків, не покритих страховою виплатою, в розмірі франшизи в сумі 510 грн., але у зв»язку з тим, що позивач таких вимог не ставить, суд не може вийти за межі позовних вимог згідно ст. 11 ЦПК України.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення із відповідача ОСОБА_2 та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_3» матеріальної шкоди в сумі 6 340 грн. задоволенню не підлягають через необґрунтованість.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди суд виходить з наступного.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода підлягає стягненню з особи, яка її спричинила при наявності вини останньої.

Статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплений обов'язок страховика відшкодувати моральну шкоду, передбачену п. п. 1, 2 частини другої статті 23 ЦК України.

Згідно позовних вимог, спричинена ОСОБА_1 моральна шкода полягає у тому, що в момент дорожньо-транспортної пригоди він зазнав фізичного болю, моральних страждань внаслідок неможливості продовження активного суспільного, трудового і сімейного життя, а також користування належним йому автомобілем.

Разом із цим, позивач не надав суду доказів того, що він в момент дорожньо-транспортної пригоди зазнав фізичний біль. Більше того, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення №3-31207/2008 вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди лише транспортні засоби зазнали механічних ушкоджеь. Згідно наявних у матеріалах справи пояснень ОСОБА_1, останній зазначив, що внаслідок ДТП ніхто не постраждав.

Моральна шкода, що полягає у душевних стражданях, яких зазнав позивач у зв»язку із пошкодженням його майна, передбачена пунктом 3 ст. 23 ЦК України, а тому суд не вбачає підстав для покладення обов'язку по відшкодуванню моральної шкоди на співвідповідача - ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_3».

Разом з тим, суд враховує, що внаслідок винних дій відповідача ОСОБА_2 був пошкоджений автомобіль позивача, і ці обставини є причиною моральних стражданнь останнього, пов'язаних із турботою про майно, втратою можливості використовувати автомобіль для власних потреб, а тому вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди частково в розмірі 500 грн.

Вирішуючи питання про судові витрати суд виходить із наступного.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідаеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача стягуються документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у усмі 8 грн. 50 коп.

Відповідач ОСОБА_2 в ході розгляду даної цивільної справи поніс витрати на правову допомогу, яка згідно ст. 79 ЦПК України відноситься до судових витрат, і складає 1 800 грн., що підтверджується відповідними розрахунковими квитанціями. Однак, враховуючи те, що судові засідання, призначені на 21 січня 2010 року і 23 березня 2003 року були відкладені, суд вважає, що клопотання ОСОБА_2 про стягнення із позивача 600 грн. витрат на правову допомогу в зазначених судових засіданнях, задоволенню не підлягають. Таким чином, стягненню із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають 1 164 грн., понесених ним судових витрат.

Враховуючи те, що стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат підлягаю 8 грн. 50 коп., а із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 164 грн., суд вважає за можливе шляхом взаємозаліку стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 155 грн. 50 коп., понесених останнім витрат на правову допомогу у з»вязку із розглядом даної справи .

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 23, 61, 1166, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 11, 57-59, 60, 63, 64, 209, 211- 215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 500 грн. моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 155 грн. 50 грн. судових витрат

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня його проголошення та апеляційної скарги, протягом 20 днів після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: підпис

Вірно: Суддя

Білопільського райсуду ОСОБА_8

Станом на 13 квітня 2010 року постанова не набрала законної сили.

Суддя

Білопільського райсуду ОСОБА_8