Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу
головуючого, судді - Шум Л.І.
при секретарі - Токаревій Т.І.
представника позивача ОСОБА_1
представників відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди, -
У листопаді 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди.
В позові зазначив, що його трудовий стаж 33 років 8 місяців. Із них 10 років 5 місяців, з 30.08.2000 року по 28.09.2009 року він працював підземним прохідником,підземним кріпильником,підземним гірничим робітником ш.Гвардійська треста ВО «Кривбасруда» та ШБУ ВАТ «Кривбасзалізрудком».В шкідливих та небезпечних умовах відпрацював 11 років 11 місяць. З 2006 року став дуже часто хворіти. Декілька разів в 2007 та 2008 роках був обстежений в неврологічному відділенні клініки НДІ. В липні 2009року, йому був встановлений діагноз-радикулопатія п/крижова,вегетативна полі невралгія,артоз. Йому призначено контрольне обстеження в вересні 2009 року. Рішеням ЛЕК НДІ від 18.08.2008 року, протокол №1957, йому встановлено професійне захворювання-з діагнозом: Радикулопатія шийна та попереково-крижова з вираженим (3ст)статико-динамічними порушеннями,стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами.Вегетативно-сенсорна полінейропатія рук з периферичним ангідистонічним синдромом та трофічнимми порушеннями на кистях,нейродистррофією у вигляді двостороннього плечсолопаткового періартрозу (ПФ-2ст.) деформуючий артоз ліктьових суглобів. Професійне захворювання виникло у звязку з тривалим часом роботи в підземних умовах в шкідливих та небезпечних умовах праці,я кі перевищували санітарно-допустимі норми: локальна вібрація,фізичне перевантаження,вимушена робоча поза,нахили тулуба,пил та шум з перевищенням гранично-допустимих величин,несприятливий виробничий клімат. Він втратив здоровя, яке не можливо відновити, живе з постійним фізичним болем. Йому спричинено матеріальну та моральну шкоду, так як порушились його нормальні життєві звязки, він не може реалізувати своє бажання працювати, матеріально забезпечувати себе та свою сімю, відпочивати. Йому потребуються додаткові зусилля для організації свого життя.
За висновком МСЕК від 24.09.2009 року йому установлена втрата професійної працездатності 60 % та 3 группа інвалідності до 01.09.2010 року, із них вперше: 30% по по радикулопатії, 15% по вібраційній хворобі, 15% повторно по трудовому каліцтву. Винним у заподіянні шкоди є підприємство, що у порушення діючого законодавства не забезпечило безпечну організацію при виконання робіт, не виконувало норм і правил охорони праці.Факт провини підприємства підтверджується актом № 42 від 09.09.2009 року розслідування професійного захворювання, яким встановлено, що причини нещасного випадку полягають в порушенні ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,ст..153 КзпП України. Причина профзахворювання- умови праці,що перевищували ГДН,виконування роботи, які внаслідок обмеженності робочого простору недозволяючого застосувати засоби малої механізації, характеризувались важкою працею, посилаючим шкідливим фактором був несприятливий мікроклімат характерний для підземних робіт. Провина підприємства підтверджується санітарно-гігіенічною характеристикою умов праці від 10.04.2008 року за № 2/2-1180, висновок якої свідчить про те,що на робочому місці було перевищення допустимих норм пилу,шуму,вібрації,негативні кліматичні умови, так в пункті 12.5-12.12 санітарно-гігіенічної характеристики вказано на те,що вміст вільного диоксиду кремнію кристалічного в пилу становить від .3.2 до. 10.6 мг/м3 при нормативному значенні 2.0; Вологість від 88-97 при нормі 30-80; Температура від 17.2 до 24.4 при нормі до 26; Шум від 114 до 118 при нормі 80 дБА.ВАЖКІСТЬ праці - кожен :рівень фізичного перенавантаження значно перевищував ОСОБА_5 вантажу ,що піднімається та періміщується вручну від 34 до 40 кг при нормі 30 кг. Нахили тулупу 395 раз при допустимій нормі 100.
За висновком санітарно-гігієнічної характеристики в відповідності гігієнічної кваліфікації праці ГН 3.3.5-3.3.8;6.6.1-083-2001 р умови праці відносяться д 3 класу, 4 ступеню шкідливості, важкість праці до 3 класу 3 ступеня шкідливості, напруженість праці- до 3 класу 2 ступеня шкідливості.
Моральні страждання підтверджуються висновком МСЕК від 24.09..2009 років, виписками з історій хвороби, станом його здоров'я.
З вини підприємства він переносить як фізичні, так і моральні страждання і переживання, викликані ушкодженням його здоров'я в результаті одержання тимчасової,а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків.
Фізичні страждання полягають в тому, що він відчуває постійні болі в поперековому відділі хребта, утруднену ходу, що вбачається з історії хвороби. Отримане захворювання обмежує його життєву активність, позбавляє повноцінного спілкування з людьми, йому 50 роки, але він не може працевлаштуватися, в працездатному віці він став інвалідом.
Таким чином, заподіяне йому з вини підприємства захворювання змінила звичний для нього спосіб життя, його наслідки вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, підтримки здоров'я, порушили нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного громадянського життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми. Просив стягнути в відшкодування моральної шкоди 100000 гр.
В судове засідання позивач не зявився, представник позивача в особі ОСОБА_1 позов підтримала в повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат в особі ОСОБА_2позов не визнав пояснив, що відносини, які виникають з такого виду загальнообовязкового державного страхування, як страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності регулюються окремим законом, а саме Законом Украйни «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». В рішенні Конституційного Суду України (справа №1-9/2004), зазначається, що ст. 237-1 КЗпП України та ст. 1167 ЦК України відшкодування моральної шкоди, що відшкодовується особою яка заподіяла шкоду, або власником чи уповноваженим ним органом, не застосовується до осіб, що підлягають обовязковому соціальному страхуванню відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а тому ВАТ «Кривбасзалізрудком» не може бути відповідачем по справі. Крім того згідно ст. 237-1 КЗпП України підставою для виникнення матеріальної відповідальності є протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання однією із сторін трудового договору своїх обовязків, яке спричинило заподіянню шкоди. Позивач був ознайомлений з умовами праці і погодився на роботу в шкідливих умовах. Позивачем не надано доказів які б підтвердили факт причинення йому моральної шкоди, а розмір її відшкодування ні чим не обґрунтований. Незважаючи на те, що вимоги позивача безпідставні, ним також пропущений тримісячний термін звернення до суду, який застосовується при вирішенні трудових спорів. На підставі викладеного просять в позові відмовити в повному обсязі.
Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач тривалий час 33 років 8 місяців, з них 10 років 5 місяців, з 30.08.2000 року по 28.09.2009 року він працював підземним прохідником,підземним кріпильником,підземним гірничим робітником ш.Гвардійська треста ВО «Кривбасруда» та ШБУ ВАТ «Кривбасзалізрудком».
В шкідливих та небезпечних умовах відпрацював 11 років 11 місяць.
В 2007 та 2008 роках був обстежений в неврологічному відділенні клініки НДІ. В липні 2009року, йому був встановлений діагноз-радикулопатія п/крижова,вегетативна полі невралгія,артоз. Йому призначено контрольне обстеження в вересні 2009 року..
Рішеням ЛЕК НДІ від 18.08.2008 року, протокол №1957, йому встановлено професійне захворювання-з діагнозом: Радикулопатія шийна та попереково-крижова з вираженим (3ст)статико-динамічними порушеннями,стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами.Вегетативно-сенсорна полінейропатія рук з периферичним ангідистонічним синдромом та трофічнимми порушеннями на кистях,нейродистррофією у вигляді двостороннього плечсолопаткового періартрозу (ПФ-2ст.) деформуючий артоз ліктьових суглобів.
За висновком МСЕК від 24.09.2009 року йому установлена втрата професійної працездатності 60 % та 3 группа інвалідності до 01.09.2010 року, із них вперше: 30% по по радикулопатії, 15% по вібраційній хворобі, 15% повторно по трудовому каліцтву.
Таким чином у позивача на підставі висновку МСЕК від 24.09.2009 р., право на відшкодування моральної шкоди виникло з 24.09.2009 року, дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.
Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків.
Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року».
Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин.
Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.
Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку рівень фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною профзахворювання позивача, перевищував гранично-допустимі норми, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство-відповідач.
Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач. Від професійного захворювання позивач втратив працездатність в розмірі 60 % та йому встановлено 3 групу інвалідності. Від професійного захворювання позивач переносить фізичний біль і страждання. При вказаних обставинах суд вважає, що професійним захворюванням порушено звичайний для нього спосіб життя, він вимушений витрачати додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання.
Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України та акту розслідування хронічного професійного захворювання № 42 від 09.09.2009 року розслідування професійного захворювання, виписки із історії хвороби ОСОБА_3 Українського НД1 промислової медицини, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах.
Причина профзахворювання позивача - умови праці,що перевищували ГДН,виконування роботи, які внаслідок обмеженності робочого простору недозволяючого застосувати засоби малої механізації, характеризувались важкою працею, посилаючим шкідливим фактором був несприятливий мікроклімат характерний для підземних робіт..
Провина підприємства підтверджується санітарно-гігіенічною характеристикою умов праці від 10.04.2008 року за №2/2-1180, висновок якої свідчить про те,що на робочому місці було перевищення допустимих норм пилу,шуму,вібрації,негативні кліматичні умови,
Так в пункті 12.5-12.12 санітарно-гігіенічної характеристики вказано на те,що вміст вільного диоксиду кремнію кристалічного в пилу становить від .3.2 до. 10.6 мг/м3 при нормативному значенні 2.0; Вологість від 88-97 при нормі 30-80.; Температура від 17.2 до 24.4 при нормі до 26; Шум від 114 до 118 при нормі 80 дБА.; важкість праці - кожен рівень фізичного перенавантаження значно перевищував ГДН; Маса вантажу ,що піднімається та періміщується вручну від 34 до 40 кг при нормі 30 кг.Нахили тулупу 395 раз при допустимій нормі 100.
За висновком санітарно-гігієнічної характеристики в відповідності гігієнічної кваліфікації праці ГН 3.3.5-3.3.8;6.6.1-083-2001 р умови праці відносяться д 3 класу, 4 ступеню шкідливості, важкість праці до 3 класу 3 ступеня шкідливості, напруженість праці- до 3 класу 2 ступеня шкідливості.
Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійним захворюванням позивача змінився його спосіб та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуває фізичну біль, переносить постійні болі в поперековому відділі хребта, утруднену ходу. Такий стан не дає йому можливості спокійно спати ночами, займатися фізичною роботою. Любі фізичні навантаження викликають у нього сильний стійкий біль у шийному, поперековому відділах хребта, плечових, ліктьових та колінних суглобах
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.
Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 60% втрати працездатності та третю групу інвалідності, а також характер захворювання, пов'язаних з заподіянням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково та стягнути з відповідача ВАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на користь ОСОБА_3. 60 000 гри у відшкодування моральної шкоди.
На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат на користь держави судовий збір в сумі 8,50 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 30,0 грн.
Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі 10 днів з дня проголошення рішення заяву про апеляційне оскарження , та протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу, або в порядку ч.4 ст. 295 УПК України.
Суддя : Л.І.Шум.