Ленінський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 2-261/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2010 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Вакареско Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВДВС Ленінського району ЗМУЮ м.Запоріжжя, ОСОБА_2, ТОВ „Мільтісервіс, третя особа: державна нотаріальна контора № 2 м.Запоріжжя про визнання недійсним торгів та свідоцтва про право власності на майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ВДВС Ленінського району ЗМУЮ м.Запоріжжя, ОСОБА_2, ТОВ „Мільтісервіс, третя особа: державна нотаріальна контора № 2 м.Запоріжжя про визнання недійсним торгів та свідоцтва про право власності на майно, вказуючи на те, що відповідно до вироку судової колегії по кримінальним справам апеляційного суду Запоробласті від 11.04.2005 року, він був визнаний винним у скоєні злочину, передбаченого статтею 187 ч.3 КК України і призначене покарання було у виді семі років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

18.04.2006 року, постановою Ленінського ВДВС ЗМУЮ був накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1.

25.09.2008 року Ленінський ВДВС ЗМУЮ затверджений акт про проведення прилюдних торгів по продажу ? частини вказаної квартири, що є конфіскованим майном за вироком суду.

Вважаючи проведення торгів з продажу частини квартири незаконними, позивач просить суд визнати проведенні торги по продажу ? частини квартири АДРЕСА_1 незаконними, та такими, що підлягають скасуванню, а також визнати свідоцтво про право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1 видане на імя ОСОБА_3 недійсним.

У судовому засіданні, позивач, наполягаючи на своєму позові довів суду, що відповідно до свідоцтва про право власності № 2310 від 11.11.1998 року, він є власником у загальній сумісній власності квартири АДРЕСА_1. Іншим співвласником вказаної квартири була його мати ОСОБА_4, яка померла 08.03.2006 року та виписана з вказаної житлової площі.

26 березня 2008 року, за рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя, були виділені частки кожного з співвласників вказаної квартири та ? частини квартири була визнана за ним у порядку спадкування за законом після смерті його матері.

Крім того, позивач вважає, що його позовні вимоги повинні бути задоволені тому що по-перше: не можна було проводити торги по не виділеним часткам майна; по-друге: прилюдні торги повинні були бути проведені у двомісячний строк від дня отримання заявки державного виконавця на проведення торгів; по-третє: у печатних органах засобів масової інформації не було жодної інформації про нерухоме майно, яке підлягає реалізації. Він не отримував ніяких письмових повідомлень о проведенні торгів, а також розмір стартової ціни на частку квартири він не знав.

Представник ВДВС Ленінського району ЗМУЮ проти позову заперечував, суду пояснив, що до їх відділу надійшов виконавчий лист № 1-10/2005, виданий Апеляційним судом Запорізької області про конфіскацію майна ОСОБА_1, яке є його власністю у доход держави.

19.01.2006 року державним виконавцем Ленінського ВДВС ЗМУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

За довідкою ЗМБТІ від 10.03.2006 року, за боржником ОСОБА_1 зареєстровано право власності на частку квартири АДРЕСА_1.

18.04.2006 року державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника ОСОБА_1 , після чого був складений акт опису й арешту майна боржника.

Після того, як зясувалося та документально підтвердився факт належності ОСОБА_1 ? частина зазначеної квартири, державним виконацем винесено постанову про призначення субєкту оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні. При цьому сторонам виконавчого провадження було повідомлено, що згідно експертного висновку вартість арештованого майна, а саме ? частини квартири ОСОБА_1 складає 67728 гривень.

Уклавши з ТОВ „Мультісервіс договір про надання послуг по організації і проведення аукціону з реалізації конфіскованого нерухомого майна, 30.07.2008 року відбулися прилюдні торги по реалізації нерухомого майна, яке є власністю ОСОБА_1, переможцем яких стала ОСОБА_5. Остання провила повний розрахунок за придбане майно, державним виконавцем був складений акт про проведення торгів і на підставі цього нотаріальною конторою покупцю видане свідоцтво про придбане нерухоме майно з прилюдних торгів.

Відповідачі ОСОБА_2, ТОВ „Мультісервіс у судове засідання не зявилися за невідомими обставинами. Про день та час слухання справи були повідомлені своєчасно. Своїх заперечень на позов не надавали.

Представник третьої особи у судове засідання також не зявився причини неявки суду не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вважаю, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

ОСОБА_1 (позивач по справі) разом зі своєю матірю ОСОБА_4І на праві спільної сумісної власності, а потім часткової власності мав квартиру АДРЕСА_2 (а.с.10, а.с.32).

За правилами ст. 355 ЦК України у спільній сумісній власності її учасники не мають визначених часток, тут діє презумпція рівності часток співвласників. Учасник же спільної часткової власності має чітко визначену частку у праві власності на спільне майно. Тчином у будь-якому разі позивач мав у своєї власності майно.

Дійсно, відповідно до ст.321 ЦК України право власності є нерушимим, але з метою забезпечення принципу такої нерушимості, ст. 346 ЦК України закріплює перелік підстав припинення права власності, яка припиняється у разі конфіскації майна.

У відповідності до ч.1 ст. 354 ЦК України, до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду, як санкція за вчинення правопорушення у випадках, передбачених законом.

Тобто конфіскація майна є примусовим вилученням майна у власника (позивача по справі) без компенсації його вартості.

Вироком судової колегії по кримінальним справам апеляційного суду Запорізької області від 11.04.2005 року ОСОБА_1 (позивач) засуджений до тривалого терміну позбавлення волі с конфіскацією усього майна, яке належить йому на праві власності.

За вимогами ст. 403 КПК України, вступивший в законну силу вирок суду, є обовязковим для усіх державних та громадських обєднань, посадових осіб та підлягає виконанню по всій території країни.

Відповідно до ст. 404 КПК України цей вирок був приведений до виконання у тому числі в частині конфіскації майна.

Умови й порядок виконання рішення судів, що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню регулюється Законом України „Про виконавче провадження.

Відповідно до цього Закону, виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів, посадових осіб, які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень (ст.1 З.У. „Про виконавче провадження).

Примусове виконання судових рішень покладається на Державну виконавчу службу.

У відповідності до ст.3 Закону України „Про виконавче провадження, виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі листи, що видаються судами.

Ленінський ВДВС ЗМУЮ (відповідач по справі) у відповідності до ст.ст. 1-4, 18, 24,50, 55 Закону України „Про виконавче провадження, з метою виконання вироку суду, щодо конфіскації майна позивача відкрив виконавче провадження (л.с.46), наклав арешт на майно позивача (л.с.48), склав акт опису майна (л.с.51), а 03.03.2008 року виніс постанову про призначення субакта оцінюючої діяльності (а.с.59). Все це було направлено керівнику Вільнянської виправної колонії УДДУ ПВП у Запорізькій області № 20 для засудженого ОСОБА_1 (а.с.56, 57, 60).

03.03.2008 року позивач був повідомлений про висновки вартості арештованої ? частини належній позивачеві квартири, а також про строки для оскарження оцінки майна (а.с.61).

21.07.2008 року позивач був повідомлений про проведення аукціону з реалізації конфіскованого майна (а.с.66), а 30.07.2008 року відбулися торги і арештоване майно було реалізоване.

Реалізація арештованого майна у відповідності до ст. 61 Закону України „Про виконавче провадження здійснюється спеціалізованими організаціями, які залучаються на підставі договорів між ВДВС та спеціалізованими організаціями шляхом його продажу на прилюдних торгах.

Ленінський ВДВС ЗМУЮ 09.07.2008 року уклав з ТОВ „Мультісервіс (спеціалізована організація) договір про надання послуг по організації і проведення аукціону з реалізації конфіскованого нерухомого майна (а.с.63), про що позивач був належним чином повідомлений (а.с.66). Тобто, усі дії щодо конфіскації майна позивача були зроблені у відповідності до порядку реалізації арештованого майна, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 15 липня 1999 року № 42/5 із змінами і доповненнями, внесеними наказами Мінюста України від 27 жовтня 1999 року № 67/5; від 11.01.2005 року № 2/5; від 13.04.2005 року № 36/5, та на день аукціону від 17 вересня 2008 року № 1586/5.

Позивач не наполягав на порушенні відповідачами вимог іншого положення.

Дійсно, відповідно до п.3.5 тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, спеціалізована організація, яка проводить публічні торги, не пізніше як за 15 днів до дня проведення публічних торгів публікує в порядку, визначеному Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затверджених наказом міністерства юстиції України, на відповідному веб-сайті інформацію про нерухоме майно, що реалізується. Оголошення про проведення прилюдних торгів має бути розміщене не пізніше семи днів з моменту укладення договору про реалізацію майна, а у випадку проведення повторних торгів не пізніше семи днів з моменту переоцінки майна (абзац перший пункту 3.5. із змінами від 17.11.2009 року).

Одночасно ця інформація може бути розміщена в засобах масової інформації ( пункт 3.5. в редакції наказу Мінюста „222/5 від 07.02.2009 року). Тобто таки вимоги на день прилюдних торгів у нашому випадку не можна було застосувати, оскільки їх ще не було.

Судом перевірено наявність оголошення на сайті інформаційного центру Мінюста України та було встановлено. Що такі повідомлення почали публікувати тільки з 2009 року.

Суд вважає, що немає ніяких підстав для відміни торгів та визнання не дійсним свідоцтва о праві власності, видане ОСОБА_2

Посилання позивача щодо норм Цивільного кодексу України в загалі помилкові і к даній справі ніякого відношення не мають.

Мало місце конфіскація майна, а не купівля-продаж у порозумінні статті 655 ЦК України.

Опис та арешт майна у даному випадку діє відповідно виконавчого провадження, а не спосіб забезпечення позову у порозумінні ст. 155 ЦПК України.

Немає суперечки, що у відповідності до ст. 362 ЦК України позивач має переважне право перед іншими особами на купівлю частки майна у разі її продажу у праві спільної власності, але таки вимоги ніякого відношення не мають до цієї справи.

При таких обставинах, вважаю, що позов не заснований на Законі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212, 213, ЦПК України, ст.ст. 346, 354, 355, 655 ЦК України, ст.ст. 1-4, 18, 24, 50, 55, 61 Закону України „Про виконавче провадження, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ВДВС Ленінського району ЗМУЮ м.Запоріжжя, ОСОБА_2, ТОВ „Мільтісервіс, третя особа: державна нотаріальна контора № 2 м.Запоріжжя про визнання недійсним торгів та свідоцтва про право власності на майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: