Справа № 2-865/10
Провадження № 2-865/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2010 року Баришівський районний суд Київської області в складі головуючого судді Лисюка О.Д.

при секретарі Ющенко Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в смт. Баришівка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права на спадкування майна та визнання договору дарування частково недійсним,

В с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з названим позовом стверджуючи, що її син ОСОБА_4 та відповідачка ОСОБА_2 проживали однією сімєю перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах із 1999 року. За період сумісного проживання, 10.06.2005 року за виручені від продажу квартири в м. Києві кошти, в с. Лукаші Баришівського району Київської області по вул. Жовтнева, 12 придбали житловий будинок з господарськими будівлями.

02.04.2006 року ОСОБА_4 помер. Після його смерті залишилося спадкове майно, до складу якого входить і ? частина домоволодіння по вул. Жовтнева,12 в звязку з чим, просила суд постановити рішення, яким усунути відповідачку ОСОБА_2 від права на спадкування майна, що залишилося після смерті ОСОБА_4 оскільки внаслідок її злочинних дій наступила смерть її сина та визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину даного домоволодіння.

Окрім того, у серпня місяці 2010 року позивачці стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 подарувала домоволодіння по вул. Жовтнева,12 с. Лукаші Баришівського району своєму брату ОСОБА_3 в звязку з чим, просить визнати договір дарування від 21.12.2007 року частково недійсним в частині обсягу подарованого майна.

В ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог та свою часткову відмову від позову. Свою заяву мотивує відсутністю доказів, які б давали підстави усунути ОСОБА_2 від права на спадкування. Окрім того, право на спадкування майна покійного має син ОСОБА_4 - ОСОБА_4 ОСОБА_5, який на момент смерті її сина проживав разом із ним в одному будинку. Таким чином вважає, що вона має право на 1/6 частину домоволодіння по вул. Жовтнева,12 с. Лукаші Баришівського району Київської області, а тому, звернулася до суду із заявою в якій відмовляється від своїх позовних вимог в частині усунення ОСОБА_2Є від права на спадкування та визнання права власності за ОСОБА_6 на 1/2 частину домоволодіння.

Окрім того, користуючись своїм правом, передбаченим ст.31 ЦПК України, звернулася до суду із заявою про зменшення своїх позовних вимог та просить суд визнати за нею право власності на 1/6 частину домоволодіння по вул. Жовтнева,12 с. Лукаші Баришівського району.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 повністю підтримала свої уточнені позовні вимоги.

Заперечуючи проти заявленого позову представник ОСОБА_2 ОСОБА_7 суду пояснила, що відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні, позивачка ОСОБА_1 не надала суду жодних доказів, які б підтверджували її позовні вимоги.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_1 стверджувала, що 09.10.2005 року, діючи за довіреністю від ОСОБА_2, ОСОБА_7 продала квартиру АДРЕСА_1. Даний договір купівлі-продажу між ОСОБА_2 і ОСОБА_8 та ОСОБА_9, був здійснений при особистій участі сина позивачки ОСОБА_4, який особисто забрав гроші від продажу квартири, а тому, пояснення ОСОБА_1 є не правдивими.

В своїй позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що від виручених за продаж квартири коштів, було придбано житловий будинок в с. Лукаші Баришівського району. Вважає, що дані покази є цілковитою неправдою і ефемерно-бажаним припущенням позивачки, що спростовується показами свідка ОСОБА_10

Не навела в судовому засіданні ОСОБА_1 і доказів спільного проживання її дочки ОСОБА_2 із сином позивачки ОСОБА_4, оскільки як такої, сімї взагалі не існувало. На протязі всіх років спілкування її дочки із ОСОБА_4 ні він, ні тим паче ОСОБА_1 не вклали ні копійки грошей для елементарного існування.

Вважає, що всі позовні вимоги ОСОБА_1 є надуманими і бездоказовими. Просить суд в позові відмовити.

Відповідачка ОСОБА_2 суду пояснила, що вона та син позивачки ОСОБА_4 проживали під одним дахом. ОСОБА_4 зовсім не дбав про матеріальне забезпечення сімї, ніде не працював, вів незрозуміло темний спосіб життя. Практично утримувала існування їхньої сімї її мати ОСОБА_7

Оскільки її брат ОСОБА_3 є інвалідом першої групи з дитинства та потребував додаткового лікування, батьки вирішили придбати дачний будинок неподалік від м. Києва, щоб на літо вивозити його на оздоровлення. Проте, навесні 2005 року у ОСОБА_4 виникли великі боргові зобовязання і їм почали предявляти претензії та погрози, в тому числі і на адресу їхнього сина. Переживаючи за долю своєї дитини, вони із ОСОБА_4 вирішили продати квартиру № 100 по вул. Бальзака в м. Києві щоб розрахуватися із боргами та оскільки проживати їм уже не було де, то вона звернулася до своїх батьків за допомогою, які вирішили замість дачного будинку придбати повноцінний житловий будинок в одному із районів Київської області неподалік від м. Києва.

За рекомендацією брокера із нерухомості ОСОБА_10 вони вирішили придбати будинок в с. Лукаші Баришівського району по вул.. Жовтнева,12. При вчиненні угоди купівлі-продажу, її мати особисто розраховувалася із продавцем будинку своїми власними коштами. ОСОБА_4 при купівлі будинку присутній не був і ніяких грошей не давав оскільки після погашення боргів та купівлі двох автомобілів, їх у нього уже не було.

02 квітня 2006 року ОСОБА_4 помер, а тому вона, вирішила подарувати будинок своєму брату ОСОБА_321 грудня 2007 року приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу був посвідчений договір дарування.

Вважає, що при укладанні даного договору, нею не було вчинено будь-яких протиправних дій, які б давали підстави для визнання даної угоди недійсною в звязку з чим, просить суд постановити рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову ОСОБА_1 заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні.

Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_11 пояснив суду, що юридичного факту проживання однією сімєю його довірительки ОСОБА_2 та покійного ОСОБА_4 в судовому порядку встановлено не було. Таким чином, стверджувати, що будинок № 12 по вул.. Жовтнева в с. Лукаші Баришівського району є спільним майном чоловіка і жінки, які проживають разом не має підстав.

В звязку з наведеним вважає, що позивачка ОСОБА_1 не має ніякого відношення до даного домоволодіння, оскільки воно не є спадковою масою.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи суд вважає, що уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 та син ОСОБА_1- ОСОБА_4 проживали однією сімєю із 1999 року. Від спільного подружнього проживання мають сина ОСОБА_5, в свідоцтві про народження якого, батьком записаний ОСОБА_4 ( копія свідоцтва І-БК № 200621) До 2003 року проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1 Б в м. Києві, яка належить позивачці ОСОБА_1 Разом з ними, в даній квартирі проживав громадянин ОСОБА_12 який був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 де проживала його мати ОСОБА_13 Після смерті матері, ОСОБА_12, який вважав ОСОБА_4 за свого сина, запропонував останньому, разом із ОСОБА_2 та їхнім сином переїхати в квартиру покійної матері та мав намір в подальшому її подарувати ОСОБА_4 Оскільки дана квартира не була приватизована та її не можна було відчужувати, то 29 жовтня 2004 року ОСОБА_12 за попередньою домовленістю із матірю ОСОБА_2- ОСОБА_7 на підставі генеральної довіреності, що посвідчена державним нотаріусом пятнадцятої державної нотаріальної контори уповноважив останню приватизувати на його імя квартиру.

Після отримання свідоцтва про право власності на квартиру, 16 грудня 2004 року ОСОБА_7 яка діяла від імені ОСОБА_14, за згодою із ОСОБА_4 ( в якого на той час не було ідентифікаційного коду) уклала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 із ОСОБА_2 яка 09 червня 2005 року ( знову ж таки за згодою ОСОБА_4О.) продала дану квартиру сімї ОСОБА_9.

10 червня 2005 року ОСОБА_7, яка діяла від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за № 7446 уклала угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться в с. Лукаші Баришівського району по вул. Жовтнева,12. За умовами даної угоди власник будинку ОСОБА_15 передала у власність покупцю ОСОБА_2 даний житловий будинок, а остання зобовязувалася сплатити за нього обговорену грошову суму.

Таким чином, в судовому засіданні в повній мірі знайшло своє підтвердження придбання будинку № 12 по вул. Жовтневій с. Лукаші Баришівського району відповідачкою ОСОБА_2, яка проживала на той момент однією сімєю із ОСОБА_4

Встановлені судом обставини підтверджуються дослідженим в судовому засіданні рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.02.2008 року. Так у своїх вільних поясненнях по суті спору, ОСОБА_2 стверджувала, що вони із ОСОБА_4 проживали однією сімєю, вели спільне господарство та мають спільну дитину. ОСОБА_4 довіряв її матері - ОСОБА_7, а тому не заперечував щодо видачі на імя останньої довіреності на право відчуження квартира, яка належала ОСОБА_14Г.( співмешканець його матері ОСОБА_1І.) на імя ОСОБА_2

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 вересня 2009 року було встановлено, що покійний ОСОБА_4 перебував у фактично шлюбних відносинах із ОСОБА_2 та проживали в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Намагання представника ОСОБА_2 ОСОБА_7 довести, що будинок № 12 по вул. Жовтнева в с. Лукаші Баришівського району придбаний за їхні із чоловіком особисті кошти, в ході судового розгляду справи не знайшов свого підтвердження.

Допитана в судовому засіданні за клопотанням відповідачки ОСОБА_2 свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що вона допомогла за проханням ОСОБА_7 знайти будинок в с. Лукаші Баришівського району і у її присутності ОСОБА_7 давала продавцю будинку завдаток в сумі 2000 доларів США. Таким чином, даний свідок в судовому засіданні лише констатував факт сплати завдатку, однак чиї це були кошти, вона не знає.

Інших доказів, які б підтверджували позицію представника відповідача, в судове засідання не надано.

У відповідності до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

02.04.2006 року син позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі і на будинок № 12 по вул.. Жовтнева с. Лукаші Баришівського району.

Згідно закону, право на спадкування ? частини даного домоволодіння на день смерті спадкодавця мали ОСОБА_16 син померлого від першого шлюбу; ОСОБА_4 ОСОБА_5 син від спільного проживання із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мати померлого.

Оскільки ОСОБА_16 протягом строку передбаченого законодавством не подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини і не звертався до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, він не має права на спадкування.

ОСОБА_4 ОСОБА_5, син померлого ОСОБА_4 на день смерті спадкодавця проживав разом із ним та є малолітньою особою, то він, у відповідності до ч. 3 ст.1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину.

ОСОБА_2 перебувала у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_4, а тому має право на спадкування майна померлого., в тому числі на ? частину будинку по вул. Жовтнева,12 с. Лукаші Баришівського району.

ОСОБА_1, як мати померлого ОСОБА_4 подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, а рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 вересня 2009 року їй визначено додатковий строк для прийняття спадщини, то вона також має право на спадкування майна померлого.

Таким чином, кожен із спадкоємців має право успадкувати третину від ? частини будинку, що в числовому виразі становить як 1/6 частини будинку.

Проте, 21 грудня 2007 року ОСОБА_2 згідно договору дарування, передала безоплатно у власність свого брата ОСОБА_3 без згоди інших спадкоємців житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Жовтнева,12 в с. Лукаші Баришівського району Київської області, тим самим позбавивши позивачку ОСОБА_1 її частки у спадковому майні.

У відповідності до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена заеоном, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий право чин може бути визнаний судом недійсним ( оспарюваний правочин)

Норми статті 216 ЦК України передбачають, що недійсність окремої частини правочину, не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що право чин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Оскільки позивачка ОСОБА_1 ставить питання визнання договору дарування житлового будинку із господарськими спорудами від 21.12.2007 року в частині 1/6, то суд вважає, що вимоги позивачки є обґрунтованими та повинні бути задоволені.

Встановлені судом обставини підтверджуються письмовими матеріалами справи:

· рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.02.2008 року;

· рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.09.2009 року;

· договором купівлі-продажу житлового будинку від 10.06.2005 року;

· копією свідоцтва про народження ОСОБА_16;

· копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 ОСОБА_5 Олександровича;

· заявою ОСОБА_1 до третьої Київської нотаріальної контори про прийняття спадщини;

· довідка із Баришівського БТІ № 641 від 05.08.2010 року;

· договір дарування житлового будинку від 21.12.2007 року;

іншими матеріалами справи.

Керуючись ст.ст.10,11,88,209,212,214-215,218 ЦПК України, ст.202, ч.3 ст.215, ст.216, ст.ст. 1216, 1220, 1223, 1268 ЦК України , суд -

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права на спадкування майна та визнання договору дарування частково недійсним, задовольнити.

Визнати договір дарування житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою вул. Жовтнева, 12 с. Лукаші Баришівського району Київської області від 21 грудня 2007 року, частково недійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право на спадкування 1/6 частини житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою вул. Жовтнева, 12 с. Лукаші Баришівського району Київської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою вул. Жовтнева, 12 с. Лукаші Баришівського району Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Баришівський районний суд.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_17