Справа № 2-3590/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» червня 2010 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання коло спадкоємців що мають право на отримання свідоцтва про право на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси 25.07.2006 року звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння № 10 по провулку Джутовому в м.Одесі (літ. «А»), яка складається з: жила 18,6 кв.м., жила 7,9 кв.м., кухня 8,3 кв.м., веранда 4, 5 кв.м., веранда 5,7 кв.м., веранда 6,5 кв.м. та визнати за нею право власності на частину домоволодіння № 10 по провулку Джутовому в м.Одесі, яка складається з житлового будинку (літ. «Д»), та надвірних споруд літ. «Б» - літня кухня, літ. «В» - сарай.

В процесі судового розгляду ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулись до суду с зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та знесення самочинних споруд, який був прийнятий до спільного провадження. Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку за адресою: м. Одеса, пров. Джутовий, буд. 10, згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 03.09.1998 року та тим, що ОСОБА_1 не була спадкоємцем на час відкриття спадщини.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 після отримання зустрічної позовної заяви та заперечення на позов стали відомі факти, що порушують її права спадкоємця вона під час судового розгляду уточнила позовні вимоги, в звязку з чим просила визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.07.1996 року виданого ОСОБА_5 та посвідчене державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори та визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03.09.1998 року виданого ОСОБА_4 та посвідчене державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, визнати спадкоємцями померлого ОСОБА_6 в рівних частках ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 31.03.2010 року (головуючий суддя Целух А.П.) зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та знесення самочинних споруд було виділено в окреме провадження.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_7 підтримав уточненні позовні вимоги, на обґрунтування яких посилався на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_8 та їх представник ОСОБА_9 заперечували щодо задоволення поданого позову, за мотивами зафіксованими технічними засобами фіксації процесу та просив відмовити в задоволенні поданої заяви.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо визначення та оцінки правовідносин сторін, позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що Рішенням Виконкому Одеської міської ради депутатів за № 583 від 05.06.1951 р., на підставі рішення Виконкому Когановичеської Районної ради депутатів ОСОБА_6 було відведено земельну ділянку площею 537 кв.м. під індивідуальне жиле будівництво за адресою: м. Одеса, пров. Джутовий, буд. № 10 (а.с. 8).

На зазначеній земельній ділянці ОСОБА_6 побудував житловий будинок літ. «А», який складався з: двох жилих кімнат 18,6 кв.м. та 7,9 кв.м., кухні 8,3 кв.м., веранд 4,5 кв.м., 5,7 кв.м., 6,5 кв.м. Зазначений житловий будинок і по теперішній час не введений в експлуатацію, що підтверджується технічним паспортом.

(а.с. 50 53).

В побудованому ОСОБА_6 житловому будинку, разом із ним проживали: його дружина ОСОБА_10 та їхні діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

9 червня 1976 року ОСОБА_6 помер, про що в Книзі реєстрації актів про смерть 10.06.1976 року був зроблений відповідний запис за № 4485, та Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси видано свідоцтво про смерть (а.с. 16).

У разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні положення Цивільного кодексу Української РСР від 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Коли потенційні спадкоємці протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не подали до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 549 ЦК УРСР спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Після смерті ОСОБА_6 відповідно до ст. 525 ЦК УРСР 1963 року, відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: м. Одеса, пров. Джутовий, 10, розташованих на земельній ділянці площею 537 кв.м..

За життя, спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено спадковою справою відкритою після смерті ОСОБА_6, згідно якої інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_6 відсутня.

Спадкоємцями першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті ОСОБА_6 являються: переживша дружина ОСОБА_10, донька ОСОБА_1, донька ОСОБА_3, син ОСОБА_5

В час передбачений законом ніхто до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 не звертався.

Однак, на час відкриття спадщини разом із ОСОБА_6 проживали: його дружина ОСОБА_10 та діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_1, тобто вважаються такими що прийняли спадщину.

Ствердження відповідача, що ОСОБА_1 не була спадкоємцем на час відкриття спадщини після ОСОБА_6 є таким, що не відповідає обставинам справи та не підтверджено матеріалами справи.

Так, саме відповідачем по справі, ОСОБА_2 надано суду довідку з якої вбачається, що ОСОБА_1 не проживає, а саме, виписана з будинку № 10 по пров. Джутовий в м. Одесі 14.01.1985 р., тобто на час відкриття спадщини ОСОБА_1 проживала разом із спадкодавцем (який помер в 1976 році). (а.с. 40).

Зазначене не заперечував і відповідач в своєму запереченні проти позову.

Допитані в судовому засіданні свідки ( зі збоку відповідача) також підтвердили той факт, що ОСОБА_1 проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_6

Тобто ствердження відповідача, що після смерті ОСОБА_6 право спадщини на домоволодіння переходить його дружині ОСОБА_10 є таким, що суперечить вимогам чинного на час відкриття спадщини законодавства.

Окрім цього, після виписки в 1985 році з будинку ОСОБА_1 продовжує користуватися земельною ділянку виділеною ОСОБА_6 під індивідуальне будівництво та спорудами побудованими ОСОБА_6

Так, ОСОБА_1 зробила перебудову споруди літ. «Д», збудувала літню кухню літ. «Б», сарай літ. «В».

Що не заперечувалося відповідачем по справі та підтверджується вимогами по зустрічному позову (що відокремлено в окремий позов) щодо знесення за власні кошти побудованих ОСОБА_1 споруд літ. «Д», «Б», «В».

Суд не приймає до уваги ствердження відповідача, що ОСОБА_5 є спадкоємцем ОСОБА_10, оскільки при розгляді даної справи за вимогами позивача суд визначає спадкоємців померлого ОСОБА_6. З вимогами ж щодо визначення спадкоємців померлої ОСОБА_10 до суду ніхто не звертався.

Окрім цього, саме відповідач по справі ОСОБА_2 надала суду свідоцтво про право на спадщину за законом з якого вбачається, що ОСОБА_5 прийняв спадщину після ОСОБА_6.

Щодо ОСОБА_3, то на час відкриття спадщини вона разом із спадкодавцем не проживала, тобто фактично спадщину не прийняла та із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталася. Це не заперечувалося і самою ОСОБА_3 яка в первинному позові була зазначена як відповідачка, була присутня в судовому засіданні, ознайомлена з позовною заявою, із зустрічною позовною заявою та із запереченням на позов, з яких вбачається що вона спадщину не прийняла, але своїх прав на спадкове майно після смерті ОСОБА_6 не заявляла, до суду із відповідним позовом не зверталася.

Не оформивши своїх спадкових прав, 25.04.1985 р. ОСОБА_10 помирає, що підтверджено свідоцтвом про смерть.

В липні 1996 року ( тобто майже через двадцять років після смерті ОСОБА_6 та одинадцять років після смерті ОСОБА_10) ОСОБА_5 звернувся до нотаріальної контори із заявою про одержання Свідоцтва про право на спадщину в якому вказав, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 що складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться в м. Одесі, пров. Джутовий, 10 та, що інших спадкоємців немає, пережившого подружжя немає.

02 липня 1996 року ОСОБА_5 отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори.

Згідно зазначеного свідоцтва ОСОБА_5 є єдиним спадкоємцем після умерлого ОСОБА_6.

17.02.1998 року помирає ОСОБА_5.

На підставі заповіту, дочка ОСОБА_5 ОСОБА_2, 03 вересня 1998 року отримує Свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Згідно зазначеного свідоцтва спадкове майно складається з житлового будинку № 10 по провулку Джутовий в м. Одесі, який належав померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.06.1994 р..

Чинним на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6, було визначено, що спадщина є належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, якщо він її прийняв. ЦК 1963 р. не було встановлено граничного строку, за спливом якого спадкоємцеві не може бути видане свідоцтво про право на спадщину.

Тобто, не отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_6, не є підставою вважати ОСОБА_1 такою що не має право на відповідну частину спадщини.

З вищенаведеного вбачається, що право спадкоємця ОСОБА_1 порушено та не визнається відповідачем по справі.

Відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Тобто, Свідоцтво про право на спадщину за законом від 02 липня 1996 року одержане ОСОБА_5 після спадкодавця ОСОБА_6 в частині визначення кола спадкоємців є недійсним як порушуючи права спадкоємця ОСОБА_1.

Та, Свідоцтво про право на спадщину за заповітом одержаного ОСОБА_2 після спадкодавця ОСОБА_5 також є недійсним. Так як зазначене свідоцтво про право на спадщину за заповітом одержано на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 липня 1996 року.

Таким чином, суд вважає що на даний час спадкоємцями померлого ОСОБА_6 які прийняли спадщину та мають право на отримання Свідоцтва про право на спадщину в рівних частинах, а саме по ? частин є: ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Вимоги, щодо визначення спадкового майна на яке мають право отримати Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відокремлені в окрему справу та в даній справі не розглядалися.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 60, 64, 74, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 13, 1301 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання коло спадкоємців що мають право на отримання свідоцтва про право на спадщину задовольнити в повному обсязі.

Визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Сьомої державної нотаріальної контори м. Одеси 2 липня 1996 року за реєстровим № 2-4070 на ім'я ОСОБА_5 недійсним.

Визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Сьомої державної нотаріальної контори м. Одеси 3 вересня 1998 року за реєстровим № 2-5046 на ім'я ОСОБА_4 недійсним.

Визнати коло спадкоємців померлого ОСОБА_6 що мають право на одержання Свідоцтва про право на спадщину в рівних частинах, а саме по ? частин: ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Малиновського районного суду м. Одеси заяви про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а також подання апеляційної скарги до Малиновського районного суду м. Одеси протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ

11.06.10