Апеляційний суд Полтавської області
Судця-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» вересня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі: Головуючого: Чічіля В.А.

Суддів: Антонова В.М., Пікуля В.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м.Полтаві на постанову Ленінського районного суду м.Полтави від 26 березня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м.Полтаві про визнання дій відповідача неправомірними, стягнення недоплаченої державної допомоги та про зобовязання нарахувати щомісячну соціальну державну допомогу при нарахуванні пенсії.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Ленінського районного суду м.Полтави від 26 березня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м.Полтаві.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м.Полтаві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 з підвищенням її на ЗО % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати,починаючи з 1 січня по 31 грудня 2009 року в сумі 1240,20 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м.Полтаві просить вищевказану постанову місцевого суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неврегульованість на законодавчому рівні порядку виплати допомоги особам, які мають статус «дитина війни», прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм бюджетного законодавства України, приписів ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", що призвело до неправильного вирішення справи.

Разом з апеляційною скаргою апелянт надав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду, яка, з огляду на положення ст. 73 ЦПК України, підлягає задоволенню.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції, позивач має статус дитини війни та відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання, а у відповідача обовязку щодо здійснення позивачу доплати до пенсії, відповідно до норм ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Оскільки у 2009 році до часу прийняття рішення положення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» мають законну силу та не були змінені чи призупинені, тому з 01.01.2009 року позивач має право на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, з підвищенням на ЗО відсотків німальної пенсії за віком.

Щодо доводів апеляційної скарги про необгрунтоване застосування до спірних правовідносин 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, колегія суддів шачає наступне.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, редбаченими ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, іншого рмативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до аги положення ч.З ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, гановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, «значених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального зміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, гановленої ст.46 Конституції України та драва на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 кону України „Про соціальний захист дітей війни.

Крім того, колегія суддів, вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність коштів що забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть сплатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобовязань, які встановлені ст.46 нституції України та зазначеною нормою Закону.

Колегія суддів також відхиляє доводи відповідача щодо не визначеності на законодавчому рівні гання відносно органу на який покладено обовязок здійснення виплат підвищення до пенсії особам, мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у відповідності Положення „Про Пенсійний фонд України і йснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому іядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообовязкове жавне пенсійне страхування рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються іонними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Таким чином, і дійшов обґрунтованого висновку, що обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії ивача, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни покладено саме на іавління пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.

Враховуючи, що держава взяла на себе обовязок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії поклала виконання цього обовязку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд раїни, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили дної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, колегія суддів вважає, що вони не виконали своїх іноважень без поважних причини.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового оволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м.Полтаві - илити.

Постанову Ленінського районного суду м.Полтави від 26 березня 2010 року - залишити без змін.

Виключити із резолютивної частини постанови вказівку суду про стягнення з відповідача на исть позивача конкретної суми доплати до пенсії за визначені періоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: підпис

Судді: підпис

З оригіналом згідно: