Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу
Справа № 2-3351/10
Жовтневий районний суд р. ОСОБА_1 в складі:
головуючого - судді ШУМ Л.І.
при секретарі Токарєвій Т.І.
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_4 Федоровичадо відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків,
В січні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, посилаючись на те, що працював в ВАТ Суха Балка підземним помічником бурильника, підземним бурильником, підземним бурильником шпурів, підземним прохідником, підземним прохідником з правом ведення вибухових робіт. Підземним слюсарем черговим та з ремонту гірничого обладнання та поверховим слюсарем з ремонту. Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини у нього виявлено хронічне професійне захворювання. Основний діагноз: сидеросилікоз першого ступеню, емфізема легень першого ступеню, легенева недостатність першого-другого ступеню (J 62.8)
Супутній діагноз: нейросенсорна приглухуватість першого ступеню (з легким зниження слуху)(Н 903). Радикулопатія попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом на фоні спондилолістезу L5(1см), нейродистрофією у вигляді двостороннього тазостегнового артозу (ПФ першого-другого ступеню). За фактом професійного захворювання було проведено розслідування професійного захворювання, про що був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання № 58 від 20.07.2009 року. За висновком МСЕК від 21 жовтня 2009р. року йому було встановлено безстроково 20% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності безстроково. Згідно рекомендацій МСЕК він потребує медикаментозного лікування, санаторно-курортного лікування, виробів медичного призначення, лікувальної фізкультури, масажу. Як встановлено під час розслідування професійного захворювання, причиною професійного захворювання є робота на протязі 20 років 7 місяців в умовах підвищеного рівня запиленості повітря робочого простору. Таким чином, саме з вини підприємства, який порушував норми з безпеки праці та не забезпечив безпечні умови праці, позивач частково втратив працездатність, і як наслідок втрати здоровя, була спричинена моральна шкода. Оскільки, він отримав професійне захворювання під час виконання трудових обовязків, то заподіяна йому моральна шкода випливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Вважає, що при ухваленні рішення по його позовній заяві суд зобов'язаний врахувати ступінь ушкодження здоров'я, а також те, що його фізичні і моральні страждання і переживання носять тривалий і незворотний характер. Просив стягнути з Відкритого Акціонерного Товариства Суха Балка на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 173 800,00грн.
В судовому засіданні позивач і його представник в особі ОСОБА_5 позов підтримали, просили стягнути на користь позивача з відповідача в відшкодування моральної шкоди 173 800 гр..
Представник відповідача відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» в особі ОСОБА_3 позов не визнав.
Вислухавши сторони, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за такими підставами.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, що позивач працював в ВАТ Суха Балка травня 1973 р. по 29.06.1981 р., з жовтня 1991 по червень 2001 року підземним помічником бурильника, підземним бурильником, підземним бурильником шпурів, підземним прохідником, підземним прохідником з правом ведення вибухових робіт, підземним слюсарем черговим та з ремонту гірничого обладнання та поверховим слюсарем з ремонту, звільнений 27.06.2001 року за ст.38 КоЗпП України в звязку з пенсією за віком. 07.05.2009 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини виявив у позивача хронічне професійне захворювання Основний діагноз: сидеросилікоз першого ступеню, емфізема легень першого ступеню, легенева недостатність першого-другого ступеню.
Супутній діагноз: нейросенсорна приглухуватість першого ступеню (з легким зниження слуху)(Н 903). Радикулопатія попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом на фоні спондилолістезу L5(1см), нейродистрофією у вигляді двостороннього тазостегнового артозу (ПФ першого-другого ступеню).
За фактом професійного захворювання було проведено розслідування професійного захворювання, про що був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання № 58 від 20.07.2009 року.
Згідно п.19 Акту розслідування винними в отриманні позивачем професійного захворювання визнана адміністрація ШБУ №2 тресту «Кривбасшахтопроходка», шахт ш. «Південна» та «Ювілейна», ВАТ «Суха Балка», які не забезпечили безпечні умови праці і порушили ст.153 Кодексу Законів про працю України та ст.13 Закону України Про Охорону Праці.
За висновком МСЕК від 21 жовтня 2009р. року позивачу було встановлено безстроково 20% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності безстроково. Згідно рекомендацій МСЕК він потребує медикаментозного лікування, санаторно-курортного лікування, виробів медичного призначення, лікувальної фізкультури, масажу. Як встановлено під час розслідування професійного захворювання, причиною професійного захворювання є робота на протязі 20 років 7 місяців в умовах підвищеного рівня запиленості повітря робочого простору: пил з вмістом вільного кремнію діоксиду кристалічного від 10% до 70%: 4,1-20,6 мг/м3 при ГДК2,0 мг/м3 протягом 27,2-88,0% робочого часу зміни.
Професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи на шахтах «Південна» та «Ювілейна» РУ ім. ХХ партзїзду, рудника «Суха Балка», ВАТ «Суха Балка» підземним помічником бурильника в період з 05.10.1973р. по 29.01.1974 р., підземним бурильником з 29.01.1974р. до 01.06.1975 р., підземним бурильником шпурів з 01.06.1975р. по 29.06.1981 р., підземним прохідником з 07.10.1991 р. до 14.02.1995р., підземним прохідником з правом ведення вибухових робіт з 14.02.1995р. по 03.09.1997 р., підземним слюсарем черговим та з ремонту гірничого обладнання з 03.09.1997р. по 03.11.1997р., підземним слюсарем з ремонту гірничого обладнання з 03.11.1997р. по 02.10.2000р., поверховим слюсарем з ремонту з 02.10.2000 по 27.06.2001р., виконував роботи, у відповідності до довідки Жовтневої СЕС № 218 від 05.10.2007 року, виконував роботи в умовах, які вперіод з 29.01.1974 р. по 29.06.1981 р. та з 07.10.1991р. до 03.11.1997р. характеризувались запиленістю повітря робочого простору, що перевищувала ГДК з причин неефективності провітрювання робочих місць та застосування засобів знесилення повітря, що мали низьку ефективність.
Працюючи попередні роки у ШБУ № 2 тресту «Кривбасшахтопроходка» підземним прохідником в період з 01.07.1981 р. по 30.08.1988р. на підприємстві «Кривбас-ІнСтар»поверховим слюсарем з 23.01.2003 р. по 19.03.2004 р. ОСОБА_4 згідно з даними інформаційної довідки та уточнення інформаційної довідки про його умови праці № 2/2-1481-1 від 06.09.2007р. та № 2/2-1430 від 13.07.2009р. підготовлених Центрально-Міською та Жовтневою СЕС, виконував роботи в умовах, які в період з 01.07.1981р. по 30.08. 1988р.. теж характеризувалися запиленістю повітря робочого простору, що перевищувала ГДК.
З вини відповідача, який порушив норми з безпеки праці та не забезпечив безпечні умови праці, позивачу була спричинена моральна шкода .
Провина підприємства підтверджується Актом № 58 розслідування професійного захворювання від 21 липня 2009 р., інформаційною довідкою про умови праці працівника, при підозрі в нього професійного захворювання, затвердженою 06.09.2007 рокув.о. головного державного санітарного лікаря Центрально-Міського району, планом реабілітаційних заходів на 2010 р., висновком МСЕК від 21.10.2009 року, виписками з історій хвороби, станом здоровя позивача.
В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що з вини підприємства він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в результаті одержання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків.
Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємства професійне захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми.
На підставі висновку МСЕК від 21.10.2009 р., у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків.
Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року».
Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин.
Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.
Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку рівень фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною профзахворювання позивача, перевищував гранично-допустимі норми, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство-відповідач.
Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідачі. Від професійного захворювання позивач втратив працездатність в розмірі 60 %. Від професійного захворювання позивач переносить фізичний біль. При вказаних обставинах суд вважає, що професійним захворюванням порушено звичайний для нього спосіб життя, він вимушений витрачати додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання.
Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України та акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, який затверджений державним санітарним лікарем Жовтнового району 21.07.09 року, виписки із історії хвороби ОСОБА_4 Українського НД1 промислової медицини, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах.
Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.
Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено всього 60% втрати працездатності, них 20% первинно і 3 група інвалідності, а також характер захворювання, пов'язаних з заподіянням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги ОСОБА_4. задовольнити частково, а саме в розмірі 55 000 гр. та стягнути з відповідача ВАТ «Суха Балка» на користь позивача 55 000 гри у відшкодування моральної шкоди.
На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, задовільнити частково.
Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_4 в відшкодування моральної шкоди 55 000 (пятдесят пять тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.
Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судовий збір в сумі 8,50 грн.
Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 30,0 грн.
Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі 10 днів з дня проголошення рішення заяву про апеляційне оскарження , та протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу, або в порядку ч.4 ст. 295 УПК України.
Суддя Л.І.ШУМ.