Володимир-Волинський міський суд Волинської області
06 жовтня 2010 року. Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Сарапіна Г.С.
при секретарі Смоляр A.B., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в м. Володимирі-Волинському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції про часткове визнання недійсними: прилюдних торгів від 02 листопада 1998 року; акта продажу нежилого приміщення з прилюдних торгів від
2листопада 1998 року; свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 16 листопада 1998 року та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачки - відділу державної виконавчої служби Володимир- Волинського міськрайонного управління юстиції про визнання його добросовісним набувачем майна та визнання ОСОБА_1 - недобросовісним набувачем майна,
Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 23.09.2010р. у задоволенні первісного позову відмовлено, а зустрічний позов задоволено частково, в межах заявлених вимог, а саме визнано ОСОБА_2 добросовісним набувачем майна, придбаного

3прилюдних торгів, а ОСОБА_1 визнано недобросовісним набувачем спірної частини майна, придбаного з прилюдних торгів.

При ухваленні судового рішення судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 220 ч.І п.4 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 79 ч.І ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. З ч.І п а Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993р. "Про державне мито із позовних заяв, що подаються до суду, сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У первісній позовній заяві позивачкою ОСОБА_1 зазначено ціну позову в сумі 3800, 75 грн. і відповідно сплачено судовий збір у розмірі 51 грн.

Однак, при розгляді справи в судовому засіданні судом встановлено, що вартість оспорюваної ОСОБА_1 частини торгового залу, площею 21,9 кв.м., магазину № 5 по вул. Академіка Глушкова, 218 у м. Володимирі-Волинському на час розгляду справи на підставі акту оцінки приміщення зазначеного магазину № 5 від 16.08.2010р. складає 72998 грн. ( 548651 грн. - вартість придбаної ОСОБА_2 частини приміщення магазину

№ 5, площею 164, 6 кв.м., без підвального приміщення ; 3333, 24 грн. - вартість 1 кв.м. ці площі; 72998 грн. - вартість 21,9 кв.м. спірної площі магазину).

Отже, ОСОБА_1 у позовній заяві не правильно було визначено ціну позову, п фактично складає 72998 грн., та відповідно при подачі позовної заяви нею не сплачеї в необхідному розмірі судовий збір, що складає 1 відсоток ціни позову - 729, 98 грн.

Відповідно до ст. 80 ч.2 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позої вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент предявлення позої встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого судового збору відповідно до ціни позов встановленої судом при вирішенні справи.

Враховуючи, що ОСОБА_1 при подачі позовної заяви сплатила судовий збір лише в розмірі 51 грн., тому з неї підлягає стягненню в доход держави недоплачена суд судового збору - 678, 98 грн.

Відповідно до ст. 88 ч.І ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, су присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З квитанції від 22.06.2010р. № 325-11104, виданої позивачу за зустрічним позовом; ОСОБА_2 банківською установою, вбачається, що ним сплачено судовий збір за двом позовними вимогами немайнового характеру в розмірі 17 грн., одна з яких задоволен судом, а друга - частково, а також ним оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 37 грн., що підтверджується квитанцією банківське установи від 22.06.2010р. № 326-11104 (а.с. 57 ).

У зв'язку з цим, відповідно до ч.І ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 підлягають стягненню в користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати, повязані із сплатою судового збору в розмірі 17 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляд; справи - в розмірі 37 грн.

Відповідно до укладеної 09 червня 2010 року між адвокатом ОСОБА_3 ОСОБА_2 угоди про надання правової допомоги ОСОБА_2 було сплачено ОСОБА_4 за надання правової допомоги при складанні зустрічної позовної заяви участі в судових засіданнях - 1000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 31.08.2010р. ( а.с. 201 ).

Відповідно до Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006р № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, ще обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Відповідно до Закону України від 20.10.2009р. № 1646-VI "Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати" з 01.04.2010р. розмір мінімальної заробітної плати складав 884 грн., а з 01.07.2010р. по 30.09.2010р. - 888 грн.

Таким чином, компенсація витрат на правовому допомогу за годину роботи особи, яка надає правову допомогу, протягом зазначених вище періодів складала 353, 60 грн. та 355, 20 грн.

Отже, за таких обставин, враховуючи тривалість судових засідань, розмір понесених ОСОБА_2 витрат на правову допомогу не перевищує граничного розміру їх компенсації, визначеного зазначеною вище постановою Кабінету Міністрів України, а тому відповідно до ч.І ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 підлягають стягненню в користь ОСОБА_2 понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн.

Беручи до уваги, що позовні вимоги ОСОБА_1 не були задоволені судом, тому всі судові витрати, понесені нею за первісним позовом, також покладаються на неї.

На підставі ст. З ч.І п.а Декрету Кабінету міністрів України від 21.01.1993р. Про державне мито, керуючись ст.ст. 79 ч.ч.І, 2, 80 ч. 2, 84, 88 ч.І, 197 ч.2, 220 ч.І п.4 ЦПК країни, суд

вирішив:

Стягнути з ОСОБА_1 в доход держави судовий збір в розмірі 678 ( шістсот сімдесят вісім ) гривень 98 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 судові витрати в справі в розмірі 1054 ( одна тисяча пятдесят чотири ) гривні.

На додаткове рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Волинської області через Володимир-Волинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому сіданні, протягом цього строку з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, що апеляційну скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: