Справа № 2-4662/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2010 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

В Малиновський районний суд м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом про стягнення боргу. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивачка зазначила, що 11.05.2003 року між нею та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідачка отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 500 000 гривень, які зобовязалася повернути до 11 травня 2007 року, проте в обумовлений сторонами строк відповідачка цю суму не повернула, в звязку з чим позивачка просила суд постановити рішення, яким стягнути суму позики у сумі 500 000 гривень, та 3% річних з урахуванням індексу інфляції за період прострочення.

В процесі судового розгляду позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідачки суму позики у сумі 500 000 гривень та державне мито в розмірі 400 грн.

Позивачка в судовому засіданні поданий позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Представник відповідачки не заперечувала щодо задоволення поданого позову.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо визначення та оцінки правовідносин сторін, позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З врахуванням положень ст.ст. 11, 509, 626, 639, 1046 ЦК України суд вважає встановленим, що сторони знаходяться в зобовязальних договірних відносинах які кваліфікуються судом як позикові. Як вбачається з наданих суду документів, між позивачкою і відповідачкою 11.05.2003 року було укладено договір позики, предметом якого було позика грошових коштів у сумі 500 000 гривень, які відповідачка зобовязалась повернути в строк до 11 травня 2007 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином позовні вимоги в частині стягнення боргу в сумі 500 000 грн. підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат згідно зі ст. 79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на інформаційно-технічне забезпечення; витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 218, 509, 526, 626, 639, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 61, 209, 212, 213-215 ЦПК України, СУД

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 500 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті державного мита у сумі 400 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 апеляційної скарги або в порядку 4 ст. 295 ЦПК України.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ

15.04.10