Справа №2-2147/2010
РІШЕННЯ ІМЯМ УКРАЇНИ

29.12.10 року Глухівський міськрайонний суд Сумської області

в складі : головуючого судді ЧАБАК І.О.

при секретарі БУРНОС С.А.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

з участю відповідача ОСОБА_3

з участю представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глухові справу за позовом ОСОБА_1 до Глухівської санітарно-епідеміологічної станції про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та скасування наказу про звільнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Глухівського міськрайонного суду з позовом до Глухівської районної санітарно-епідеміологічної станції про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги вона мотивує тим, що з 02 липня 1973 року вона працювала помічником санітарного лікаря по комунальній гігієні в Глухівській санітарно-епідеміологічній станції.

27 липня 2010 року її було звільнено з роботи за прогул 5 робочих днів без поважних причин. Вважає це звільнення незаконним, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

3 14 червня 2010 року вона повинна була піти в щорічну відпустку терміном по 15 липня 2010 року включно. Станом на 14 червня 2010 року вона мала три відгули за відпрацьовані дні в позаробочий час, а саме за 17 квітня 2010 року, 30 квітня 2010 року та 7 травня 2010 року, на що отримала усну згоду головного лікаря ОСОБА_3 на відгули за відпрацьовані дні.

14 червня 2010 року на вимогу головного лікаря, вона вийшла на роботу , щоб підготувати документи до Глухівської райдержадміністрації.

24 червня 2010 року, також на вимогу головного лікаря вона вийшла на роботу і готувала звітність за місяць, квартал, півріччя до Сумської обласної санітарно-епідеміологічної станції.

19 липня 2010 року її особисто викликав на роботу головний санітарний лікар ОСОБА_3 для підписання документів. В цей же день вона нібито попросила у нього згоди на надання їй можливості на використання відгулів, як додаткові дні відпочинку до щорічної відпустки, в якій вона на той час знаходилась. Вона отримала усну згоду. З отриманням усної згоди вона вийшла з відпустки 23 липня 2010 року, додавши до неї п'ять робочих днів за відгули, що отримала за відпрацьовані дні 17.04.2010р.,

30.04.2010р.. 07.05.2010 р., 15.06.2010 р., 24.06.2010 р. 27 липня 2010 року в кінці робочого дня головний санітарний лікар наказав їй писати заяву на звільнення за власним бажанням. Але вона відмовилася написати заяву. Після чого головний лікар використав той факт, що вона офіційно заяви на відгули не писала та не було письмового розпорядження на використання відгулів, їй було виданий наказ № 115-0 від 27 липня 2010 року про звільнення. На даний момент як вона вважає, перебуває у вимушеному прогулі. Просить суд скасувати вищевказаний наказ і поновити її на попередній роботі, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також відшкодувати їй моральну шкоду в сумі 2000 гривень.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав і суду пояснив, що звільнення ОСОБА_1 проведено законно, оскільки вона без поважних причин по закінченню відпустки не приступила до роботи, мотивуючи тим, що вона мала відгули і вирішила їх використати.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін, суд вважає, що цивільний позов не підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючих підстав:

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримали і суду пояснили, що дійсно, з 14 червня 2010 року їй було надано щорічну відпустку, але 15.06.2010 року, 24.06.2010 року на 23 липня 2010 року на вимогу головного лікаря вона була присутня на роботі, так як готувала звітність за місяць, квартал та півріччя, за що отримала усну згоду головного лікаря ОСОБА_3 на відгули за відпрацьовані дні. Як зазначає позивачка ОСОБА_1 на роботу вона повинна була вийти 19 липня 2010 року, а вийшла 22 липня 2010 року, забравши відгули за відпрацьовані дні. Стверджує, що прогулу вона не скоювала, оскільки начебто отримала усну згоду головного лікаря ОСОБА_3 на використання відгулів. Її помилка була в тому, що вона сама вирішила, коли їй ці відгули використати. Вона знає, що необхідно було звернутися з письмовою заявою на ім'я головного лікаря, але вона сподівалась на те, що достатньо буде усної згоди керівника установи.

Представник відповідача головний лікар ОСОБА_3 суду пояснив про те, що ОСОБА_1 дійсно працювала з 1973 року помічником санітарного лікаря по комунальній гігієні в Глухівській санітарно-епідеміологічній станції. З 14 червня 2010 року по 15 липня 2010 року включно, згідно наказу знаходилась у щорічній відпустці. Та повинна була приступити до роботи 19 липня 2010 року. Але, не пояснюючи причин, до роботи не приступила, а коли вийшла на роботу 23 липня 2010 року, пояснила, що використала відгули, які у неї начебто були. Стверджує, що ніякої усної домовленості про використання відгулів у ОСОБА_1 з ним не було, оскільки у неї взагалі не було відгулів. ОСОБА_1 довгий час працює в установі і добре ознайомлена з тим, яким чином оформлюється заява на використання відгулів. З такою заявою ОСОБА_1 не зверталася. Відповідач вважає, що ОСОБА_1 була звільнена за прогули без поважних причин, які вона допустила з 16 липня по 22 липня 2010 року. Трудову книжку ОСОБА_1 отримала в день звільнення, тобто 23 липня 2010 року. Відповідач не згодний на поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді помічника санітарного лікаря комунальної гігієни Глухівської районної санітарно-епідеміологічної станції, а також не згодний на виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Так, судом встановлено, що 26.07.2010 року ОСОБА_1 на ім'я головного лікаря санітарно- епідеміологічної станції ОСОБА_3 надала пояснення, зазначає, що у відпустку вона повинна була піти з

14.06.2010 року, але 15.06.2010 року та 23.06.2010 року під час щорічної відпустки виходила на роботу закінчувати роботу за місяць, квартал та півріччя. Як зазначає в поясненні позивач ОСОБА_1 на роботу вона повинна була вийти 19.07.2010 року, а вийшла 22.07.2010 року, забравши відгули за відпрацьовані дні під час роботи у щорічній відпустці.

З доповідної записки завідуючого санітарно-гігієнічним відділом ОСОБА_5 від 23.07.2010 року на ім'я головного лікаря ОСОБА_3, зазначається, що помічник санітарного лікаря ОСОБА_1 не вийшла на роботу після закінчення щорічної відпустки 16.07.2010 року. Приступила до роботи

23.07.2010 року. Щодо відсутності на роботі пояснень йому не надала. Відгулів за 2010 рік вона не має. В доповідній записці ОСОБА_5 просить керівника прийняти відповідні заходи.

В письмову поясненні, наданому під час перевірки завідуючий санітарно-гігієнічним відділом ОСОБА_5 зазначає, що ОСОБА_1 до нього, як до завідуючого відділу з питань виходу на роботу під час щорічної відпустки ні в письмовій, ні в усній формі не зверталася. За 24 червня 2010 року виконавцем квартальних звітів та інформацій значиться помічник санітарного лікаря з комунальної гігієни ОСОБА_6

В судовому засіданні головний лікар ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_1 не вийдя вчасно з щорічної відпустки ускладнила роботу СЕС. Свої відгули ОСОБА_1 повинна була оформити письмово, що зроблено не було. Таким чином, відділенням комунальної гігієни залишилось без працівників протягом тижня.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 не є членом профспілкової організації, у зв'язку з чим підстави на дачу згоди щодо розірвання з нею трудового договору відсутні.

Факт надання відпустки ОСОБА_1 з 14.06.2010 року по 15.07.2010 року включно, за період роботи з 01.07.2009 року по 30.06.2010 року підтверджується Наказом від 01 червня 2010 року № 79-0 за підписом головного лікаря ОСОБА_3

Згідно наказу № 115 -О від 27.07.2010 року ОСОБА_1 27.07.2010 року звільнено за прогул без поважних причин (5 робочих днів) за гі. 4 ст. 40 КЗпП України.

В наказі зазначено, що ОСОБА_1 з наказом про звільнення ознайомлена 27.07.2010 року, про що свідчить її підпис.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона працює на посаді медичного статиста санітарно- гігієнічного відділу Глухівської районної санітарно-епідеміологічної станції і на неї покладено обов'язок по веденню трудових книжок та книги наказів. Трудову книжку ОСОБА_1 було видано 27 липня 2010 року, а копію наказу про звільнення була видана по першому її запиту 30.07.2010 року. З заявою про використання відгулів ОСОБА_1 не зверталась.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він працює на посаді завідуючого санітарно-гігієнічним відділом Глухівської районної санітарно-епідеміологічної станції, а ОСОБА_1 є його підлеглою. Ні до відпустки ні після відпустки ОСОБА_1 до нього, як до завідуючого відділом з питань не виходу на роботу, у зв'язку з використанням відгулів не зверталась. Дійсно ОСОБА_1 на протязі відпустки декілька разів на годину або на півтори години залучалась до складання звітів, але про те, що в зв'язку з цим їй будуть надані відгули, йому нічого не було відомо. ОСОБА_1 сама вирішила, що має право на відгули за відпрацьований нею в період щорічної відпустки

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що в Глухівський районній санітарно-епідеміологічній станції є установлений порядок щодо використання щорічних відпусток та відгулів. Всім працівникам відомо, що необхідно звертатися з письмовою заявою на ім'я керівника установи. Про це добре відомо і ОСОБА_1. а чому вона вирішила поступити таким чином їй не відомо.

Свідок ОСОБА_9 суду підтвердила, що в Глухівській районній санітарно-епідеміологічній станції є чітко визначений порядок уходу в щорічну відпустку та використання відгулів. Особисто вона при вирішенні таких питань звертається з письмовою заявою, при цьому вона один екземпляр залишає собі як можливий доказ на випадок виникнення трудового спору. Цей порядок був добре відомий і ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він згідно плану перевірок підприємців м. Глухова складеного Глухівським міськвиконкомом, дійсно проводив перевірку в липні 2010 року за участю працівника Глухівської районної санітарно-епідеміологічної станції ОСОБА_1, але на перевірку було витрачено близько півтори години не більше. 1 йому не було відомо, що під час перевірки ОСОБА_1 знаходилась у відпустці.

Згідно табелю використання робочого часу за липень місця 2010 року з 16 липня по 22 липня 2010 року проставлені нулі, як пояснила медичний статистик ОСОБА_7, це означає, що ОСОБА_1 не працювала взагалі в ці дні.

Згідно акту перевірки Територіальної Державної інспекції праці у Сумській області №18-08- 015/0788 від 27.08.2010 року при проведенні перевірки було встановлено порушення вимог ст. 30 Закону України «Про оплату праці», ст. 116 КЗпП України в зв'язку з несвоєчасним проведенням розрахунку після звільнення ОСОБА_1 Було встановлено, що наказ ОСОБА_1 виданий не в день її звільнення, чим порушено вимоги ст. 47 КЗпП України, якою передбачено, що в разі звільнення працівника з ініціативи власника, або уповноваженого ним органу він зобов'язаний у день звільнення видати копію наказу про звільнення з роботи.

По правила ст. 40 п.4 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником, або уповноважені ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин на роботі без поважних причин).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що факт скоєння прогулів позивачкою ОСОБА_1 без поважних причин з 16 липня по 23 липня 2010 року підтверджується матеріалами справи, поясненнями самої позивачки ОСОБА_1 і знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

При таких обставинах звільнення ОСОБА_1 за ст. 40 п.4 КЗпП України суд визнає обгрунтованим, оскільки об'єктивно був встановлений факт прогулу без поважних причин: 16.07.2010, 19.07.2010. 20.07.2010, 21.07.2010, 22.07.2010, тобто п'ять діб як визначено в наказі про звільнення ОСОБА_1 № 115-0 від 23 липня 2010 року, тому позовні вимоги позивача слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 10-11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. 184,235. 237-1 КЗпП України, ст. 43 Конституції України, Постановою Пленуму ВС України від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», Постанова № 4 Пленуму ВС України від 31.03.1995 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної шкоди», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Глухівської районної санітарно-епідеміологічної станції про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та скасування наказу про звільнення залишити без задоволення, за необгрунтованістю.

Рішення суду в повному обсязі складене 04 січня 201 1 року о 15-00 год.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в апеляційний суд Сумської області через Глухівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення було проголошене у відсутності осіб.які брали участь у справі ,то строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня отримання ними копії цього рішення.

суддя