Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу
Справа № 2-4346/10
Жовтневий районний суд р. ОСОБА_1 в складі:
головуючого судді ШУМ Л.І.
при секретарі Токарєвій Т.І.
представника позивача ОСОБА_2
представник відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні позов ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків,
В березні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, посилаючись на те, що у звязку з професійним захворюванням втратив 30% працездатності. Звільнений 17.08.2009 року по ст. 36п1 КЗпП України,за згодою сторін. З 27.08.2009 року знаходиться на обліку в Тернавському центрі зайнятості населення. Отримує допомогу по безробіттю у сумі 1801 грн..Втрата працездатності та стан здоровя перешкоджають працевлаштуванню. Трудовий стаж складає 25 років 10 місяць, із них близько 12 років у шкідливих,небезпечних умовах, а саме: з 19.01.1996 року по 27.04.1998 року майстер підземний ш.Первомайська ВО «Кривбасруда», з 09.06.1999 по 06.08.2009 року-підземний прохідник 4 розряду ш.Гвардійська ШБУ «Криворізького державного залізорудного комбінату» в цей час ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», що підтверджується копією трудової книжки,санітарно-гігієнічної характеристики,Акта розслідування профзахворювання. З 2007 року став часто хворіти і знаходився на диспансерному обліку з приводу хронічного бронхіту. В липні 2007 році йому встановлено захворювання - ХОЗЛ 1ст.ЛН 1ст.. Рішеням ЛЕК НДІ від 12.02.2009 року, протокол №419, йому встановлено професійне захворювання-з діагнозом:Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії(Пильовий бронхіт першої стадії ,емфізема легень першої стаді)ї.ЛН першого ступеня.Вібраційна хвороба першого ступеня з синдромом периферичної ангіодистоничної, акроангіоспазмами рук. Захворювання,за висновком спеціалістів, виникло у звязку з тривалим часом роботи в підземних умовах в шкідливих та небезпечних умовах праці, які перевищували санітарно-допустимі норми: локальна вібрація,фізичне перевантаження, вимушена робоча поза, нахили тулуба, пил та шум з перевищенням гранично-допустимих величин, несприятливий виробничий клімат. За висновком МСЕК від 29.05.2009 року була установлена втрата професійної працездатності 30 %- до 01.05.2010 року, із них вперше 15% -ХОЗЛ; 15% по вібраційній хворобі. Висновком МСЕК від 25.05.2010 р. встановлено 40% втрати професійної працездатності, із них 15% -ХОЗЛ; 25% по вібраційній хворобі. Винним у заподіянні шкоди здоровю є підприємство, яке не забезпечило безпечну організацію при виконання робіт, не виконувало норм і правил охорони праці. В звязку з отриманням профзахворювання змінився звичний для нього спосіб життя, його наслідки вимагають додаткових зусиль для організації життя, підтримки здоров'я, порушили нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного громадянського життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми. Вважає, що сума компенсації за заподіяну моральну шкоду в розмірі 120000 гривень.
В судовому засіданні представник позивача в особі ОСОБА_2 позов підтримала, просила стягнути на користь позивача в відшкодування моральної шкоди 120 000 гр..
Представник відповідача відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» в особі ОСОБА_5 позов не визнав.
Вислухавши сторони, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за такими підставами.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач з червня 1999 року по 17 серпня 2009 року працював у відповідача, звільнений 17.08.2009 року по ст. 36 п1 КЗпП України,за згодою сторін. З 27.08.2009 року знаходиться на обліку в Тернавському центрі зайнятості населення. Отримує допомогу по безробіттю у сумі 1801 грн. Трудовий стаж складає 25 років 10 місяць, із них близько 12 років у шкідливих,небезпечних умовах, а саме: з 19.01.1996 року по 27.04.1998 року майстер підземний ш.Первомайська ВО «Кривбасруда», з 09.06.1999 по 06.08.2009 року-підземний прохідник 4 розряду ш.Гвардійська ШБУ «Криворізького державного залізорудного комбінату» в цей час ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», що підтверджується копією трудової книжки.
З 2007 року позивач став хворіти і знаходився на диспансерному обліку з приводу хронічного бронхіту. В липні 2007 році позивачу встановлено захворювання - ХОЗЛ 1ст.ЛН 1ст..
Рішеням ЛЕК НДІ від 12.02.2009 року, протокол №419, позивачу встановлено професійне захворювання-з діагнозом:Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (Пильовий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадї. ЛН першого ступеня. Вібраційна хвороба першого ступеня з синдромом периферичної ангіодистоничної, акроангіоспазмами рук.
Захворювання згідно з висновком спеціалістів, виникло у звязку з тривалим часом роботи в підземних умовах в шкідливих та небезпечних умовах праці, які перевищували санітарно-допустимі норми: локальна вібрація,фізичне перевантаження, вимушена робоча поза, нахили тулуба, пил та шум з перевищенням гранично-допустимих величин, несприятливий виробничий клімат.
За висновком МСЕК від 29.05.2009 року була установлена втрата професійної працездатності 30 %- до 01.05.2010 року, із них вперше 15% -ХОЗЛ; 15% по вібраційній хворобі.
Висновком МСЕК від 25.05.2010 р. позивачу установлена повторно втрата професійної працездатності 40%, із них 25% по вібраційній хворобі, 15% по ХОЗЛ.
Факт провини підприємства підтверджується актом форми П-4 за № 22 від 23.03..2009 року розслідування професійного захворювання, яким встановлені причини професійного захворювання, які полягають в порушенні керівництвом ш. «Первомайская» ВО «Кривбасруда», ШБУ ВАТ «Кривбасзалізрудком» в період роботи ОСОБА_4 вимог ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,ст..153 КзпП України.
Причиною виникнення профзахворювання у позивача згідно п.17 Акту є робота протягом 9 років 9 місяців в умовах вібрації, 12 років в умовах запиленісті повітря робочої зони.
Провина підприємства підтверджується також санітарно-гігіенічною характеристикою умов праці від 05.02.2007 року за № Ф 2/2-87 затвердженою головним державним санітарним лікарем Тернівського району, висновок якої свідчить про те,що на робочому місці було перевищення допустимих норм пилу,шуму,вібрації,негативні кліматичні умови,
Так в пункті шкідливі речовини санітарно-гігіенічної характеристики вказано на те, що концентрація вмісту вільного диоксиду кремнію кристалічного від 10 до 70% становила від 5.4 до 7.8 при нормі-2 мг/м куб.
Вологість від -97 при нормі 30-80.Швидкість руху повітря в м/сек. фактичне 0.50 при нормі -0,1-0,5.; Шум від 100-118 при нормі 80 дБА. Вібрація загальна 109 дБ при нормі 101.Нахили тулупу 174 раз при допустимій нормі 100.
По висновку санітарно-гігієнічної характеристики в відповідності гігієнічної кваліфікації праці ГН 3.3.5-3.3.8;6.6.1-083-2001 р умови праці майстра відносяться д 3 класу, 3 ступеню шкідливості. Важкість праці до 3 класу 2 ступеня шкідливості,напруженість праці - до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Умови праці прохідника відносяться до класу «небезпечний»(по шуму),важкість та напруженість праці до 3 класу 2ступеню шкідливості.
Факт вини підприємства підтверджується також висновком МСЕК від 29.05.2009 року, Висновком МСЕК від 25.05.2010 р., виписками з історій хвороби.
У позивача на підставі висновку МСЕК від 29.05.09 р., виникло право на відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків.
Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року».
Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин.
Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.
Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку рівень фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною профзахворювання позивача, перевищував гранично-допустимі норми, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оскаржило підприємство-відповідач.
Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач. Від професійного захворювання позивач втратив працездатність в розмірі 40 %, від професійного захворювання позивач переносить фізичний біль. При вказаних обставинах суд вважає, що професійним захворюванням порушено звичайний для нього спосіб життя, він вимушений витрачати додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання.
Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України та акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, який затверджений державним санітарним лікарем Тернівського району 16.09.09 року, виписки із історії хвороби ОСОБА_4 Українського НДІ промислової медицини, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах.
Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуваю біль в різних частинах тіла, такий стан не дає йому можливості спокійно спати ночами, займатися фізичною роботою.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.
Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 40% втрати працездатності, а також характер захворювання, пов'язаних з заподіянням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги позивача задовольнити частково та стягнути з відповідача ВАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на його користь 40 000 грн у відшкодування моральної шкоди.
На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди задовільнити частково.
Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_4 в відшкодування моральної шкоди 40 000 (сорок тисяч) грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.
Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат на користь держави судовий збір в сумі 8,50 грн.
Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 30,00 грн.
Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі 10 днів з дня проголошення рішення заяву про апеляційне оскарження , та протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу, або в порядку ч.4 ст. 295 УПК України.
СУДДЯ Л.І. Шум.