ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 2-28/10
провадження № -
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2010 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області у складі : судді Синиці Л. П., при секретарях судових засідань ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про визнання договору дарування не дійсним, -

в с т а н о в и в :

22.10.2009р. позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вимогою до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про визнання договору дарування не дійсним.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач мотивує їх тим, що використовуючи своє право, звернувся до суду із позовною заявою, і у провадженні Городищенського районного суду розглядалася справа №2-444-2009р. за його позовом до ОСОБА_4 про розірвання договору позики та стягнення боргу. 22.07.2009р. за відповідною заявою ознайомився з матеріали даної справи, в якій знаходиться повідомлення за №8690 від 15.07.2009р. про отримання ОСОБА_4 копії позовної заяви та долучених до неї документів 16.07.2009р.. Безпосередньо в позовній заяві було заявлено клопотання про забезпечення позову у відповідності з методичними рекомендаціями щодо забезпечення позову. 07.07.2009р. судом винесено ухвалу якою в задоволені цього клопотання, про забезпечення позову, відмовлено. 23.07.2009р. на запит представника, з управління ДАІ УМВС України в Черкаській області, Корсунь-Шевченківського ВРЕР надійшла відповідь, згідно якої автомобіль ГАЗ-2705, державний номерний знак НОМЕР_1, 2004року був зареєстрований за відповідачкою ОСОБА_4, 21.07.2009р. знятий нею з обліку для реалізації в межах України. 22.07.2009р. було отримано довідку № 689 з Городищенського відділку Черкаського обласного обєднання бюро технічної інвентаризації, відповідно до якої 18.07.2009р. ОСОБА_4 уклала договір дарування на частину будинку, який знаходиться за адресою: вул. О.Українського, 6 в м. Городище, Черкаської області. Будинок подаровано матері відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5. Виходячи з цього, відповідач по справі за попередньою змовою зі своєю матірю, намагаються чинити перепони правосуддю, та вчиняють дії направлені на порушення моїх законних прав та інтересів з метою унеможливлення виконання судового рішення за позовом щодо розірвання договору позики та стягнення боргу. Договір дарування будинку є фіктивним, тобто таким, що не спрямований на реальне настання правових наслідків, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, будучи матірю дарувальника уклали договір дарування частини жилого будинку навмисне з метою неповернення коштів, які отримала в позиву ОСОБА_4 та своїми діями порушують ст. 41 Конституції України, щодо права володіти, користуватися і розпоряджатися власністю, в даному випадку грошима, які отримала відповідач ОСОБА_4. У звязку з цим, просить, визнати договір дарування від 18.07.2009р. укладений між громадянами ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_5 (обдарованою) 2/3 частини житлового будинку за адресою: м. Городище, Черкаської області по вул. О.Українського, 6, недійсним.

У судовому засіданні позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задоволити, пославшись на доводи викладені у позові. Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_7 вимоги свого довірителя підтримала, вказавши, що договір дарування частини будинковолодіння був укладений в той період часу, коли в суді розглядалися матеріали цивільної справи, де мова йшлася про розірвання договору позики та стягнення боргу, і здійснений з метою, неповернення відповідачем коштів. Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала, і пояснила, що вона уклала договір дарування частини будинковолодіння по вул. О. Українського, 6, правомірно. Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_8 заперечує щодо позовних вимог, і просить відмовити у його задоволені, вказавши, що 23.11.2009р. Городищенським районним судом Черкаської області було задоволено позов ОСОБА_3, і з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто грошові кошти за договором позики від 10.11.2008р. в сумі 79900,00грн.. Рішення набрало законної сили. Відкрилося виконавче провадження, і ОСОБА_4 на рахунок, який визначений відділом ДВС Городищенського районного управління юстиції, перераховує кошти. 21.07.2009р. дана справа призначалася до попереднього судового розгляду, в ході розгляду, позивачі ставили питання про забезпечення позову, було відмовлено. Договір дарування частини будинку мав місце 18.07.2009р., і здійснений відповідно до вимог законодавства. Заборон, чи будь-яких інших обмежень щодо будинковолодіння не було. Відповідач ОСОБА_5, зазначила, що їй було подаровано 2/3 частини будинку по вул. О.Українського, 6 в м. Городище, Черкаської області, і вона прийняла їх в дар, бажання здійснити цю угоду виникло задовго до липня 2009р., а зразу ж після того, як ОСОБА_3, позивач по справі, припинив спільне проживання з її дочкою ОСОБА_4, тому, просить відмовити у задоволені позовних вимог, як необґрунтованих. Третя особа ОСОБА_6 до суду не зявилася, надавши заяву про слухання справи за її відсутності, та пояснення по суті позовних вимог, з яких вбачається, що 18.07.2009р. до неї, як до приватного нотаріусу Городищенського районного нотаріального округу, звернулася ОСОБА_4 та її мати ОСОБА_5 для посвідчення договору дарування 2/3 частини житлового будинку; було перевірено принесені ними документи (правовстановлюючий документ на нерухоме майно, витяг із реєстру прав власності із Городищенського відділення інвентар бюро, паспорти сторін, документи, що підтверджують їх родинні стосунки, домову книжку та інше), було взято і перевірено ОСОБА_2 із єдиного реєстру заборон відчуження обєктів рухомого майна про податкові застави; за відсутності заборон і арештів на відчужувану частину житлового будинку було виготовлено договір дарування, сторонам прочитано і посвідчено даний договір.

Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог та при відсутності зустрічних вимог, вислухавши позивача, його представника, відповідачів, представника відповідача, врахувавши пояснення третьої особи, дослідивши та оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає, що позов, не обґрунтований і у його задоволенні слід відмовити повністю, бо позивач не довів свого позову, що є його обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України, з врахуванням того, що судом було створено всі умови для змагального процесу та розяснено позивачу, його представнику їх права, обовязки, які передбачені цивільно-процесуальним законодавством держави.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та враховуючи положення цивільно-процесуального законодавства позивач повинен довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, повязує свою матеріально-правову вимогу, а суд повинен зясувати обставини, які повязані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини ст. 214 ЦПК України.

Конституція України, ст. 41, вказує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ст. 316 Цивільного Кодексу України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном ст. 317 ЦК України. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав ст. 319 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом ст. 328 ЦК України.

Згідно до ст. 204 Цивільного Кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом не дійсним. Тобто, правочин є правомірною вольовою дією, і означає, що він є юридичним фактом, який породжує ті правові наслідки, наступу яких бажають сторони і які відповідають вимогам закону. Стаття 202 ч.1 ЦК України зазначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий право чин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 234 ЦК України вказує, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідно до договору купівлі-продажу будинку під скасувальною умовою від 22.04.2005р. між ОСОБА_9, ОСОБА_10 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_11, продавець, та ОСОБА_4, покупець, та Закритим акціонерним товариством комерційний банк Приватбанк, укладено договір, за яким ОСОБА_4 купила 2/3 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Городище, вул. О.Українського, 6 (а. с. 79 - 82), і зареєстрована як власник. 18.07.2009р. приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу, Черкаської області ОСОБА_6, посвідчено договір дарування 2/3 частини житлового будинку, що розташований у м. Городище, Черкаської області повул. ОСОБА_12, 6 на земельній ділянці, розміром 0,08га., за яким ОСОБА_4, дарувальник, подарувала, а ОСОБА_5, обдарована, прийняла в дар вищенаведену частину житла (а. с. 6). На момент укладення цього договору, дана частина житлового будинку не перебуває під арештом чи забороною, щодо неї не ведуться судові справи, вона не заставлена, у податковій заставі не перебуває, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, як місцезнаходження юридичної особи (юридична адреса) вона не використовується. Треті особи не мають права на частину житлового будинку. Договір не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Дарувальник не перебуває в шлюбі. (а.с. 6, 46, 47, 83, 85-87).

Договір позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошових коштів на суму 55000,00грн., що по обмінному курсу складає 10000,00 доларів США був укладений 19.11.2008 року, на строк до 10.11.2009р. (а.с. 5). І за рішенням суду від 23.11.2009р. з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_3 грошові кошти за договором позики від 10.11.2008р. в сумі 79900,00грн. (а. с. 30). Згідно до листа відділу ДВС Городищенського РУЮ, постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.01.2010р. та квитанції про здійснення перерахунку коштів, вищенаведене рішення набрало законної сили, прийняте до примусового виконання, і проводяться виплати, його виконання (а. с. 89-91).

Разом з тим, суд, не бере до уваги посилання сторони позивача, про те, що договір дарування частини будинку є фіктивним, бо укладений під час слухання справи в суді позову щодо розірвання договору позики та стягнення боргу, після того як ознайомившись з матеріали справи відповідач ОСОБА_4 побачила, що 07.07.2009р. судом було винесено ухвалу якою відмовлено в задоволені клопотання про вжиття заходів щодо забезпечення позову, шляхом накладення арешту на її майно, так як, попереднє судове засідання по справі №2-444-2009р. відбулося 21.07.2009р. (а. с. 10), по-перше; по-друге, даний спір не стосувався подарованої частини будинковолодіння по вул. О. Українського, 6 в м. Городище; по-третє, суду не надані докази, які б підтверджували, що ухвала про відмову в забезпечені позову доводилася до відому відповідача ОСОБА_4, що дана ухвала взагалі мала місце, тим більше 07.07.2010р., що 16.07.2009р. ОСОБА_4 отримала копію позовної заяви та долучені до неї документи; в четверте, не доведено, що договір дарування був укладений з метою неповернення боргу, унеможливлення виконати судове рішення про стягнення коштів, і не спрямований на реальне вирішення правових питань.

З огляду на викладене вище, позивач, представник позивача не доведи в суді, що договір дарування є таким, що не спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним. Так, під час його укладання були додержані загальні підстави дійсності правочинів, вказаних в діючому законодавстві, присутня воля сторін, яка відповідає вимогам статті 717 ЦК України, де зазначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність, що підтверджено в судовому засіданні відповідачами.

На підставі наведеного керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 202 204, 234, 316, 317, 319, 321, 328, 717 ЦК України, п., п. 13, 16 Постановою Пленуму Верховного ОСОБА_11 України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 25.12.1992р. з наступними змінами, ст. ст. 5, 10, 30, 60, 185, 212, 213, 214, 215, 292, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволені позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про визнання договору дарування не дійсним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення, заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя ОСОБА_13