Немирівський районний суд Вінницької області
Справа №2-760/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2010 року Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі :головуючого судді Підлипняка М.Д.

при секретарі Путій З.О.

розглянувши у відкритому судовому засідані в м. Немирів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 « Про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку».

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з даним позовом в суд мотивуючи в позовній заяві та підтверджуючи позов в судовому засіданні тим, що 27 травня 2009 року помер його батько ОСОБА_3, який являвся власником житлового будинку № 49 по вулиці Б.Хмельницького в м. Іллінці Вінницької області. 11 липня 2008 року між батьком та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір купівлі - продажу зазначеного вище будинку, посвідченого приватним нотаріусом Іллінецького нотаріального округу ОСОБА_4 Вважає , що данний договір слід визнати недійсним оскільки батько помилявся щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін. Батько мав намір та був впевнений, що укладає з ОСОБА_2 договір довічного утримання тому не розуміючи належного стану речей підписав помиляючись не договір довічного утримання, а договір купівлі продажу. Про це йому стало відомо від сусіда ОСОБА_5, якому батько говорив, що уклав з ОСОБА_2 договір довічного утримання. Будь -яких письмових доказів, які свідчилиб про кладення договору довічного утримання у нього немає, однак він вважає, що батько не продати будинок, оскільки говорив, що перепише його на нього так як він у батька линий спадкоємець. В підтвердження своїх доводів навів також факт звернення до суду зідповідачки , яка в своєму позові, що знаходиться на розгляді Липовецького райсуду просить визнати дійсним між нею та його батьком договору довічного утримання.

Просить суд з цих підстав визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеного будинку між його покійним батьком та відповідачкою по справі.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, пояснила, що

вона тривалий час підтримувала фактичні шлюбні стосунки з ОСОБА_3 Останні

роки перед смертю ОСОБА_3 висловлював намір продати будинок, оскільки

подрібні були кошти на лікування. Господарство було занедбане тому приходили покупці

і побачивши в якому стані знаходиться будинок відвертались від нього. Потім вона

запропонувала купити даний будинок у нього для своїх потреб, оскільки має своїх дітей і

вони могли б з часом там проживати. ОСОБА_3 погодився продати будинок саме їй.

Вона разом з ОСОБА_3 поїхала до нотаріуса і 11 липня 2008 року в кабінеті нотаріуса

було між ними укладено угоду купівлі-продажу будинку. При цьому нотаріус повно і

детально роз»яснила умови вчиняемого правочину, наслідки вчиненого. ОСОБА_3 при

цьому був адекватний, його поведінка т а стан здоров»я не викликали ніяких підозр він

був тверезий, розумів всі вчиняємі ним дії про, що була впевнена і вона і тим більше

нотаріус, в обов'язки якого входить перевірити всі ці нюанси. Під час покупки будинку

вона не могла оформити одночасно і права власності на земельну ділянку, оскільки у

ОСОБА_3 не було державного акта на землю, а нотаріус в той час мала право

і посвідчити купівлю-продаж будинку без посвідчення переходу права на земельну ділянку.

Сумнівна вартість за яку був куплений будинок була визначена за взаємною згодою її та

ОСОБА_3, однак вона дала ОСОБА_1 більшу суму та надавала за свої кошти

інші послуги. У червні 2009 року у неї склались важкі матеріальні умови, а ОСОБА_1 в цей час помер, позивач та його мати почали ще під час похорону. вимагати у неї документи на будинок тому вона вирішила і продала 5 червня 2009 року зазначений житловий будинок.

Вважає, що вимоги позивача надумані, нічим не підтверджені, будь-якого наміру на укладення договору довічного утримання між нею та ОСОБА_3 не було, а було укладений саме договір купівлі-продажу. Що стосується її позову до суду про визнання договору довічного утримання укладеного якби між нею та батьком позивача то вона виходила з того, що Іллінецьким судом було визнано недійсним договір купівлі-продажу, рішення цього суду було засилено апеляційною інстанцією, на цьому наполягав позивач, знаючи, що навіть при укладені договору довічного утримання будинок все рівно перейшов би в її власність, тому побоюючись, що касаційною інстанцією з будь-яких причин рішення судів першої та апеляційної інстації могли б залишитись в силі, щоб не втратити права на законно придбаний будинок вона вирішила звернутись до суду з такою позовною заявою. Однак все таки стверджує, що договір купівлі-продажу будинку укладений між нею та ОСОБА_3 11 липня 2008 року є дійсним і в задоволені позову просить відмовити.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши докази надані ними суд приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити за слідуючих обставин:

Позивач в обгрунтування своїх вимог посилається на то , що він від батька дізнався, що той має намір переоформити будинок йому як єдиному спадкоємцю. Крім того він посилається на то, що сусіди, які проживали поряд з батьком говорили, що батько якби мав намір укласти і уклав з відповідачкою договір довічного утримання.

Однак допитавши в судовому засіданні свідків зі сторони позивача, вони дали покази .що конкретно від ОСОБА_3 вони нічого не чули, такі чутки були поширені громадянином ОСОБА_5. Позивач зобов'язався в судове засідання доставити свідка ОСОБА_5. однак в останній час судового засідання відмовився від клопотання про допит даного свідка.

Суд не може також прийняти до уваги доводи позивача, що його батько страждаючи хворобами внаслідок вживання алкоголю не міг розуміти своїх дій та керувати ними оскільки в матеріалах справи є медичні висновки ( а.с.75-76) в яких зазначено діагнози захворювання ОСОБА_3. рекомендації щодо лікування та відсутні будь-які данні про необхідність консультації з лікарями психотерапевтами, наркологами, тощо, в матеріалах справи також відсутні данні про психічну хворобу та про перебування на обліку в лікаря психіатра нині покійного ОСОБА_3

Таким чином суд не знаходить достатніх обгрунтувань позову та доказів того, що покійний ОСОБА_3 за життя мав намір та уклав договір довічного утримання.

Що стосується доводів позивача про визнання як доказ по справі позовної заяви відповідачки про визнання договору довічного утримання дійсним, з якою вона звернулась до суду . то суд вважає, що позовна заява не має доказового значення по справі і її подання є логічним, тобто реакцією відповідачки на рішення судів про скасування договору купівлі-продажу будинку з метою утримання майна ,що являється її правом.

Таким чином суд не знаходить достатніх обґрунтувань позову та доказів того, що покійний ОСОБА_3 за життя мав намір та уклав договір довічного утримання.

Разом з тим суд приймає доводи відповідачки в тому, що насправді мав місце договір купівлі - продажу будинку між нею та ОСОБА_3 оскільки це підтверджується оголошеннями в газетах ( а.с. 80,84.96) в яких зазначено про продаж будинку № 49 по вул.. Б.Хмельницького в м.Іллінці, договором купівлі-продажу даного

житлового будинку укладеного між відповідачкою та ОСОБА_3 11 липня 2008 року посвідченого приватним нотаріусом Іллінецького районного нотаріального округу ОСОБА_4 зареєстрованому в реєстрі № 1476 в якому нотаріусом встановлено та записано про істинні наміри як продавця так і покупця та роз»яснено нотаріусом значення та умови даного правочину ( а.с. 38-39), що також і спростовує доводи позивача.

Суд не приймає до уваги покази допитаних в судовому засіданні свідків оскільки їх свідчення протирічиві , допитані свідки визвані в судові засідання для дачі показів за клопотанням сторін, а відповідно зацікавлені у вирішені справи на користь тієї сторони, яка їх запросила.

При таких обставинах суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити .

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 203,205,207-210 ЦК України, ст..ст. 5,6.10.11.60,208,209,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 « Про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 11 липня 2008 року та посвідченого приватним нотаріусом Іллінецького районного нотаріального округу ОСОБА_4 зареєстрованого в реєстрі № 1476» -відмовити.

Арешт , накладений ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 червня 2009 року на житловий будинок, господарські будівлі та земельну ділянку . які знаходяться в м. Іллінці по вулиці Б.Хмельницького № 49 Вінницької області скасувати.

Апеляція на рішення суду може буї и подана протягом 10 діб. до апеляційного суду Вінницької області.

Головуючий: