Справа №2-2618/10
06 грудня 2010 року м. Білгород-Дністровський
Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі: головуючого одноосібно - судді Толкаченко О.О.,
при секретарі - Ткаченко О.М.,
за участю: помічника військового прокурора Козирєва М.В.,
представника в/ч 2197 - Хорошуна В.М.,
відповідача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою військового прокурора Болградського гарнізону в інтересах Держави в особі адміністрації Державної прикордонної служби України, Білгород-Дністровського загону Державної прикордонної служби України - військова частина НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою звернувся Військовий прокурор Болградського гарнізону в інтересах Держави в особі адміністрації Державної прикордонної служби України, Білгород-Дністровського загону Державної прикордонної служби України - військова частина НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
До участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору судом було залучено орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради (арк. справи 33).
У судовому засіданні помічник військового прокурора Козирєв Микола Вікторович підтримав позовні вимоги та пояснив, що в ході прокурорської перевірки було встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 31,03.2005 року № 171 квартирі АДРЕСА_1 було встановлено статус службової та затверджено рішення житлової комісії Білгород-Дністровського прикордонного загону - військової частини НОМЕР_1 щодо надання зазначеної квартири ОСОБА_1 та членам його родини.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2005 року № 48-ос ОСОБА_1 переведений для подальшого проходження військової служби в розпорядження начальника південного регіонального управління, на теперішній час проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка розташована у м. Одесі та постійно перебуває за місцем проходження служби разом з членами його родини. Після переведення в інше місце проходження військової служби ОСОБА_1 не здав отриману службову квартиру. Таким чином прокурор вважає, що ОСОБА_1 разом з членами його родини підлягає визнанню таки, що втратив право користування жилим приміщенням у зв`язку з виїздом до постійного місця проживання у іншу місцевість.
Представник адміністрації Державної прикордонної служби України у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву (арк. справи 26), згідно якої позовні вимоги військового прокурора підтримує повністю та просив справу розглядати за його відсутністю.
Представник Білгород-Дністровського прикордонного загону ПРУ ДПС України Хорошун Вадим Михайлович, у судовому засіданні підтримав позовні вимоги військового прокурора та просив їх задовольнити.
Представник органу опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Згідно ч.3 ст.36 ЦПК України - якщо від третьої особи не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі, справа розглядається без неї.
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні з позовними вимогами військового прокурора не погодився, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі та надав до суду заперечення, згідно яких пояснив, що він перебуває на військовій службі більш 20 років. З грудня 2003 року по квітень 2005 року він проходив службу у Білгород-Дністровському прикордонному загоні. В цей період часу йому та членам його родини (складом 3 особи) була надана службою квартира АДРЕСА_1 , в яку він вселився разом з дружиною ОСОБА_4 та малолітнім сином ОСОБА_5 , 2001 року народження. В квітні 2005 року, згідно наказу Південного регіонального управління ДПС України він був переведений для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 , яка розташована у м. Одесі, де і проходить військову службу по теперішній час. В службовій квартирі в м. Білгород- Дністровському зберігаються меблі та особисті речі його родини. ОСОБА_1 та члени його родини регулярно приїжджають до цієї квартири у вихідні та святкові дні та під час щорічних відпусток. У м. Одесі родині ОСОБА_5 не було надано іншої службової квартири та не було прийнято на квартирний облік. Він та члени його родини є уродженцями Білгород-Дністровського району та планують залишитись мешкати у цьому місті після звільнення з військової служби (термін контракту спливає у серпні 2011 року).
Разом з тим, на протязі 2009-2010 років за рішенням Адміністрації ДПС України у м. Білгород- Дністровському було виділено ряд службових квартир військовослужбовцям інших військових частин в тому числі і в/ч НОМЕР_2 .
Крім того у 2007 році у нього народився другий син - ОСОБА_6 . У зв`язку з доглядом за двома малолітніми дітьми його дружина ОСОБА_7 , яка є співвідповідачем по справі не може бути присутня у судовому засіданні. Тому ОСОБА_1 буде представляти у суді її інтереси та інтереси малолітніх дітей.
Відповідач ОСОБА_7 звернулась до суду з заявою, в якій просить провести судове засідання без її участі, у зв`язку з хворобою дитини (арк. справи 52).
Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява військового прокурора Белградського гарнізону не підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Південного регіонального управління (військова частина 1469) Державної прикордонної служби України та перебуває на військовій службі понад 20 років, що підтверджується довідкою Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (арк. справи 35/а), згідно якої загальна вислуга років ОСОБА_1 станом на 01.01.10 року складає 24 роки 8 місяців та 6 днів.
В період з 12.12.2003 року по 13.04.2005 року ОСОБА_1 проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповіддю начальника загону (арк. справи 30).
На підставі рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 31.03.2005 року № 171 (арк. справи 4-5) квартирі АДРЕСА_1 було встановлено статус службової та затверджено рішення житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 щодо надання зазначеної квартири ОСОБА_1 та членам його родини: ОСОБА_8 та ОСОБА_3 .
Квартира АДРЕСА_1 є власністю держави в особі Державної прикордонної служби України, що підтверджується свідоцтвом про право власності н нерухоме майно (арк. справи 8).
Згідно наказу начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону № 48-ос від 13 квітня2005 року ОСОБА_1 відряджений для подальшого проходження служби у розпорядження начальника Південного регіонального управління з 13 квітня 2005 року.
Згідно довідки Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (арк. справи 53) до складу сім`ї ОСОБА_1 входять: дружина ОСОБА_7 , син ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), син ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).
Згідно відповіді Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (арк. справи 44) - ОСОБА_1 зі своєю сім`єю на квартирному обліку по м. Одеса не перебуває, на даний час проживає в тимчасово пристосованому для проживання приміщенні будівлі казарми за адресою: АДРЕСА_2 .
На аркушах справи №№ 11-13 містяться акти обстеження житлових умов датовані 28 серпня 2005 року, 06 березня 2007 року,10 вересня 2007 року відповідно, згідно яких комісією Білгород- Дністровського прикордонного загону було встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 ніхто не проживає, квартира знаходиться у зачиненому стані. Суд критично ставиться до поданих позивачем доказів, у зв`язку з тим, що не можливо обстежити житлові умови та зробити висновки з зачиненими дверми, вказані акти не підписані всіма членами комісії та крім того, в акті, який розташований на аркуші справи № 11 містяться виправлення дати його складання та затвердження начальником загону.
Для підтвердження того, що сім`я ОСОБА_1 дійсно не проживає в квартирі АДРЕСА_1 та вона є пустою, як стверджував представник військової частини НОМЕР_1 , судом було доручено провести обстеження житлових умов в спірній квартирі за участю представників військової частини та відповідачем. Однак у судовому засіданні представник в/ч НОМЕР_1 пояснив, що обстеження не проводилось та не зміг пояснити причини чому.
Таким чином, суд вважає, що позивач не довів того, що сім`я ОСОБА_1 фактично вибули з спірної квартири. Твердження позивача про те, що ОСОБА_1 переведений на інше місце служби в іншу місцевість та тому повинен бути визнаний таким, що втратив право користування житлом суд вважає також необгрунтованим, на підставі того, що м. Білгород-Дністровський є районним центром Одеської області, а м. Одеса є його обласним центром. Відстань між обласним та районним центром, яка складає приблизно 86 км., дає можливість ОСОБА_1 щоденно прибувати до місця проходження служби.
Крім того, обидві військові частини № НОМЕР_1 та № 1469 підпорядковані Південному регіональному управлінню Державної прикордонної служби України.
Крім того, при проведенні прокурорської перевірки не було встановлено, що ОСОБА_1 має другого малолітнього сина ОСОБА_6 (2007 року, народження) та позивач не заявив ніяких позовних вимог до цього члена сім`ї ОСОБА_1 ..
Позивач не звернув уваги на те, що згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 48-ос від 13 квітня 2005 року ОСОБА_1 не переведений, а відряджений для подальшого проходження служби у розпорядження начальника Південного регіонального управління з 13 квітня 2005 року. Тобто фактично проходження служби у військовій частині № НОМЕР_2 є тимчасовим.
Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_1 на законних підставах отримав службове житло, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на сім`ю складом 3 особи, в т.ч. малолітня дитина. В теперішній час у ОСОБА_1 родина складається з чотирьох осіб, в тому числі дві неповнолітніх дитини. Вислуга років військової служби ОСОБА_1 складає більш 20 років. В теперішній час ОСОБА_1 проходить службу в м.Одесі в в/ч НОМЕР_2 , де йому не було надано службове житло та не було поставлено на квартирний облік.
Згідно п.4 ч.1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.
Таким чином, позовні вимоги військового прокурора не підлягають задоволенню, так як відсутні підстави, передбачені статтею 107 ЖК України, на які посилається позивач, для позбавлення ОСОБА_1 та членів його сім`ї, передбаченого Законом права проживати в наданій йому квартирі.
Керуючись п.4 ч.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.ст. 209, 212-216 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позовної заяви військового прокурора Болградського гарнізону в інтересах Держави в особі адміністрації Державної прикордонної служби України, Білгород-Дністровського загону Державної прикордонної служби України - військова частина НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити повністю.
Запобіжні заходи накладені ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 лютого 2010 року по справі № 2-2618/10, якою було задоволено клопотання позивача військового прокурора Белградського гарнізону, який знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Пушкіна, 11а, в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_3 ), Білгород-Дністровського прикордоного загіну Держаної прикордоної служби України - військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ), про забезпечення позову шляхом накладання арешту на житлове приміщення, а саме на квартиру АДРЕСА_5 , в якій мешкає ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , та заборони вчиняти стосовно зазначеного житлового приміщення будь-яких дій, пов`язаних із реєстрацією місця проживання - скасувати.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього тішення.
Суддя: О.О. Толкаченко