Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-1817/10
РІШЕННЯ

Іменем України

30.11.2010 року

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Пінкевич Н.С.

при секретарі: Безпалюк І.В., Василенко Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Яку шевської ОСОБА_2, Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання недійсним рішення та державного акту, усунення перешкод в користуванні, -

встановив:

У березні 2010 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що за рішенням ради у 1991 році йому надана земельна ділянка площею 0,15га та дозвіл на будівництво житлового будинку по вулиці Лугова,2 в с.Юрівка. Відповідачка по справі без його відому та згоди, шахрайським шляхом та оманом керівництва сільської ради незаконно приватизувала 1А частину земельної ділянки площею 0,0761га. У 1997 році отримала державний акт на дану земельну ділянку. Вказав також, що рішення ради було прийнято до постановлення остаточного судового рішення по розподілу домоволодіння, що суперечить закону.

Також відповідачка в цокольному приміщенні забила вікна з його боку, а під вікнами складують непотріб, умисне забруднює його земельну ділянку, встановивши туалет з вигрібною ямою біля водозабору із електронасоса біля його вхідної двері, забетонувала вхід на горище, виділене йому за рішенням суду, де він зробив камін та кімнату відпочинку. На його звернення відповідачка не реагує. При цьому веде самочинне будівництво житлового будинку розміром 8x6 метрів для свого брата.

Просив суд поновити та продовжити строк позовного звернення до суду, оскільки про оскаржувані рішення йому стало відомо лише в 2009 році; визнати свідоцтво про приватизацію, державний акт від 26 липня 1997 року недійсними; усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням, які самовільно захопила відповідачка та визначити межі санітарно-технічні норми встановлення туалету з вигрібною ямою, встановлених відповідачкою.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнював. Остаточно просив суд поновити та продовжити строк позовного звернення до суду; визнати рішення виконавчого комітету Віто-Поштової сільської ради від 22 травня 1997 року та державний акт від 26 липня 1997 року недійсними; усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та житловим приміщенням, які самовільно захопила відповідачка та визначити межі санітарно-технічні норми встановлення туалету з вигрібною ямою, встановлених відповідачкою.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали. Просили задоволити позов повністю.

У судовому засіданні відповідачка та її представник проти позову заперечували. Просили відмовити в задоволенні позову.

У судове засідання представник Віто-Поштової сільської ради Києво- Свягошинського району Київської області не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслав суду листа, в якому просив слухати справу у його відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі дослідивши письмові докази,1 показання свідків вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Віто- Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26 липня 1997 року передано ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0761га, яка знаходиться за адресою: Київська область Києво-Святошинський район, с.Юрівка, вул. Лугова, - для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

На підставі даного рішення 26 липня 1997 року ОСОБА_3 отримала державний акт ІУ-КВ №047994.

За ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності, встановлений у ст. 257 ЦК України, становить три роки.

У ст.267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З матеріалів цивільної справи №2-4/99 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 судом встановлено, що на а.с. 101-102 том II знаходиться оспорюваний державний акт. На підставі наведено, суд приходить до висновку, що відповідач знав про отримання відповідачкою державного акту ще в 1998 році.

Крім того, з показів свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 встановлено, що в 1997 році в сільській раді були присутні ОСОБА_1 та ОСОБА_7 при вирішенні питання поділу земельної ділянки. З таким поділом погодився і ОСОБА_1

Позивач не довів, що він не знав та не міг дізнатись про порушення свого права, а саме про прийняття ради оскаржуваного рішення та отримання відповідачем земельної ділянки, не навів поважних причин пропуску строку позовної давності, про що було встановлено з пояснень сторін в судовому засіданні та матеріалів справи. Враховуючи, що відповідачка наполягала на застосуванні наслідків пропуску строку позовної давності, це є також підставою у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради та державного акту.

Пояснення відповідача, що він ніколи не бачив державний акт в матеріалах вищевказаної цивільної справи, що державний акт там з'явився через незаконні дії відповідачки, суд оцінює критично оскільки доказів цим обставинам суду подано не було.

При розгляді справи судом також встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 є співвласниками житлового будинку, який знаходиться за адресою: Київська область Києво-Святошинський район, с.Юрівка, вул. Лугова, 2.

За рішенням Києво-Святошинського районного суду від 29 квітня 1999 року між сторонами був проведений поділ будинку в натурі: ОСОБА_1 - 42/100 частин, виділені приміщення ІІ-площею 6,4 кв.м, III -площею 17,7 кв.м, 1-3 площею 38 кв.м, 1-4 площею 7,1 кв.м, всього на суму 14705грн.; ОСОБА_3 - 58/100 частин, виділені приміщення 1-2 площею 38 кв.м., IV площею 19 кв.м, 1-1 площею 19,7 кв.м., 1-2 площею 17.6 кв.м, V площею 2,8 кв.м, всього на суму 20 637 грн.

Відповідно до ст. 391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, (усунення перешкод в користуванні будинком)

З листа інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області від 06 серпня 2009 року вбачається, що ОСОБА_7 побудувала монолітний

фундамент орієнтовними розмірами 6x8м самочинно, без отримання дозволу інспекцією ДАБК та оформлення технічної документації.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, держава не втручається у здійснення власником права власності. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, відповідачка має право використовувати свою власність на свій розсуд, в тому числі проводити будівництво.

За ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь- яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

В судовому засіданні встановлено, що в даний час розмір земельної ділянки ОСОБА_7 відповідає розміру земельної ділянки, зазначеної в державному акті на право власності на земельну ділянку. Позивач не надав суду доказів того, що відповідачка чинить перешкоди в користуванні земельною ділянкою, не доведено позивачем невідповідності меж земельної ділянки.

З показів свідків ОСОБА_4, ОСОБА_8 встановлено, що дійсно раніше туалет був біля входу в будинок позивачка, але в даний час побудований туалет в будинку, туалет на вулиці та вигрібна яма знаходиться в протилежному боці від частини ОСОБА_1

Доказів на спростування цим твердженням позивачем подано не було.

Поданий суду акт депутатів від 17 червня 2009 року суд оцінює критично, оскільки з нього не можливо встановити, які інтереси ОСОБА_1 не були враховані при розподілі, чому депутати прийшли до такого висновку. Крім того, депутати не є спеціалістами при встановленні самочинності будівництва, переобладнання, тощо. Даний акт складений у відсутність відповідачки та не засвідчений свідками.

Враховуючи наведене, оцінюючи подані сторонами докази в їх сукупності, суд відмовляє в задоволенні позову через пропуск строку звернення до суду та за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 208, 213-215 ЦПК України, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення,. Особи, які брати участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під (Час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом деся^й днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя