АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-2715/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Котушенко С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2010 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Петренко І.О.

суддів Романюк М.М., Котушенко С.П.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Нікопольського міського центру зайнятості на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2010 року за позовом Нікопольського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно одержаних сум допомоги по безробіттю,

ВСТАНОВИЛА:

Нікопольський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 1788,20 грн. безпідставно одержаних сум допомоги по безробіттю, посилаючись на те, що 13 вересня 2002 року відповідач, приховавши дані про свою реєстрацію як субєкта підприємницької діяльності фізичної особи, тобто факт зайнятості, звернувся до центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні і відповідно до його заяви від 20 вересня 2002 року йому було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю, яку відповідач одержав в зазначеному вище розмірі. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення як незаконного, постановленого з порушенням норм матеріального права та про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги і перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Воно є таким, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, вирішить справу згідно із законом, що підлягає застосуванню до правовідносин сторін.

Аналіз тексту рішення суду першої інстанції свідчить про те, що воно не відповідає вимогам вищезазначених норм ЦПК, оскільки в ньому немає відомостей щодо встановлених судом фактів із наведенням доказів, якими вони підтверджуються.

Ухвалюючи рішення, як на підставу для відмови у задоволенні позову суд посилався на те, що позивач пропустив строк позовної давності, звернувшись до суду 13 квітня 2009 року з позовом про стягнення допомоги, яка була виплачена останній раз в листопаді 2003 року. При цьому, в порушення вимог ст.214 ЦПК України, суд не зясував і не зазначив у рішенні, коли почався перебіг строку позовної давності (ст.261 ЦК України) та чи закінчився він станом на день звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Крім того, суд залишив поза увагою розяснення, дане в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» згідно якому, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Тобто положення про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватись лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого субєктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо при розгляді справи встановлено, що у позивача немає субєктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Оскільки звялені позовні вимоги не були розглянуті судом по суті, ухвалене рішення на підставі п.5 ч.1 ст.311 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. З наведених підстав апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п.5 ч.1 ст.311, ст.313, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Нікопольського міського центру зайнятості задовольнити частково.

РішенняНікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2010 року скасувати, справу повернути на новийрозгляд до того ж суду в іншомускладі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: