АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2010 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

Головуючої Можелянської З.М.

Суддів Прозорової М.Л., Ремеза В.А.

при секретарі Панченко Д.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою представника ВАТ "Дніпропетровськ-Авто",

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2010р. за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровськ-Авто" про скасування наказу про звільнення, зміну підстави звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2009р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ВАТ "Дніпропетровськ-Авто" про скасування наказу про звільнення, зміну підстави звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що з 01.11.2006р. він був прийнятий на роботу у ВАТ "Дніпропетровськ-Авто" на посаду менеджера громадського харчування, і з цього часу він працював у кафе, яке знаходилось на території ВАТ "Дніпропетровськ-Авто".

У вересні 2008р. керівництво ВАТ "Дніпропетровськ-Авто" повідомило його та інших працівників кафе про зупинення діяльності кафе, і не запропонувавши йому іншу посаду, відповідач повідомив, що його буде звільнено у зв'язку з скороченням штату після проведення інвентаризації, однак в подальшому його на підставі наказу №5-к від 15.01.2009р. було звільнено з роботи з 16.12.2008р. по п.4, ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин, і оскільки позивач вважає, що наказ про його звільнення є незаконним, а тому просив визнати формулювання причини його звільнення за п.4, ст. 40 КЗпП України незаконним, зобов'язавши відповідача внести у трудову книжку відповідні записи, визнати його звільненим за п. 1 ст. 40 КЗпП України з дати набрання чинності рішення суду, і стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.12.2008р., зобов'язавши ВАТ "Дніпропетровськ-Авто" виплатити всі суми, що належать ОСОБА_2 в день звільнення та стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000грн., а також витрати по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2010р. позов ОСОБА_2 задоволено частково, і скасовано наказ від 15.01.2009р. № 5-к про звільнення ОСОБА_2 за ст. 40 п. 4 КЗпП України, та змінено підставу звільнення ОСОБА_2, визнано його звільненим за п. 1 ст. 40 КЗпП України з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з ВАТ "Дніпропетровськ-Авто" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 19834грн. 88коп., та в рахунок відшкодування моральної шкоди 1500грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 1500грн., а в решті позову ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ВАТ "Дніпропетровськ-Авто" в доход держави 341грн. 84коп., в тому числі 221грн. 84коп. судового збору, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120грн.

В апеляційній скарзі ВАТ "Дніпропетровськ-Авто" просить рішення суду скасувати і ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду незаконне та необґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню з ухваленням в скасованій частині нового рішення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з листопада 2006р. перебував у трудових відносинах з ВАТ "Дніпропетровськ-Авто", а наказом №5-к від 15.01.2009р. він був звільнений з роботи по п.4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин. /а.с.9/.

Розглядаючи справу в частині незаконності та скасування наказу №5-к від 15.01.2009р. суд першої інстанції встановив, що 06.12.2008р. ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою про надання відпустки з того ж дня, на якій інспектором відділу кадрів зроблено відмітку "Стати до роботи 04.01.09"/а.с.13/, а 09.12.2008р. позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив звільнити його у звязку з скороченням штату, оскільки діяльність кафе, в якому він працював, припинена з 01.12.2008 р. /а.с.14/, і 11.12.2008 р. відповідачем був виданий наказ № 1328, яким діяльність кафе, в якому працював позивач, зупинена та вирішено здійснити скорочення декількох посад, в тому числі зайнятої позивачем /а.с.56/.

10.01.2009р. інспектор відділу кадрів ВАТ "Дніпропетровськ-Авто" звернулася до керівника підприємства з доповідною запискою, в якій повідомила про відсутність позивача на робочому місці з 16.12.2008р. та просила вирішити питання про створення комісії для зясування відповідних обставин /а.с.55/, і у той же день комісією у складі працівників відповідача був складений акт, яким було зафіксовано, що позивач був відсутній на роботі у період з 09год. 16.12.2008 р. до часу складання акту, на роботу на виклик не зявився, пояснень з цього приводу не надав /а.с.64/.

Згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважної причини, в тому числі відсутності на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня.

Встановивши на підставі зазначених обставин, що в період з 16.12.2008р. у позивача були належні підстави добросовісно вважати, що він перебуває у відпустці а не прогулює роботу без поважних причин, суд обґрунтовано прийшов до висновку про скасування наказу №5-к від 15.01.2009р. про звільнення ОСОБА_2 з роботи по п.4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин, вирішивши питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку ст. 235 КЗпП України за період з дня звільнення позивача до дня ухвалення рішення суду, що складає 416 робочих днів, з розрахунку його середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до Постанови КМУ від 08.02.1995 р. № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" в розмірі 19834грн. 88коп., провівши тому відповідний розрахунок, і в цій частині, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Що ж стосується доводів ВАТ "Дніпропетровськ-Авто" про незаконність та необґрунтованість рішення суду в цій частині, то вказані доводи з посиланням в тому числі на погодження з профспілковим органом підприємства в порядку ст. 43 КЗпП України на звільнення позивача з роботи, безпідставні, оскільки доповідна записка інспектора відділу кадрів на ім'я керівника підприємства про відсутність ОСОБА_2 на роботі датована 10.01.2009р., і в той же день було складено відповідний акт про відсутність позивача на роботі /а.с.55,64/, а з наданих до апеляційної скарги документів вбачається, що відповідач задовго до виявленого факту, ще 29.12.2008р. звернувся до профкому з поданням про надання згоди профкому на звільнення ОСОБА_2 з роботи по п.4, ст. 40 КЗпП України /а.с.89/.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду в цій частині і інші доводи ВАТ "Дніпропетровськ-Авто" в тому числі про розгляд справи у відсутності представника відповідача, оскільки представник відповідача був належним чином повідомлений про розгляд справи, і крім того представник відповідача неодноразово не з'являвся в судове засідання за викликами суду, що свідчить на думку колегії суддів про зловживання з боку відповідача своїми процесуальними правами, а тому розглянувши справу у відсутності представника відповідача суд на підставі наданих сторонами доказів ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

Що ж стосується рішення суду в частині зміни підстави звільнення ОСОБА_2 з п.4, ст. 40 КЗпП України на п.1, ст. 40 КЗпП України з дня набрання рішенням законної сили, то в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Згідно ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Оскільки ОСОБА_2 звернувшись до суду з позовом про скасування наказу про звільнення з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України, і вказані вимоги є обґрунтованими, однак позивач просить змінити підставу звільнення на п. 1, ст. 40 КЗпП України, однак звільнення за вказаною нормою права передбачає застосування спеціального порядку звільнення працівника з роботи з виданням наказу про попередження за два місяці про звільнення за вказаною нормою, та пропонуванням інших посад, що виходить за межі повноважень суду при розгляді справи про незаконність звільнення працівника за п. 4, ст. 40 КЗпП України, а тому колегія суддів вважає за можливе поновити позивача на роботі у ВАТ "Дніпропетровськ-Авто", на попередній посаді менеджера громадського харчування, тим самим задовольнивши частково позовні вимоги ОСОБА_2

Також колегія суддів вважає, що підлягає зміні рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2Є на підставі ст. 237-1 КЗпП України моральної шкоди, оскільки розглядаючи справу в зазначеній частині, суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що незаконним звільненням з роботи, йому було завдано таку шкоду, оскільки позивач змушений затрачувати додаткові зусилля для організації свого повсякденного життя, однак вирішуючи питання про розмір завданої шкоди, суд апеляційної інстанції з урахуванням конкретних обставин справи, характеру і ступеня моральних страждань позивача, вважає за можливе зменшити розмір стягнутої моральної шкоди до 400грн.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в зазначеній частині підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 а апеляційна скарга ВАТ "Дніпропетровськ-Авто" підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303,304,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ВАТ "Дніпропетровськ-Авто" задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2010р. в частині зміни підстав звільнення ОСОБА_2 з роботи та визначення ОСОБА_2 звільненим з роботи за п.1, ст. 40 КЗпП України з дня набрання рішенням законної сили скасувати.

Поновити ОСОБА_3 на роботі у ВАТ "Дніпропетровськ-Авто" на посаді менеджера громадського харчування з 15.01.2009р., відмовивши ОСОБА_3 в задоволені вимог про зміну підстав звільнення з п.4, ст. 40 КЗпП України на п.1, ст. 40 КЗпП України з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2010р. в частині стягнення на користь ОСОБА_2 моральної шкоди змінити, зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди, стягнутої з ВАТ "Дніпропетровськ-Авто" на користь ОСОБА_3 з 1500грн. до 400грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: