Апеляційний суд Полтавської області
Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» вересня 2010 року" м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі: Головуючого: Чічіля В.А.

Суддів: Антонова В.М., Пікуля В.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві, на постанову Ленінського районного суду м.Полтави від 26 березня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві про визнання дій відповідача неправомірними, стягнення недоплаченої державної допомоги та про зобовязання нарахувати щомісячну соціальну державну допомогу при нарахуванні пенсії.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Ленінського районного суду м.Полтави від 26 березня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві здійсните перерахунок пенсії ОСОБА_3 з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком : розміру, встановленого ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійні страхування», та провести відповідні виплати починаючи яочикоючи з 9 липня по 31 грудня 2007 року ; розмірі 710,92 грн., з 22 травня по 31 грудня 2008 року в розмірі 715,24 грн, з 1 січня по 31 грудня 200і року в розмірі 1240,20 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаї просить скасувати постанову з підстав порушення норм матеріального права, та ухвалити нове рішенн: яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, оскільки не враховано, що органи Пенсійног фонду вправі здійснювати виплати лише у межах коштів, отриманих з Державного бюджету України.

Разом з апеляційною скаргою апелянт надав заяву про поновлення строку на апеляцій: оскарження рішення місцевого суду, яка, з огляду на положення ст. 73 ЦПК України, підляг; задоволенню.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, і скарга підлягає відхиленню.

У відповідності з ч.іст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залиш рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням но матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач є дитиною війни в розумінні ст.1 Закс України «Про соціальний захист дітей війни» та відповідно до ст.6 вказаного Закону має право отримання державної соціальної підтримки підвищення до пенсії в розмірі ЗО % мінімальної пенсії віком.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наявності у позивача пр на отримання, а у відповідача обовязку по здійсненню позивачу доплати до пенсії, на підставі < Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з 09.07.2007 р. по 31.12.2007р., з 22.05.2008 р ^ 31.12.2008 р., з 1.01.2009 р. по 31.12^.009 р. Такі висновки суду ґрунтуються на рішен

Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та від 22.05.2008 року № 10-рп/2< якими визнано неконституційними положення п.12 ст.71 Закону України «Про державний бюд України на 2007 рік» та п.41 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», (у редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % від мінімальної ісії за віком.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України іення про їх неконституційність.

Оскільки вищевказаними рішеннями Конституційного Суду України визнавалися сонституційними положення Законів, якими зупинялась дія ст.6 Закону України «Про соціальний :ист дітей війни» і відповідно, з дня ухвалення рішення, вони втрачали чинність і не підлягали тасуванню.

За таких обставин, вирішуючи спір і задовольняючи позов частково, суд правомірно виходив з того, що відповідач як орган, уповноважений призначати та виплачувати пенсії та доплати до них, винен був діяти відповідно до вимог ст.6'Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і йснити позивачу належні нарахування ( за той період часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але порушення зазначеної статті таких нарахувань не провів, чим і допустив протиправну бездіяльність.

Враховуючи, що за чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається ше за правилами, встановленими ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне рахування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав або встановлював інший розмір має, тому застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень даної статті є авомірним.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року визнано конституційними положення п. 41 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік» та о внесення змін до деяких законодавчих актів України», а саме редакція ст.6 Закону України «Про ціальний захист дітей війни», передбачена вище наведеним Законом про держбюджет на 2008 рік, же з цього дня вона втратила чинність і не підлягала застосуванню.

Законам України «Про державний бюджет на 2009 рік» дію ст. 6 Закону України «Про ціальний захист дітей війни» не зупинено.

За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними посилання в апеляційній скарзі оповідача на те, що розмір підвищення до пенсії позивачу в 2008 році повинен виплачуватись, не цповідно до вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а на підставі Постанови ібінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530.

Обґрунтовано не взято до уваги судом першої інстанції посилання відповідача на правомірність оїх дій по нездійсненню належних доплат позивачу, як дитині війни, через відсутність бюджетних шггів для цієї мети, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору , що »зглядається.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання його >штів, оскільки судом не ухвалювалось рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування гганнього.

На підставі наведеного, колегія суддів, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують існовків суду першої інстанції і рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його сасування відсутні.

Разом з тим необхідно врахувати, що даний спір виник в сфері соціальних правовідносин, що эсять публічно-правовий характер, тому судовим рішенням повинні відновлюватись права особи ляхом покладення на відповідача обовязку провести відповідні нарахування (перерахування) алежних позивачу сум відповідно до спеціальних законів, а не шляхом стягнення конкретних сум. А з му в цій частині вимоги позивача безпідставні.

Керуючись ст.ст; 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві - дхилити.

Постанову Ленінського районного суду м.Полтави від 26 березня 2010 року - залишити без змін.

Виключити із резолютивної частини постанови вказівку суду про стягнення з відповідача на ористь позивача конкретної суми доплати до пенсії за визначені періоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: підпс

Судді: підписи

З оригіналом згідно