Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя
Справа №2-2618/2010 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2010 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Крамаренко І.А., при секретарі Войтенко Г.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання права на обовязкову частку у спадщині та зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання шлюбу недійсним, внаслідок його фіктивності, усунення від права на спадкування за законом, внаслідок визнання шлюбу недійсним та визнання права власності на майно, в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання права на обовязкову частку у спадщині, у якому зазначила наступне.

У 1994 році ОСОБА_4 познайомилася з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з яким у неї склалися гарні стосунки і вони вирішили проживати однією сім'єю.

15 червня 2001 року між ОСОБА_4 (громадянкою ОСОБА_8 Беларусь) та гр. ОСОБА_7 (громадянином України) було укладено шлюб, Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану головного управління юстиції у Запорізькій області.

Громадянство України позивач не оформлювала, через свій похилий вік (ІНФОРМАЦІЯ_2) та відсутність належного матеріального забезпечення.

До 2001 року ОСОБА_4 з чоловіком постійно проживали разом у належній йому на праві приватної власності. квартирі АДРЕСА_1, вели спільне господарство і мали спільний бюджет.Наприкінці 2002 року у позивача ОСОБА_4 різко погіршився стан здоровя. Вона звернулася до лікарів і була направлена до Запорізького обласного клінічного онкологічного диспансеру з попереднім діагнозом «рак шлунку». У онкологічному диспансері вона пройшла ряд обстежень, але попередній діагноз не підтвердився, при цьому її самопочуття погіршувалося. Вона була вимушена поїхати в ОСОБА_8 Беларусь і там, ще раз пройти медичне обстеження. У 2003 році у Беларусі онкологічне захворювання підтвердилося, їй був поставлений діагноз «рак шлунку» і призначений тривалий курс лікування.

З того самого часу вона була вимушена подовгу проживати на території ОСОБА_8 Беларусь, але кожні три-чотири місяці вона поверталася до свого чоловіка на Україну. Її чоловік також приїжджав до неї у Беларусь і тривалий час проживав з нею. У 2006 року, вона захворіла ще на одно онкологічне захворювання, діагноз «рак шкіри обличчя».

Саме через мої тяжкі хвороби, 12 вересня 2006 року її чоловік, ОСОБА_7 склав заповіт, яким заповів все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого воно не складалося й в загалі все те, що буде належати йому на день смерті та на що він буде матиме право, в тому числі належну йому на праві приватної власності квартиру № 7, що знаходиться в будинку № 146 по бульвару Гвардійському в місті Запоріжжя, моїй дочці від першого шлюбу ОСОБА_5 (Відповідач по справі). Заповіт було засвідчено державним нотаріусом Третьої Запорізької нотаріальної контори ОСОБА_9 12.09.2006 року за № 2-4415 .

15 липня 2009 року її чоловік, ОСОБА_7, помер.

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1.

У жовтні 2009 року, її донька, ОСОБА_5 (Відповідач), звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

12 січня 2010 року, позивач також звернулася до того ж нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на обов'язкову частку після смерті ОСОБА_7, але їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю необхідних документів для визначення обов'язкової частки у спадщині.

Позивач непрацездатна, пенсіонерка за віком, має два онкологічних та інші тяжкі захворювання та на сьогоднішній час оформлює інвалідність (1 група).

Після смерті її чоловіка вона є єдиним спадкоємцем за законом першої черги та за відсутності заповіту успадкувала би всю спадщину. Оскільки її чоловік, ОСОБА_7 склав заповіт на все своє майно на користь Відповідача, то згідно правових норм незалежно від змісту заповіту, їй належить 1/2 частка всього спадкового майна.

Так як, Відповідач в добровільному порядку не погоджується розділити спадкове майно, зокрема квартиру АДРЕСА_2, не визнає її право на обовязкову частку у спадщині після смерті її чоловіка та вважає, що вона не проживала разом з ним та навмисно ухилялася від надання йому допомоги, який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані.

У звязку з вищевикладеним, просить суд визнати за ОСОБА_4 право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_7, померлого 15.07.2009 року; визнати за ОСОБА_4, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3, в порядку спадкування на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_7, померлого 15.07.2009 року; стягнути з відповідача судові витрати.

Окрім того, до суду звернулася ОСОБА_5 з зустрічним позовом до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання шлюбу недійсним, внаслідок його фіктивності, усунення від права на спадкування за законом, внаслідок визнання шлюбу недійсним та визнання права власності на майно, в порядку спадкування за законом, який було обєднано з первісним позовом ОСОБА_4 та в якому зазначено наступне.

15 липня 2009 року помер вітчим позивача ОСОБА_7 у віці 75 років. До спадкової маси після смерті ОСОБА_7 увійшло:

-квартира АДРЕСА_4;

-грошові внески з відсотками та компенсаціями, що знаходяться в Ощадбанку;

-грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаціями.

Під час свого життя ОСОБА_7 склав заповіт, яким заповідав позивачу, ОСОБА_5, все своє майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, й в загалі все те, що буде належати йому на день смерті та на що він за законом буде мати право, в тому числі належну йому на праві власності квартиру № 7, що знаходиться в будинку № 146 по бульвару Гвардійському в м. Запоріжжі. Заповіт було посвідчено державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_10 12 вересня 2006 року та зареєстровано в реєстрі за № 2-4415.

Окрім позивача, 14 жовтня 2009 року до Приватного нотаріуса ОСОБА_6 звернулася її мати ОСОБА_4 (відповідач у справі) з заявою про відмову від спадщини. Однак через деякий час ОСОБА_4 змінила своє рішення щодо спадщини після смерті ОСОБА_7 і 12 січня 2010 року звернулася до нотаріуса з заявою про відкликання заяви від 14.10.2009 року та склала заяву, якою вона приймає спадкове майно за законом, а саме: на обовязкову частку у спадщині .

15 січня 2010 року на адресу третьої особи у справі надійшла від Третьої Запорізької державної нотаріальної контори заява про прийняття спадщини ОСОБА_11 (сестра померлого ОСОБА_7І.), відповідно до якої остання має намір прийняти спадкове майно за законом після смерті брата та вказує на те, що інших спадкоємців передбачених ст. ст. 1261-1265 ЦК України не має.

Проте, що мати позивача ОСОБА_4 відізвала заяву про відмову від спадщини й подала заяву про прийняття спадщини за законом на обовязкову частину та про звернення ОСОБА_11 з заявою про прийняття спадщини за законом позивачка дізналася після звернення до третьої особи з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Приватним нотаріусом ОСОБА_6 позивачу було розяснено, що останній, буде видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на 1/2 частку від спадкової маси померлого ОСОБА_7, й те, за умови надання оригіналів правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності померлого на квартиру (правовстановлюючі документи на квартиру утримує у себе третя особа у справі ОСОБА_11 сестра померлого).

Дізнавшись про зміну наміру ОСОБА_4 щодо спадкового майна, позивачка була шокована повідомленою інформацією, тому що її мати знала про існування заповіту й про бажання померлого ОСОБА_7, однак все одно забажала прийняти спадщину не звертаючи увагу на те, що вони ніколи фактично не проживали разом, ОСОБА_4 мешкала окремо від чоловіка (в іншій державі), не вела з ним сумісного господарства й взагалі їх шлюб носив формальний (фіктивний) характер.

Саме з тих підстав, що між померлим ОСОБА_7 та ОСОБА_4 фактично не було ніяких шлюбних відносин і не знаючи (з причини не розяснення норми закону нотаріусом при складанні заповіту) про те, що відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, непрацездатна дружина спадкодавця за законом має право на обовязкову частку у спадщині, не зважаючи на заповіт, ОСОБА_7 за життя склав заповіт на імя позивача, вважаючи, що саме ОСОБА_5 залишиться весь спадок. Факт того, що між померлим та відповідачем ОСОБА_4 фактично не було шлюбних відносин, не заперечується відповідачем ОСОБА_11 та підтверджується також її заявою про прийняття спадщини за законом де вона вказує на те, що інших спадкоємців за законом окрім неї у померлого не має.

ОСОБА_7 був самотньої людиною, відповідно, він бажав, щоб поруч з ним була близька людина. Саме тому він погодився на укладення шлюбу з відповідачкою, проте у відповідачки не було наміру створювати сімю, вказане підтверджується тим, що ОСОБА_4 познайомившись з престарілим та одиноким ОСОБА_7, який мав на праві власності квартиру ніколи не проживала з ним спільно як подружжя, не вела сумісне господарство, у кожного із них був окремий бюджет, сумісне нажите майно відсутнє. Тобто шлюб був фіктивним, оскільки наміру створювати сімю відповідачка не мала, шлюб з боку ОСОБА_4 був укладений лише з корисливою метою бажанням отримати спірну квартиру у власність.

Реєстрація зазначеного шлюбу, на думку позивача, явно порушує права позивача, як спадкоємця за заповітом після смерті ОСОБА_7. Саме тому, позивач звертається до суду за захистом своїх прав та просить суд визнати шлюбу недійсним внаслідок його фіктивності та усунути ОСОБА_4 від права спадкування за законом внаслідок визнання шлюбу недійним.

У судовому засіданні позивач та її представник, який має належні повноваження, підтримали позовні вимоги повністю та просять суд задовольнити їх у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просять відмовити.

Представники відповідача ОСОБА_5 які мають належні повноваження, заперечують проти задоволення позовних вимог ОСОБА_4, просять суд відмовити у задоволенні позову, задовольнити зустрічну позовну заяву у повному обсязі.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_6 до судового засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Третя особа ОСОБА_11 у судове засідання не з'явилася, була повідомлена належним чином, заперечень не надала.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача, свідків, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_5 залишенню без задоволення, у звязку з наступним.

Судом встановлено, що 15 червня 2001 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС № 074996, виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану головного управління юстиції у Запорізькій області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис - № 371 від 15.11.2001 року.

Позивач ОСОБА_4 з чоловіком проживали разом у належній йому на праві приватної власності квартирі АДРЕСА_1, вели спільне господарство і мали спільний бюджет. Як вбачається з медичних довідок та виписок, у 2003 році, а згодом у 2006 році позивачу у онкологічній клініці ОСОБА_8 Беларусь було поставлено два онкологічних діагнозу, «рак шлунку» та «рак шкіри обличчя», та призначено безоплатний тривалий курс лікування. З цієї причини подружжя були змушені проживати окремо. Але кожні три-чотири місяці позивач поверталася до чоловіка, ОСОБА_7 на Україну, що підтверджується митними відмітками у паспорті позивача. Її чоловік ОСОБА_7 також приїжджав у ОСОБА_8 Беларусь і тривалий час проживав разом з ОСОБА_4 Зазначені факти вбачаються також з пояснень свідків, яких було допитано у судових засіданнях.

12 вересня 2006 року ОСОБА_7 склав заповіт, яким заповів все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого воно не складалося й в загалі все те, що буде належати йому на день смерті та на що він буде матиме право, в тому числі належну йому на праві приватної власності квартиру № 7, що знаходиться в будинку № 146 по бульвару Гвардійському у місті Запоріжжя, дочці від першого шлюбу ОСОБА_12 (Відповідач). Заповіт було засвідчено державним нотаріусом Третьої Запорізької нотаріальної контори ОСОБА_9 12.09.2006 року за № 2-4415 .

15 липня 2009 року ОСОБА_7, помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 164916, виданим 14 січня 2010 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис №6314 від 20.07.2009р.

Після смерті чоловіка позивачки ОСОБА_7 відкрилася спадщина на належне йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1.

15.07.2009 року, ОСОБА_5, звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

12.01.2010 року, ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 із заявою про відкликання раніше заяви від 14.10.2009р. про відмову від прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7

Згідно ст. ст. 1269, 1270 Цивільного Кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори особисто заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України непрацездатні вдова (вдівець) спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом.

Так судом встановлено, що ОСОБА_4 непрацездатна, пенсіонерка за віком (копія пенсійного посвідчення №545355-48 від 17.06.2003р.), має два онкологічних та інші тяжкі захворювання, що підтверджується медичними довідками та виписками. Після смерті її чоловіка вона є єдиним спадкоємцем за законом першої черги.

Згідно п. 19 Постанови № 7 від 30.05.2008 року Пленум Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Постанова), позбавлення особи права на обов'язкову частку судом ЦК не передбачає, хоча особа, яка має право на обов'язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Ці положення поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині.

Пленум в п. 6 вищевказаної Постанови розяснює, факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Таким чином, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, якщо той потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Так судом встановлено, що ОСОБА_4 з чоловіком проживали разом, але не постійно з ряду причин, а саме: ОСОБА_4 є громадянкою іншої держави, тому кожні три місяці вона була змушена залишати територію України та повертатися в ОСОБА_8 Беларусь в м. Гомель. ЇЇ чоловік, ОСОБА_7 також неодноразово приїжджав у Беларусь і тривалий час проживав зі ОСОБА_4 В той час, коли вони були змушені проживати окремо, вони підтримували зв'язок за допомогою листування, грошових переказів, що було підтверджено у судових засіданнях та матеріалами справи (пояснення свідків, копії листів).

Окрім того, ОСОБА_4 з 2002 року знаходиться на диспансерному обліку в онкологічному диспансері в м. Гомель, де проходе тривалий курс лікування, що також є причиною їх окремого проживання.

Виходячи з вищевикладеного суд не вбачає умисної вини ОСОБА_4 щодо ухилення від виконання обов'язку по утриманню чоловіка, а через свій похилий вік та тяжкі невиліковні хвороби, ОСОБА_4 не мала ані матеріальної, ані фізичної здатності надавати йому будь-яку допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Подружжя вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік, у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Згідно до ст. 40 Сімейного кодексу України, шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя. Однак, відповідачем ОСОБА_12, яка просить суд визнати шлюб недійсним, внаслідок його фіктивності, не надано доказів того, що ОСОБА_4 та її чоловік не мали наміру створити сімю та, що між ними не існувало сімейних стосунків. Крім того, з 1993 року ОСОБА_5 проживає на території Німеччини, тому не могла знати про те, як складалося подружнє життя її матері.

У відповідності до вимог ст. 42 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв'язку з реєстрацією цього шлюбу.

Однак суд не вбачає, що реєстрація шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_7 порушує права ОСОБА_5

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає зустрічні позовні вимоги ОСОБА_12 про визнанні шлюбу недійсним, внаслідок його фіктивності, та усунення її від права спадкування за законом, внаслідок визнання шлюбу недійсним такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 1241, 1261, 1269, 1270 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання шлюбу недійсним, внаслідок його фіктивності, усунення від права на спадкування за законом, внаслідок визнання шлюбу недійсним та визнання права власності на майно, в порядку спадкування за законом залишити без задоволення.

Визнати за ОСОБА_4 право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_7, який помер 15.07.2009року.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_5, в порядку спадкування на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_7, який помер 15.07.2009року.

Стягнути з ОСОБА_5, яка проживає за адресою: Німеччина, м. Меттінген, вул. Бодельшвінгх, 7 на користь ОСОБА_4, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн., судовий збір у розмірі 920,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запорожжя шляхом подачі, в 10 денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Суддя І.А.Крамаренко