АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-6767/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Варенко О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів: Варенко О.П., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Грало О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 травня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Дніпропетровська про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок та виплату,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2010 року позивач звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Дніпропетровська про стягнення щомісячної соціальної допомоги дітям війни за 2006-2008 роки в сумі 4471 грн. 20 коп.

Постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 травня 2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Позивач не погодилась з постановою суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та задовольнити її позов в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи за апеляційною скаргою, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає з огляду на наступне:

Правовий статус дітей війни, який має і позивачка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначає основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки, які встановлює Закон України Про соціальний захист дітей війни №2195-IV від 18.11.2004 року.

Відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни - дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Законами України «Про Державний бюджет» на 2006, 2007 та 2008 роки були встановлені певні обмеження щодо виплат підвищень до пенсії дітям війни на підставі ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Так, статтею 77 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік дію статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни було зупинено.

Позовні вимоги позивача щодо визнання дій відповідача незаконними та стягнення підвищення до пенсії у розмірі 30%, як «дитині війни», за 2006 рік - задоволенню не підлягають, оскільки положення ст.77 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік, які зупинили дію статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, не були визнані неконституційними.

Згідно ст. 111 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Відповідно до п. 12 ст. 71 цього Закону з метою приведення окремих норм законів у відповідність з цим Законом - зупинена на 2007 рік дія ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Враховуючи рішення Конституційного суду України від 09.07.2007р. № 6-рп/2007, яким визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п.12 ст.71 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік, якими дія ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни на 2007 рік була зупинена, позовні вимоги позивача обґрунтовані за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 р..

Відповідно до ст.152 ч.2 Конституції України, закони, інші правові акти, або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», було зупинено дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни», якою передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, положення Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік», якими було зупинено дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни» - були визнані неконституційними, тобто позовні вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача виплатити на її користь підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, як дитині війни, за 2008 рік позивача також обґрунтовані за період з 22.05.2008 року, тобто з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, по 31.12.2008 року.

Проте, з позовом до суду позивач звернулась лише 20.01.2010 року.

Відповідно до ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 КАС України - пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. З огляду на матеріали справи та пояснення позивача, відповідач наполягав на застосуванні вимог ст.100 КАС України відносно позивача і судом обґрунтовано встановлено, що у позивача відсутні поважні причини пропуску строку позовної давності.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду прийнята у відповідності з вимогами закону та не має підстав для її скасування та ухвалення нового судового рішення, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.209, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий

Судді