Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2010 року

Костопільський районний суд Рівненської області

в особі: головуючого-судді Піскунов В.М.

при секретарі Яцук О.П. з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» в особі віділення № 461 АК1Б «УкрСиббанк» про захист порушеного права споживача та визнання кредитного договору № 0 від 20 листопада 2007 року недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» в особі відділення № 461 АКІБ «УкрСиббанк» про захист порушеного права споживача та визнання кредитного договору № 0 від 20 листопада 2007 року не дійсним.

Свої вимоги мотивував тим, що укладений кредитний договір № 0 від 20 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 суперечить актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства та містить умови, які є несправедливими по відношенню до останнього, чим порушують його права як споживача.

Враховуючи викладене просив суд визнати кредитний договір № 0 від 20 листопада 2007 року.між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 недійсним.

В судове засідання позивач не з'явився. Інтереси представляє ОСОБА_4

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 повністю підтримав вимоги викладені у позовній заяві, наполягав на їх задоволенні, з підстав зазначених у позові, зокрема вказуючи на наступне. 20 листопада 2007 року між Позивачем та Відповідачем було укладено кредитний договір, текст якого складений Відповідачем, містить положення, які значно порушили законні права Позивача, як споживача за споживчим кредитом по відношенню до умов, встановлених діючим законодавством України, а саме Відповідач, надавши кредит у доларах США порушив норми етапі 99 Конституції України, статтей 533, 524 Цивільного кодексу України, ст. З Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю, етапі 35 Закону України „Про ОСОБА_5 України», тому вважає, що використання Відповідачем долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесенням в кредитний договір умови, яка є дискримінаційною (такою, що всупереч принципу добросовісності має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду Позичальника), що значно порушує законні права Позивача, як споживача порівняно з Відповідачем (надавачем фінансових послуг) в разі настання певних подій, що дає право для Позивача відповідно до пункту 2 етапі 18 Закону України „Про захист прав споживачів, вимагати визнання в цілому кредитного договору недійсним.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вказав, що кредитний договір був результатом волевиявлення та домовленості сторін. Договірні зобовязанн позивачем взяті добровільно. Кредитний договір відповідає

вимогам закону, не містить процесуальних порушень, які б потягли визнання його недійсним. Просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та зясувавши всі обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 листопада 2007 року, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та громадянином України ОСОБА_3 укладено Договір про надання споживчого кредиту ( надалі кредитний договір) № 0.

Предметом укладеного Договору кредиту згідно п.1.1. являється зобовязання Кредитора надати Позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті на строк до 16.11.2017 року (п. 1.2.1) в сумі 175 000.00 (Сто сімдесят пять тисяч доларів США) що дорівнює еквіваленту 883 750.00 (Вісімсот вісімдесят три тисячі сімсот пятдесят ) грн. зі сплатою 13,90% річних (п.1.3.1.). Період сплати кредиту та процентів за користування кредитом Сторонами визначено в графіку погашення кредиту, що зазначений в Додатку №1 до цього договору від 20.11.2007 року.

Видача кредиту здійснювалась шляхом зарахування валютних коштів на поточний рахунок Позичальника № 5000 у Банку. Сторонами також було встановлено що погашення основного боргу по кредиту та сплату відсотків Позичальник здійснює у валюті кредиту. Повернення кредитних коштів та сплата відсотків за користування Позичальник повинен здійснювати на номера рахунків , вказаних в кредитному договорі.

Згідно умов Договору кредиту Позичальник взяв на себе зобовязання сплатити Банку винагороду, відсотки за користування кредитом та погасити кредит в порядку, сумах і строки, передбачені укладеним Договором кредиту та додатком №1.

Згідно наданої позивачем інформації загальна сума, яка була сплачена Позивачем за кредитним договором № 0 року складає 48712,42 доллари CILIA.

Відповідно до Повідомлення - вимоги № 132-3/461-11-339 АКІБ «УкрСиббанку» від

18.08.2009 року, наданої у судове засідемтія представником Позивача, за ОСОБА_3 станом на 10 серпня 2009 року за кредитним договором № 0 обліковується прострочена заборгованість, яка складає 20 304, 67 доларів США (Двадцять тисяч триста чотири долари та шістдесят сім центів ) в тому числі 8 759,38 дол. США ( Вісім тисяч сімсот пятдесят девять доларів та тридцять вісім центів) - основного боргу, 11 002,75 дол. США (Одинадцять тисяч два долари та сімдесят пять центів) - простроченої заборгованості за процентами, що нараховані в період з 01 квітня 2009 по 31 липня 2009 року, 542,54 дол. США (пятсот сорок два долари та пятдесят чотири центи) - штрафних санкцій, що нараховані за період з 26 квітня 2009 року по 18 серпня 2009 року.

Таким чином судом встановлений факт часткової сплати позивачем тіла і відсотків по кредиту.

У відповідності зі ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня, у зв'язку з чим грошове зобов'язання у договорі повинно бути виражено в національній валюті України. Дане положення в цілому кореспондується з ч. 1 ст. 192 ЦК України відповідно якої законним платіжним засобом на території України, є грошова одиниця України.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України, зобовязання повинно бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Згідно ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони за договором можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає, сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Іноземна валюта, як засіб платежу, зокрема за зобовязаннями, відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України може використовуватися в Україні лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ч. З ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території

України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 сг. 198 ГК України, виконання грошових зобов'язань, грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Згідно цієї ж статті грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Згідно Декрету КМУ „Про систему валютного регулювання і валютного контролгсгвід 19.02.2003 року № 15-93, який установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства, а саме п. 1 ст. З, валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

У відповідності з підпунктами "а", "в" та "е" підпункту 6.1. та підпунктів 6.2. Правил НБУ використання готівкової іноземної валюти на території України від 30 травня 2007 р. № 200, фізичні особи - резиденти можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу у наступних випадках:

- сплати мита, інших податків і зборів (обов'язкових платежів), митних зборів та фінансових санкцій відповідно до митного законодавства України;

- сплати платежів за охорону та супроводження підакцизних і транзитних товарів митними органами;

- оплати товарів і послуг у зоні, що звільнена від сплати мита та податків.

Згідно підпункту 6.3. пункту 6 зазначених Правил фізичні особи, а також юридичні особи - резиденти можу ть використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу в разі оплати дипломатичним представництвам, консульським ус тановам іноземних держав дозволів на в'їзд (вивіз) до цих країн фізичним особам, які виїжджають у приватних справах та в службові відрядження.

Відповідно до підпункту 7.1. пункту 7 означених Правил НБУ використання готівкової іноземної валюти на території України, резиденти - суб'єкти підприємницької діяльності можуть використовувати готівкову іноземну валюту як засіб платежу під час здійснення торгівлі та надання послуг за межами України, а саме на транспортних засобах, що їм належать (орендовані, зафрахтовані або ті, що формуються в Україні), у разі здійснення міжнародних пасажирських перевезень, та на міжнародних виставках (ярмарках), що проходять за кордоном, у разі реалізації товарів.

Таким чином , використання готівкової іноземної валюти на території України дозволяється за умови отримання індивідуальної ліцензії, яка надається виключно на підставі окремої постанови Правління ОСОБА_5 банку України.

Відповідно до и. 1 ст. 5 Декрету КМУ „Про систему валютного регулювання і валютного контролю ОСОБА_5 банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Згідно ті. 2 та 3 сг. 5 зазначеного Декрету генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання, а саме на здійснення операцій, пов'язаних з торгівлею іноземною валютою, з правом відкривати па території України пункти обміну іноземних валют, у тому числі на підставі агентських угод з іншими юридичними особами - резидентами.

Підпунктами (В), (Г) пункту 4 ст. 5 Декрету встановлено, що для проведення резидентами валютних операцій, а саме надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу потребує отримання індивідуальні ліцензії на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Згідно н.5 ст. 5 Декрету КМУ одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка мас відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії.

З

В судовому засіданні представник банку представивши ксерокопії банківської ліцензії Mb 75 від 21.12.2001 року, дозвіл № 75-3 від 21.09.2009 року та додаток до дозволу № 75-3 від

21.09.2009 року, все ж таки не надав достатніх доказів, що банк у встановленому законом порядку в 2007 році отримав індивідуальну ліцензію та письмовий дозвіл НБУ на право здійснення валютних операцій (в тому числі видача кредитів).

Так згідно вимог Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління ОСОБА_5 банку України від 17.07.2001 за № 275, зокрема п. 2.3 за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу ОСОБА_5 банку банки мають право здійснювати окремі операції з валютними цінностями. Згідно п. 1.2 письмовий дозвіл ОСОБА_5 банку - документ, який видає ОСОБА_5 банк у порядку і на умовах, визначених Законом України ..Про банки і банківську діяльність та цим І Іоложенням. на підставі якого банки мають право здійснювати окремі операції, передбачені ет.47 Закону України ..Про банки та банківську діяльність". Згідно п. 1.5 ОСОБА_5 банк надає єдиний письмовий дозвіл на здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та пунктами 1-6 частини четвертої статті 47 Закону України „Про банки і банківську діяльність, на підставі якого банки мають право здійснювати одну, кілька або всі операції згідно з переліком цих операцій, зазначеним у письмовому дозволі, за умови дотримання банком вимог глави 5 цього Положення.

Таким чином, на теперішній час обмеження щодо термінів і сум надання та одержання кредитів в іноземній валюті законодавством не встановлені, отримання індивідуальної ліцензії та дозволу є необхідною умовою для правомірності видачі та одержання кредиту незалежно від суми грошових коштів, які надаються банком, та строку їх повернення позичальником.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що при наданні Відповідачем та отриманні Позивачем кредиту у доларах США, а також здійснення Позивачем платежів по погашенню креди ту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США були порушені наступні норми закону: статтю 99 Конституції України, згідно якої грошовою одиницею України є гривня, сіаттю 524 Цивільного кодексу України, яка визначає, що зобов'язання повинно бути визначено в грошовій одиниці України - гривні: статтю 3 Закону України № 2346-ІП „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні , яка визначає, що гривня, як грошова одиниця (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними та юридичними особами без будь яких обмежень на всій території України; статті 6,7 Постанови ОСОБА_5 банку України № 200 від ,30.05.2007р. „Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, які чітко встановлюють випадки використання фізичним та юридичним особами (резидентами України) іноземної валюти, як засобу платежу, у розрахунках на території України та статтю 3 Декрету Кабінету міністрів України від 19.02.1993р. „Про систему валютного регулювання і валютного контролю, яка встановлює, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено валютним законодавством України; п. 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління ОСОБА_5 банку України від 17.07.2001 5а № 275.

Згідно із ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст.203 Цивільного кодексу України.

За приписом ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно умов ст. 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Що узгоджується з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними.

згідно до якого правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного (ліцензій), згідно зі статтею 227 ЦК України є оспорюваним.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, шо . спірного кредитного договору суперечить переліченим вище приписам законодавств, позовні вимоги про визнання недійсним Кредитного Договору № 0 (Договір про надання споживчого кредиту) від 20 листопада 2007 року є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, враховуючи висновки суду щодо недійсності Кредитного Договору № 0 (Договір про надання споживчого кредиту) від 20 листопада 2007 року , останній є таким з моменту його вчинення.

Згідно ст. З ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Вимога справедливості добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб / цивільних відносинах: закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Отже подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у ст. З ЦК України - принципу справедливості. Умови кредитного договору є несправедливими, гак. як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду Позивача, споживача кредитних послуг. Несправедливими є, зокрема, умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного дог овору погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону. Відповідач перекладає, як суб'єкт підприємницької (господарської) діяльності виключно на Позивача - позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням частини З статті 13 Цивільного кодексу України. Таким чином, використання Відповідачем долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесенням в кредитний договір пункту, що значно погіршує становище Позивача, як споживача порівняно з Відповідачем (надавачем фінансових послуг) в разі настання певних подій, що дає право для Позивача відповідно до пункту 2 статті 18 Закону України „Про захист прав споживачів, за своїм вибором вимагати визнання в цілому кредитний договір недійсним.

Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_3 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» в особі віділення № 461 АКІБ «УкрСиббанк» про захист порушеного права споживача та визнання кредитного договору № 0 від 20 листопада 2007 року не дійсним підлягає задоволенню в повному обсязі, у звязку з чим у відповідності із ст. 216 ЦК України , кожна із сторін за кредитним договором зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього договору.

Одночасно суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача сплачені ним судові витрати по справі в розмірі 37 (тридцять сім) витрат на інформаціно- технічне забезпеченя розгляду цивільної справи в суді та судовий збір на користь держави в розмірі 8 (вісім) грн. 50 коп.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 99 Конституції України, ст. 5, гг. 5 ст.18 Закону України „Про захист прав споживачів, ст. З Декрету Кабінету міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю, ст. З Закону України № 2346-111 „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні . ст. ст. 6. 7 Постанови ОСОБА_5 банку України № 200 від 30.05.2007р. „Про затвердження Правил використання готівкової

іноземної валюш на території України", ст. ст 13. 16. 203. 215. 216, ч. 2 ст. 192. ст. 227, ст. 236 ч. 1 ст. 524. ч. З ст. 533 ЦК України, ст. ст. 10. 88, 209. 212-215 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» в особі віділення № 461 АКІБ «УкрСиббанк» про захист порушеного права споживача та визнання кредитного договору № 0 від 20 листопада 2007 року недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним Кредитний Договір № 0 (Договір про надання споживчого кредиту) від 20 листопада 2007 року укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» в особі віділення № 461 АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3.

Стягнути з Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» в особі віділення № 461 АКІБ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_3 витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 37 (тридцять сім) грн. 00 коп.

Стягнути з Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» в особі віділення № 461 АКІБ «УкрСиббанк» на користь держави державне мито в розмірі 8 (вісім) грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана протягом двадцяти днів, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: