АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-7489/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ремез В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2010 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

Головуючої Можелянської З.М.

Суддів Прозорової М.Л., Ремеза В.А.,

при секретарі Панченко Д.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою представника прокуратури Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2007р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на домоволодіння, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2006р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною, посилаючись на те, що 21.08.2006р. між ними було укладено договір купівлі-продажу належного ОСОБА_3 домоволодіння 21, по вул. Маріупольській в м. Дніпропетровську, за 53000грн., про що відповідачка написала розписку, однак в подальшому відповідачка стала ухилятись від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, у зв'язку з чим позивачка просила визнати зазначений договір дійсним у судовому порядку, та визнати за нею право власності на домоволодіння 21, по вул. Маріупольській в м. Дніпропетровську.

Рішенням суду позов ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі, і визнано за ОСОБА_2 право власності на домоволодіння 21, по вул. Маріупольській в м. Дніпропетровську.

В апеляційній скарзі представник прокуратури Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська просить рішення суду скасувати, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на домоволодіння 21, по вул. Маріупольській в м. Дніпропетровську, суд першої інстанції виходив з того, що сторони 21.08.2006р. домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу вказаного домоволодіння, що підтверджується письмовими доказами, і фактично виконали умови договору купівлі-продажу, а тому у відповідності до вимог ст. 220 ЦК України позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, і за позивачем слід визнати право власності.

Однак з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу домоволодіння 21, по вул. Маріупольській в м. Дніпропетровську, і визнання за нею права власності на вказане домоволодіння, посилаючись на те, що 21.08.2006р. між нею та відповідачкою було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу домоволодіння, і в рахунок оплати за придбане майно, вона передала відповідачці 53000грн., про що мається розписка, однак в подальшому відповідачка стала ухилятись від нотаріального посвідчення договору, а тому позивач просила суд визнати вказаний договір дійсним у судовому порядку, та задовольнити її позов.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до вимог ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Виходячи зі змісту ст. ст. 218, 220 ЦК України, недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину робить такий правочин нікчемними, якщо він відповідно до чинного законодавства підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Положення ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210 ЦК України та ст. 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Оскільки судом першої інстанції при розгляді справи та ухваленні рішення, наведені вище норми закону не були враховані, обставин, які свідчать про те, що ОСОБА_3 як сторона по справі ухилялась від нотаріального посвідчення договору, не встановлено, оскільки відповідачка не заперечувала проти позову та повністю його визнала /а.с.12-13/, а отже, обставини, які утруднювали чи робили неможливим посвідчення цього договору нотаріально у встановленому законом порядку, відсутні, а тому колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України з ухваленням по справі нового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволені позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння 21, по вул. Маріупольській в м. Дніпропетровську дійсним, і визнання за нею права власності на вказане домоволодіння.

Керуючись ст.ст. 304,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника прокуратури Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.10.2007р. скасувати.

ОСОБА_2 в задоволені позовних вимог до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння 21, по вул. Маріупольській в м. Дніпропетровську дійсним, і визнання за нею права власності на вказане домоволодіння відмовити.

Рішення апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: