Фрунзенський районний суд м.Харкова
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

2 грудня 2010 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сілантьєвої Е.Є.

при секретарі судових засідань - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, 3-ї особи ОСОБА_6,

приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, Комунальне підприємство „Харківське міське бюро технічної інвентаризації про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, якій неодноразово змінював, в якому просив визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ним та ОСОБА_5 21.11.2006 року, недійсним. В обґрунтування позову зазначив наступне - договір купівлі-продажу вищевказаної квартири між сторонами укладений внаслідок помилки з боку позивача, а саме позивач нерозумів правового значення та правових наслідків спірної угоди, можливості розірвання договору, його прав та обовязків проживання у квартирі. На думку позивача він просто «переписав» квартиру. Відповідно до позовних вимог позивача, відповідач постійно та систематично умовляла і фактично спонукала позивача до укладання договору відчуження квартири, для чого використовувала почуття і довіру позивача до неї, відповідач запевнила позивача, що у випадку підписання договору позивачу буде забезпечення довічне проживання в спірній квартирі до кінця життя і будуть налагоджені подружні стосунки. Також позивач посилається на порушення з боку приватного нотаріуса діючого Законодавства, а саме: нотаріус не розяснив позивачу права та обовязки, не попередив про наслідки укладання договору, не встановив та не перевірив відповідність змісту спірного договору вимогам закону і дійсним намірам позивача, не встановив однакового розуміння позивачем та відповідачем умов спірного договору купівлі-продажу та його правових наслідків для позивача. Таким чином, позивач вважає, що відповідач надала інформацію позивачу, яка не відповідала дійсності, і тому позивач помилявся щодо обставин, які мають істотне значення щодо прав та обовязків сторін договору, відповідач спотворила волю позивача, спірний договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що є підставою для визнання його недійсним.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 підтримав свої позовні вимоги та зазначив, що квартира АДРЕСА_1 залишилася йому від батьків. У 2004 році він її приватизував. Він був у шлюбі з відповідачкою по справі до 2003 року, від якого є двоє дітей. У 2004 році він уклав шлюб з ОСОБА_6, з якою і став проживати у спірної квартирі. Але, наприкінці 2006 року відношення з новою дружиною погіршилися, та коли позивач, приходив до дітей від першого шлюбу, колишня дружина, ОСОБА_5 умовляла його продати їй квартиру заради дітей та обіцяла поновлення сімейних стосунків. Коли позивач оформив договір купівлі-продажу, відповідач відмовилась від своїх обіцянок та подала на нього в суд. Позивач вважає, що він не розумів умови та наслідки договору, і тому вважає йог недійсним.

Представники позивача ОСОБА_8, ОСОБА_9, які діють на підставі довіреностей, у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_10 у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, в обґрунтування своїх заперечень зазначав наступне. Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 21.11.2006 року було укладено з додержанням усіх вимог закону у письмовій формі та посвідчений нотаріально. Позивач, дізнавшись, що ОСОБА_5 продала належну їй квартиру та шукає іншу квартиру для придбання, усвідомлено запропонував ОСОБА_5 купити належну йому квартиру. Таким чином позивач бажав воззєднати сімю з колишньою дружиною та спільними дітьми. Ціну договору у розмірі 20000 гривень було погоджено сторонами, нотаріусом було розяснено сторонам правові наслідки заниження дійсної вартості квартири, про що зазначено у оспорюваному договорі. Причиною звернення позивачем до суду із зазначеним позовом стало те, що він змінив свої наміри щодо проживання з відповідачкою однією сімєю та вирішив знову проживати з другою дружиною ОСОБА_6 Позивачем не доведено ту обставину, що він помилився щодо обставин, які мають істотне значення, не розумів справжній зміст суттєвих обставин договору, вважав, що буде мати право на проживання у проданій квартирі. При цьому позивач унеможливив проживання у квартирі разом з ОСОБА_5, оскільки поновив стосунки з дружиною ОСОБА_6 Також, позивачем не доведено, що під час укладання договору купівлі-продажу нотаріусом позивачу не були розяснені права та обовязки, що випливають із суті нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, не було попереджено про наслідки укладання договору, не було перевірено відповідність спірного договору вимогам закону і дійсним намірам позивача. Позивач після укладення договору купівлі-продажу отримав від ОСОБА_5 гроші у сумі 20000 гривень, а ОСОБА_5 отримала у власність квартиру АДРЕСА_3, таким чином, немає жодної підстави для визнання правочину недійсним.

Третя особа КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належними чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, а також зазначила, що заперечує проти задоволення позову, оскільки реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_2 була проведена з дотриманням вимог законодавства.

Третя особа ОСОБА_6 у ході судового засідання просила позовні вимоги задовольнити та пояснила, що квартира АДРЕСА_4 була приватизована чоловіком за її ініціативи, після переїзду до зазначеної квартири позивач частіше ніж раніше спілкувався з колишньою дружиною відповідачкою по справі, відвідував її та дітей, затримувався там, а потім ОСОБА_6 стало відомо, що її чоловік продав належну йому квартиру колишній дружині.

Третя особа приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_7 до судового засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно. Відповідно відповіді головного управління юстиції у Харківській області діяльність приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_7 припинена, а реєстраційне посвідчення анульоване на підставі наказу Харківського управління юстиції від 25.01.2007 року у звязку зі смертю приватного нотаріуса. Правоприємство у даному випадку неможливе.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно положень ст. 657 УК України, яка визначає форму договору купівлі-продажу квартири, зазначений договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № 8-04-231908 від 29.01.2004 року належала квартира АДРЕСА_5.

ОСОБА_4 з 21 травня 2004 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_6, шлюб зареєстрований відділом РАЦС Фрунзенського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 137 (свідоцтво про одруження серії І-ВЛ № 201342).

21 листопада 2006 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 купила квартиру АДРЕСА_5 загальною вартістю 13753 гривень. Згідно п. 3 договору, продаж вчинено за суму 20000,00 гривень, які ОСОБА_4 одержав повністю від покупця ОСОБА_5 ще до підпису цього договору. Під час укладання договору нотаріусом було встановлено особу сторін, їх дієздатність.

Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі під № 8662.

Згідно довідки КЖЕП № 196 від 11.12.2006 року, у квартирі за зазначеною адресою на момент укладення договору купівлі-продажу були зареєстровані позивач, його дружина ОСОБА_6, син дружини ОСОБА_11

Будь-яких застережень щодо прав третіх осіб на зазначену квартиру або права позивача на довічне проживання у відчужуваній ним квартири договір купівлі-продажу не містить.

Як вбачається з повідомлення КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 22.03.2007 року № 1711, квартира АДРЕСА_6 зареєстрована на імя ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21.11.2006 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7, реєстровий номер 8662.

Таким чином, судом встановлено, що угода щодо відчуження квартири була укладена у відповідності з вимогами закону: у письмовій формі, нотаріально посвідчена, зареєстрована в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_4 здійснив дії щодо розпорядження належним йому майном продав майно ОСОБА_5 та отримав від останньої обумовлену договором суму у розмірі 20000 гривень. Сторонами не заперечувалась та обставина, що позивачем була отримана зазначена грошова сума від продажу квартири.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справ, не підлягають доказуванню.

Згідно довідки приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_12 від 19.10.2010 року, ОСОБА_5 09.11.2006 року продала належну їй квартиру № 10 будинку № 13 по б-ру ОСОБА_2 в м. Харкові.

Як встановлено у ході розгляду справи, відповідачка є колишньою дружиною позивача, між сторонами була домовленість, за якою ОСОБА_5 купує у позивача належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_7 та проживає разом з ним та спільними дітьми однією сімєю. Після набуття права власності на квартиру за зазначеною адресою відповідачка, здійснюючи право власника, телеграмою повідомила зареєстрованих у належній їй квартирі осіб про свою вимогу звільнити житлове приміщення у строк до 30 листопада 2006 року.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження тих обставин, що під час укладання договору купівлі-продажу він неправильно сприймав істотні умови угоди або помилився щодо обставин, які мають істотне значення або був навмисно введений відповідачкою в оману, що вплинуло на його волевиявлення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов′язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування позовних вимоги позивач зазначає, що, укладаючи договір купівлі-продажу позивач мав намір проживати у відчужуваній квартирі разом з колишньою дружиною та дітьми однією сімєю. Але судом встановлено, що після продажу квартири позивач продовжує перебувати у шлюбі з дружиною ОСОБА_6, подружні стосунки з ОСОБА_5 не поновив, однією сімєю з нею не проживає.

Суд вважає, що позивачем була допущена помилка щодо мотивів, які обумовили його волевиявлення на укладення договору купівлі-продажу власної квартирі колишній дружині ОСОБА_5 Така помилка, відповідно до положень ст. 229 ЦК України не є підставою для визнання правочину недійсним. Крім того, суд не вважає наміри позивача щодо відновлення подружніх стосунків з відповідачкою після укладення угоди істотною умовою договору купівлі-продажу кватири.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, пояснили, що позивач з дружиною ОСОБА_6 мають гарні стосунки, створили добру сімю. У той час, коли позивач продав квартирі колишній дружині, в нього був тяжкий матеріальний стан.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Суду не надано належних та допустимих доказів того, що матеріальне становище позивача на час укладення оспорюваного договору чи інші обставини, а саме особистий стан позивача або його близьких, крайня необхідність, хвороба були мотивом укладення договору купівлі-продажу. Крім того, оскільки продаж квартири вартістю 13753 гривень був вчинений за 20000 гривень, суд не вважає умови договору вкрай невигідними для позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 229, 230, 233, 334, 657, 655 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ