Справа № 2-740/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 грудня 2010 року м. Золочів

Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Левика Я.А.,

при секретарі Гавришків М.І.,

з участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, представників позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_9, третьої особи секретаря Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третьої особи секретаря Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області ОСОБА_10 про визнання заповіту недійсним, -

встановив:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_12-Л.І., ОСОБА_7, ОСОБА_8 судом було замінено неналежного відповідача ОСОБА_12-Л.І. на належного ОСОБА_6 та залучено до участі у справі як третю особу секретаря Ясеновецької сільської ради ОСОБА_10, у якому, неодноразово уточнюючи та змінюючи предмет та підстави позову, остаточно просили про визнання недійсним заповіту складеного 26.10.2008 року ОСОБА_13 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, посвідченого секретарем Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області ОСОБА_10

В обґрунтування позову у позовній заяві, заявах про уточнення позовних вимог, позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, також, у своїх усних поясненнях під час розгляду справи зазначили, що 26.10.2008 року (у неділю) їх померлою тіткою (рідною сестрою їх померлого батька), було складено заповіт, який був посвідчений секретарем Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області ОСОБА_10 Згідно вказаного заповіту померла зробила розпорядження, котрим належне їй на праві власності майно заповіла відповідачам, а саме житловий будинок у АДРЕСА_1 в буд. №2 на вул. Тернопільській у м.Золочеві та земельну ділянку у с.Ясенівці Золочівського району Львівської області. Вважають, що такий заповіт слід визнати недійним з тієї підстави, що на час укладення такого їх тітка не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Такий їх висновок ґрунтується на таких обставинах: так, відповідачі по справі є абсолютно чужими для померлої людьми, жодних обєктивних причин у померлої заповідати вказаним особам свого майна не було. Більш того тітка жодного разу не висловлювала своєї волі щодо складення заповіту. Вони ж є найближчими родичами померлої, дітьми її, померлого у 1993 році, рідного брата та особами, що її фактично доглядали та тітка висловлювала неодноразово думки про те, що має намір передати все належне їй майно їм, своїм найближчим родичам. Крім цього, тітка хворіла рядом хронічних захворювань, була інвалідом першої групи, після нападу на неї злочинця ОСОБА_14, що мав місце незадовго до складення нею заповіту, стан її здоровя різко погіршився, внаслідок цього тітка частково втратила зорову та просторову память, перестала впізнавати близьких і знайомих людей, блукала по подвірї, не могла без сторонньої допомоги втрапити до власного будинку. Крім цього, процес посвідчення заповіту тривав близько 6-7 годин, що теж свідчить про те, що ОСОБА_13 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Враховуючи вказане вважають, що такий був складений нею в момент коли вона не усвідомлювала значення своїх дій, не могла керувати ними та такий слід визнати недійним. Просили позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_11 у судове засідання не з'явилась, причин неявки не повідомила, проте суд вважає за можливе проводити розгляд справи у її відсутності враховуючи, що її інтереси судовому засіданні захищає представник ОСОБА_1

Відповідачі позову не визнали. Пояснили, що померла ОСОБА_13 на час складення нею оспорюваного заповіту перебувала при ясному розумі, розуміла значення своїх дій, могла керувати ними та свідомо укладала заповіт на їх користь. Жодних підстав вважати, що померла не розуміла своїх дій немає. Померла ОСОБА_13 склала заповіт на їх користь, оскільки вони опікувались нею та допомагали їй постійно, протягом її життя. Найбільше допомагав ОСОБА_7, який був у неї майже кожен день. Допомагав він, також, доглядати і її, померлу раніше, сестру ОСОБА_14. Померла неодноразово говорила, що має намір залишити йому у спадок своє майно. Що стосується позивачів, то вони до неї приїжджали вкрай рідко, а після складення заповіту вимагали скасування такого. Вона їх не впізнавала, бо мала поганий зір, а, крім цього, вони рідко приходили. Обзивали померлу через складений нею заповіт та говорили, що доглядатимуть лише після того як вона запише їм своє майно. Таких випадків, щоб померла не могла втрапити додому не було ніколи. До початку місяця жовтня 2008 року померла ОСОБА_13 самостійно майже щоденно їздила на службу божу до костелу у м.Золочів. Самостійно ходила у поліклініку. Проживала постійно сама. На неї дійсно був напад у березні 2008 року, проте після такого вона жодним чином не захворіла на психічну хворобу. Вона переживала з приводу нападу, проте її поведінка кардинально не мінялась, вона залишалась такою як завжди. Вона дійсно була трохи дивною особою. Вона проживала сама, мала свої певні звички, страхи, проте була завжди з доброю памяттю, все прекрасно розуміла і до останнього часу могла себе сама обходити. У вересні 2008 року вона зламала руку і після того стан її здоровя почав погіршуватись. Десь з початку жовтня вона перестала виходити з будинку та за кілька днів до укладення заповіту майже не ходила на двір, могла пересуватись лише частково у будинку. Переважно сиділа або лежала. Вони здійснювали за нею постійний догляд. У день укладення заповіту ОСОБА_13 сама попросила привести секретаря сільської ради, щоб скласти заповіт. Заповіт є виключно її волею. Вона самостійно на власний розсуд розпорядилась своїм майном. Просили у задоволенні позову відмовити.

Третя особа секретар Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області ОСОБА_10 позову не визнала. Пояснила, що нею дійсно було посвідчено спірний заповіт складений ОСОБА_13 26.10.2008 року. Вона посвідчувала такий у померлої вдома. Вона тоді сиділа, були присутні у кімнаті коли вона прийшла і відповідачі. Вона попросила всіх вийти та залишившись наодинці запитала у ОСОБА_13 чи вона знає хто вона є і чого до неї прийшла. ОСОБА_13 відповіла ствердно та сказала, що хоче скласти заповіт. Вона самостійно назвала майно, яке хотіла заповісти та кому конкретно, а саме будинок ОСОБА_7, квартиру ОСОБА_6, а земельну ділянку «план» ОСОБА_8 Ще ОСОБА_13 сказала, що має ощадні книжки, проте не знає де ті є і сказала, що гроші на таких заповість пізніше, коли знайде. Вона усвідомлено висловлювалась, задавала уточнюючі запитання, самостійно розписалась у заповіті та журналі реєстрації заповітів. Жодних підстав вважати, що вона не усвідомлює того що робить, у неї, секретаря сільської ради, яка знала її до того, не було. Вся процедура тривала до години часу. Підстав вважати, що та не усвідомлювала значення своїх дій чи не могла керувати ними під час складення заповіту у неї не було.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі та були присутніми під час розгляду справи, свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Із пояснень осіб, що беруть участь у справі, копії свідоцтва про смерть серія І-СГ №151693 від 14.11.2008 року, копії заповіту від 26.10.2008 року, посвідченого секретарем Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області ОСОБА_10, копії витягу журналу нотаріальних дій за 2008 рік (Т.1 а.с. 89-90), копії спадкової справи спадкодавця ОСОБА_13 судом встановлено, що 26.10.2008 року ОСОБА_13, що померла 7.11.2008 року було вчинено заповіт, згідно якого вона, на випадок своєї смерті, зробила таке розпорядження: належний їй житловий будинок, що у с.Ясенівці на вул. Зеленій, 18 заповіла ОСОБА_7; належну їй квартиру № 66 в буд. №2 на вул. Тернопільській у м.Золочеві заповіла ОСОБА_6, а земельну ділянку для будівництва житлового будинку, що знаходиться в с.Ясенівці на вул. Гористій, 19 заповіла ОСОБА_8

При вчиненні вказаного заповіту ОСОБА_13 повністю усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. Вчинення такого відповідало її волевиявленню, яке було свідомим та вільним. Такий висновок зроблений судом враховуючи таке.

Як вбачається із позовної заяви, заяв про уточнення позовних вимог, пояснень позивачів у судовому засіданні, такі в обґрунтування свого позову вказують про те, що ОСОБА_13 на час вчинення нею заповіту не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними внаслідок психічного захворювання. Такий їх висновок ґрунтується на таких обставинах. Померла при особистих зустрічах важко впізнавала їх, її найближчих родичів, інших осіб, могла заблукати у себе на подвірї, часто забувалась, крім цього, без жодних на те логічних пояснень заповіла належне їй майно не їм, її найближчим родичам, а абсолютно чужим людям. Вважають, що такі доводи належним чином підтверджуються показами свідків, записами у медичних картках ОСОБА_13, а основне висновком посмертної судово-психіатричної експертизи, згідно якого ОСОБА_13 на момент вчинення нею заповіту 26.10.2008 року страждала стійким хронічним психічним захворюванням: судинною деменцією і не могла, на момент вчинення нею заповіту усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Проте, суд, оцінивши усі зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає такі доводи безпідставними та такими, що суперечать дійсним обставинам справи.

Як вбачається із пояснень секретаря Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області ОСОБА_10 під час складення заповіту ОСОБА_13 самостійно, без будь-якої сторонньої допомоги висловила свою волю щодо складення заповіту, назвала майно, яке хотіла б заповісти та осіб кому вона хотіла таке заповісти. Вона самостійно підписувалась у необхідних документах та жодних підстав вважати, що така не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними у неї (секретаря сільської ради, яка знала померлу за життя та бачила не вперше) не склалось.

Жоден із допитаних у судовому засіданні свідків, які безпосередньо, неодноразово спілкувались при житті із ОСОБА_13, окрім лікаря психіатра ОСОБА_20 (який ствердив, що на його думку при існуючій у неї хворобі вона могла бути лише обмежено дієздатною або недієздатною), не ставив під сумнів психічного здоровя померлої ОСОБА_13 Кожен із свідків стверджував про важкий стан здоровя померлої, який до кінця її життя лише погіршувався, наявність хронічних захворювань та інвалідність першої групи, чого не заперечували і особи, що беруть участь у справі та підтверджується відповідними медичними документами, проте ніхто не стверджував про будь-які психічні розлади здоровя ОСОБА_13 та при оцінці показів свідків у їх сукупності у суду не виникло жодного сумніву і ясному розумі та світлій памяті померлої на час складення заповіту. Так, усі свідки, окрім ОСОБА_20, ствердили про те, що до жовтня 2008 року ОСОБА_13 самостійно пересувалась, їздила щоденно до м.Золочева на служби до костелу, відвідувала поліклініку.

Про відсутність будь-яких сумнівів у психічному здоровї ОСОБА_13 стверджують, зокрема, пояснення медичних працівників ОСОБА_19, ОСОБА_26, ОСОБА_23, ОСОБА_27 Так вказані особи ствердили, що вони безпосередньо брали участь у лікуванні ОСОБА_13, проводили огляди, виписували їй ліки. Робили це неодноразово. Вона завжди розуміла де знаходиться, чому прийшла до того чи іншого медпрацівника, розповідала адекватно про стан свого здоровя, критично відносилась до стану здоровя, розуміла усі питання, що їй задавали, сама задавала питання, цілком адекватні ситуації, перепитувала та завжди цікавилась, які ліки їй виписали, як їх слід приймати, яка їх дія, могла перепитувати по кілька разів, оскільки мала певну боязнь прийняти щось шкідливе для себе. Про відсутність будь-яких психічних відхилень свідчать і записи у медичних книжках ОСОБА_13, у яких відсутні будь-які записи, які б стверджували про певні розлади у її психіці, а навпаки такі підтверджують її адекватність. Навіть запис у медичній книжці від 4.11.2008 року зроблений під час огляду ОСОБА_13 лікарем ОСОБА_27 за три дні до смерті стверджує «Свідомість ясна». Про важкий стан здоровя та усвідомлення ОСОБА_13 необхідності контролю за станом здоровя та лікування свідчить сам факт неодноразових відвідин нею лікувальних закладів та виклики нею медичних працівників додому, жоден з яких не був безпідставним чи неадекватним стану її здоровя в певний конкретний момент.

Крім цього, про адекватність психічного стану здоровя ОСОБА_13 свідчить підтверджений переважною більшість свідків факт майже щоденного відвідання нею служб у костелі у м.Золочеві, куди вона добиралась завжди самостійно, їдучи маршрутним автобусом із с.Ясенівці до м.Золочева та поверталась самостійно назад. Крім цього, як ствердив свідок ОСОБА_18, що є священнослужителем у згаданому костелі, він близько пяти разів мав розмови із ОСОБА_13 як духовний наставник, зокрема і за тиждень-півтора до її смерті під час сповіді. Така була завжди адекватною, усвідомлено розмовляла, задавала адекватні питання та адекватно відповідала на питання, радилась з тих чи інших насущних питань, більше того замовляла різні служби божі, на які самостійно давала пожертви, давала пожертви на храм. Робила вказане усвідомлено, лише з її власної ініціативи. Окрім цього, була членом певної релігійної спільної при костелі, відбувала відповідні обряди як член цієї спільноти, молилась на вервечці у певні дні. Усвідомлено розповідала йому про її членство у вказаній спільноті. Також, усвідомлювала необхідність сповіді, та усвідомлено та адекватно поводила себе під час такої. Увесь час спілкувалась з ним польською мовою.

Про адекватність психічного стану здоровя ОСОБА_13 та усвідомлення нею значення своїх дій та можливість керувати ними протягом усього свого життя свідчать і твердження ряду свідків, які були її сусідами та родичами ОСОБА_17, ОСОБА_16, ОСОБА_25, ОСОБА_24, ОСОБА_21 Вказані особи ствердили про те, що бачились з покійною досить часто. Така ніколи не мала проблем із памяттю. Могла не впізнати особу побачивши її, оскільки мала проблеми із зором, проте почувши голос завжди впізнавала, чого не заперечували і позивачі. Позичаючи майже кожного місяця гроші у ОСОБА_17 завжди вчасно та у вірній сумі, без нагадування, повертала. Памятала та усвідомлювала те, що склала заповіт на користь відповідачів; переживала, боялась та жалілась через вчинений відносно неї нападу у березні 2008 року невідомою особою та його негативні наслідки; жалілась на самотність та водночас розповідала про те, що за нею добре доглядають сусід ОСОБА_7, ОСОБА_6; цікавилась життям своєї родини, зокрема, ходила в гості до свідка ОСОБА_16 по неділях, розпитувала у неї про інших родичів. Усвідомлювала ще до складення заповіту те, що володіє певним майном та мала намір ним розпорядитись. Кожен рік та навіть у 2008 році організовувала засаджування своєї присадибної ділянки, де вирощувала різні сільськогосподарські культури. Розплачувалась за виконані їй роботи чи надану допомогу. Просила про придбання їй певних необхідних речей. Завжди мала свою думку з приводу тих чи інших життєвих ситуацій, ніколи не попадала під вплив інших людей та до кінця свого життя була самостійною.

Із пояснень вказаних вище свідків судом також встановлено, що протягом усього життя та до часу смерті ОСОБА_13 мала певні дивні звички, страхи та недовіру до оточуючих, зокрема, могла приймати їжу, продукти харчування лише від певних людей, лікуватись лише у певних спеціалістів та не приймати ліки від інших, хоча і не цуралась радитись та спілкуватись з різними людьми. Вказане підтверджує те, що померла переживала за стан свого здоровя та своє життя, що свідчить, теж, про адекватність сприйняття нею оточуючого її середовища та усвідомлення свого місця у ньому.

Крім цього, про адекватність, усвідомлення значення своїх дій та можливість керувати ними ОСОБА_13 свідчать, також, і витяги з матеріалів кримінальної справи № 1-11/2009 за обвинуваченням ОСОБА_28, та пояснення свідка ОСОБА_15, дільничного інспектора та жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 львівської області. З таких вбачається, що ОСОБА_13 протягом усього часу проведення досудового слідства у кримінальній справі: під час дачі пояснень, під час допиту її як потерпілої, додаткового допиту як потерпілої, очної ставки, - давала логічні, послідовні пояснення без жодних суперечностей. Крім цього, під час розгляду вже кримінальної справи в суді не маючи фізичної можливості відвідувати судові засідання завжди цікавилась побачивши дільничного інспектора (та завжди упізнавши його) про хід розгляду справи, жалілась на шкоду завдану їй нападом.

Про логічність та послідовність дій ОСОБА_13 при складенні заповіту на користь відповідачів свідчать, також, і покази переважної більшості свідків (що не заперечували і позивачі) про те, що відповідачі часто відвідували померлу, доглядали її, допомагали по господарству, готували для неї їжу, в останні дні її життя опікувались про неї, а позивачі натомість приїжджали рідко та стосунки між ними не були добрими та близькими.

Враховуючи вказані докази, а саме покази свідків, матеріали кримінальної справи, медичні картки ОСОБА_13, а, також, враховуючи навантаження ОСОБА_20, що вбачається із листа Золочівської ЦРЛ (Т.1 а.с. 237), та повідомлення №5932/10-11 Київського НДІСЕ від 27.07.2010 року, на думку суду, пояснення свідка ОСОБА_20, кілька записів у медичній картці виконані ним, про неадекватність ОСОБА_13, її хронічне психічне захворювання, є сумнівними, однобічними, такими, що не підтверджуються та суперечать іншим, зібраним по справі доказам та вважає такі помилковими та такими, що не можуть відповідати дійсності.

Що стосується вже згаданого вище висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, то на думку суду такий теж є однобічний, зроблений без повного аналізу зібраних по справі даних відносно стану здоровя ОСОБА_13, помилковий та, як наслідок, необєктивний.

Так, як вбачається із тексту висновку у описовій частині такого, яка складає майже 9 сторінок міститься детальний опис медичних карток ОСОБА_13, пояснення ж свідків, які були дані ними під час розгляду справи описані лише частково, однобічно, вибірково. Мотивувальна частина, яка повинна була б містити детальний аналіз усіх зібраних даних, зокрема, і показів свідків, складається із одного абзацу та у такій лише частково продубльовані пояснення свідка ОСОБА_20 та записи зроблені ним у медичній книжці ОСОБА_13, тобто весь висновок ґрунтується фактично на показах одного свідка та його записах у медичній книжці. Враховуючи наведене, а, також, згаданий вище висновок суду про однобічність пояснень згаданого свідка та записів зроблених ним у медичній карточці, суд, оцінюючи висновок експертизи поряд з іншими доказами, як такий, що не має наперед встановленого значення (згідно змісту ст. 212 ЦПК України) вважає такий теж, однобічним, помилковим та таким, що не може відповідати дійсності.

Враховуючи вказане, позивачами жодних обґрунтованих доводів на підтвердження позову суду не наведено, а наведені ними повністю спростовані зібраними по справі доказами, а тому у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третьої особи секретаря Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області ОСОБА_10 про визнання заповіту недійсним слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 20, 215, 216, 225, 226, 1233-1236, 1247, 1251, 1257 Цивільного Кодексу України, -

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третьої особи секретаря Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області ОСОБА_10 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Золочівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги, особами, що беруть участь у справі та були присутніми при його проголошенні протягом десяти днів з дня проголошення рішення, особами, що беруть участь у справі та не були присутніми при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Я.А. Левик