АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-7014/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Дерев'янко О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2010 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Деревянка О.Г.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Осіяна О.М.,

при секретарі Горобець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про визнання протиправними дій, стягнення суми, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому посилався на те, що він є особою, яка має статус інваліда війни 3 групи. Відповідно до ст..13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»щорічно до 5 травня інвалідам війни III групи виплачується разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком. Фактично за 2007 рік грошова допомога, всупереч Конституції України, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виплачувалась не в повному обсязі. Заборгованість з виплати разової грошової допомоги становить 2542 грн., яку відповідач в добровільному порядку не сплачує, тому позивач просив суд визнати дії відповідача неправомірними, стягнути з відповідача недоплачену щорічну одноразову грошову допомогу.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2009 року адміністративний позов задоволено, а саме визнано дії відповідача стосовно відмови позивачу у виплаті щорічної одноразової допомоги відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - неправомірними; зобовязано відповідача виплатити позивачу суму щорічної одноразової допомоги до 05 травня за 2007 рік в сумі 2570 грн..

Не погодившись з постановою суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 є інвалідом III групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серія Б № 516073. (а.с.4).

Відповідно до п.27 ст.,13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»»щорічно до 5 травня інвалідам війни III групи виплачується разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

За 2007 рік позивач отримав разову грошову допомогу у значно менших розмірах, ніж ті, що встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Судом встановлено період позивачу було сплачено щорічну одноразову грошового допомогу у розмірі 300грн, як інваліду війни, в строк до 05 травня кожного року у розмірах визначених Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007р. визнано неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими було встановлено інші розміри щорічної допомоги інвалідам війни ніж ті, які передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ст..152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно зі ст..22 Закону України «Про Конституційний суд України» рішення Конституційного Суду України підлягають безумовному виконанню всіма державними органами, органами місцевого і регіонального самоврядування, установами, організаціями, підприємствами, їх посадовими особами, обєднаннями громадян та громадянами.

Таким чином, ухвалюючи постанову про задоволення позову, суд обґрунтовано виходив із засад пріоритетності законів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що відповідач повинен діяти у відповідності з вимогами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і здійснити позивачу відповідні донарахування, але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Постанова суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до її скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій обґрунтовано не взяті судом до уваги, та правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, ч.І ст.218 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої у м. Дніпропетровську ради відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2009 року

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двох місяців може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.

Судді