Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2010 р. Справа2-138/2010

Ямпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ДЗЕРИНА М.М.

при секретарі ГУЛКОВСЬКІЙ Т.Т.

з участю позивачки ВІВСЯНОЇ О.В.

з участю відповідача ОСОБА_1

з участю представника

відповідача ЗБРОЖЕК А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ямпіль Вінницької обл.

цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНКУ», ОСОБА_1 про захист прав споживачів та визнання кредитно заставного договору недійсним, суд

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом. Вказала, що 01 липня 2008 року між нею та «Приватбанком» був укладений кредитно-заставний договір №VIW3A800000165. Відповідно до зазначеного договору було надано кредит на власні потреби у сумі 54195 гривень 80 копійок під 16,92% (реальна ставка склала 28%) річних та надано в заставу автомобіль ОСОБА_3 н/з НОМЕР_1. Виплату по кредиту було зафіксовано у доларах, саме 376,46 доларів США та зафіксовано курс 1 долар США дорівнює 4,59 гривні. Тобто платіж щомісяця мав становити 376,46 доларів США або 1727,95 гривень. Вважає, що працівники банку при наданні кредиту ввели її в оману щодо умов договору, а саме фактично видавши кредит у гривнях зафіксувати його оплату у доларах та пояснили, що відповідно до додатку до договору зафіксованого валюту кредиту в доларах та курс на момент заключення договору 4,59 грн. і пояснили, що незалежно від ситуації їх платіж буде стабільним. Вказує, що відповідно до ст..19 ЗУ «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформації, необхідна для здійснення свідомого вибору. Зазначає, що відповідно до ст..230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Вказує, що укладанням даного кредитного договору, було порушено низку вимог законодавства щодо видачі кредиту, у тому числі Банк при видачі кредиту, не має права порушувати принципи кредитування, один з таких принципів не дозволяє банку видавати кредит, якщо місячний платіж складає більше 50% заробітної плати, вказаної у довідці. Вказує, що також не були виконані вимоги ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», щодо виконання банком умов перед укладанням договору. Зазначає, що у графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. У даному договорі такого графіку немає, що є порушенням прав споживача послуг та призвело до того, що фактично взявши 54195 грн. 80 коп. виплатили банку близько 36000 грн. і на даний час не знає скільки і за що сплачено. Вказує, що до відповідно до ст..2 Правил №168 Банки зобовязані перед укладенням кредитного договору надати споживачу у письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Зазначає, що їй до останнього не були відомі достовірно умови та ціна кредиту. Лише після того, як автомобіль було куплено та переоформлено і заплачено аванс, вони дізналися при підписані договору, що реальна ставка по кредиту на 16,95, а всі 28 відсотків і було зрозуміло, що їх просто використали. Поставивши у такі умови, не заключати договір уже було неможливо, оскільки були витрачені кошти у сумі 4000 гривень на переоформлення та 137000 гривень на перший внесок. У звязку із вище викладеним, вона змушена звернутися до суду із даним позовом і просити суд винести рішення, яким визнати недійсним кредитно-заставний договір №VIW3A800000165 від 01.07.2008 року укладений між нею та ЗАТ КБ «Приватбанк», зняти заборону щодо відчуження рухомого майна, а саме автомобілю ОСОБА_3 н/з НОМЕР_1, яка належить їй на праві приватної власності та внесення до державного реєстру обтяжень рухомого майна відомості про виключення запису з реєстру щодо рухомого обєкту.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_4 заявлені позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що договір укладено у відповідності до чинного законодавства, тому немає підстав для задоволення заявлених позовних вимог ОСОБА_2 Просить суд у позові відмовити.

Третя особа ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги визнав і суду пояснив, що дійсно їх із дружиною ОСОБА_2 ввели в оману при укладені кредитного договору. Не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши надані матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Із наданих матеріалів справи кредитно-заставного договору №VIW3A800000165 від 01.07.2008 року судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір кредиту на купівлю автомобіля ОСОБА_3 2000 року випуску н/з НОМЕР_1. ОСОБА_1, як співвласник заставленого майна автомобілю, дав згоду на заставу даного майна, що підтверджується копією відповідної заяви у матеріалах справи.

Відповідно до ст.215 ч.2, ч.3 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Із ксерокопії квитанцій судом встановлено, що ОСОБА_2 проводилось погашення кредиту. І тому, дана обставина підтверджує те, що ОСОБА_2 визнавала даний договір.

У статті 578 ЦК України говориться, що майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників, а оскільки до кредитно-заставного договору додається письмова заява ОСОБА_1, яка підписана ним власноручно, тому відсутні підстави вважати, що дане майно неправомірно заставлено.

За таких обставин, суд вважає, що посилання позивачки на введення її та її чоловіка в оману є безпідставними, а тому у задоволенні заявлених позовних вимог необхідно відмовити у повному обємі.

Керуючись ст..ст.10, 11, 60, 61, 212, 213, 214, 215 ЦПК України і на підставі ст.ст.203, 215, 254, 1046 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНКУ», ОСОБА_1 про захист прав споживачів та визнання кредитно заставного договору недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Ямпільський районний суд Вінницької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ підпис ОСОБА_5