Дата документу 14.09.2010
Справа № 2-6525/2010 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2010 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Горбачової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в м. Мелітополі в Запорізькій області по справі про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «дітям війни»,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в м. Мелітополі в Запорізькій області в якому просить відновити пропущений строк на звернення до суду визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі про відмову у призначенні їй підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та зобовязати відповідача нарахувати та виплати їй недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу з 01 січня 2006 року до 01 квітня 2010 року. Позивачка також просить суд зобовязати відповідача прийняти рішення про подальше призначення та виплату їй щомісячної державної соціальної допомоги, обчислюючи її з урахуванням підвищення у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до частини 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Крім того, вона просить стягнути на її користь з відповідача судові витрати.

При цьому позивачка посилається на те, що вона відповідно до Закону України Про соціальний захист дітей війни відноситься до категорії дітей війни і їй з 01 січня 2006 року щомісячно повинна виплачуватись соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Їй соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком в 2006-2007 роках взагалі не виплачувалась. 01 січня 2008 року їй виплачується соціальна допомога, як дитині війни, у розмірі 10 % мінімальної пенсії за віком.

Щодо поновлення їй строку на звернення до суду з позовом за період з 01 січня 2006 року по час подання позову, позивачка посилається на те, що вона не знала про належні їй, як дитині війни, виплати. І тільки після висвітлення зазначених подій у пресі, у зв'язку з ухваленням відповідного рішення Конституційним Судом України, позивачка дізналася про порушення її законних прав та інтересів.

До суду позивачка не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає у повному обсязі.

Представник відповідача до суду не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позов не визнає, пославшись в письмових запереченнях на те, що фінансування виплат соціальної допомоги дітям війни проводиться з державного бюджету, а не з бюджету Пенсійного Фонду України. На 2006-2007 роки не був визначений механізм розрахунку та виплати вищевказаної соціальної допомоги, не визначено який орган та з яких джерел повинен призначати 30% доплату до пенсії. З 01 січня 2008 року питання нарахування та виплати соціальної допомоги дітям війни законодавчо врегульовано і їм щомісячно проводиться доплата до пенсії. Крім того, відповідач вважає, що позивачка без поважних причин пропустила строк для звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки з моменту висвітлення подій у пресі минуло півтора роки.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

ОСОБА_1 відповідно до Закону України Про соціальний захист дітей війни відноситься до вказаної категорії осіб, що підтверджується посвідченням № 170854.

Відповідно до ст.6 цього Закону позивачка має право на отримання щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

В 2006-2007 роках вищевказана соціальна допомога позивачці взагалі не виплачувалась, а з 01 січня 2008 року їй виплачується соціальна допомога, як дитині війни, у розмірі 10 % мінімальної пенсії за віком.

Представник відповідача обґрунтовано посилається на те, що позивачкою безпідставно пропущено строк на звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Позивачка не надала доказів того, що вона пропустила строк позовної давності з поважних причин. Не можна визнати поважною ту причину, що позивачку не повідомили про належні їй, як дитині війни, виплати, та вона не знала про порушення свого права. Позивачка мала можливість своєчасно дізнатися про це із засобів масової інформації, рішення Конституційного Суду України оприлюднюються. Крім того, вона мала можливість звернутися за консультацією до юристів.

Тому вважаю, що позовні вимоги слід розглядати по суті лише в межах трирічного строку, а саме з 02 липня 2007 року по 01 квітня 2010 року. А в поновленні пропущеного строку з 01 січня 2006 року слід відмовити.

Є безпідставними посилання відповідача на те, що Законом України Про державний бюджет на 2008 рік встановлено інші розміри надбавки до пенсії дітям війни і вони зараз виплачуються. Оскільки, відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Пунктом 12 статті 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 від 19.12.2006 року №489-V, дію ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни від 18.11.2004 року №2195-IV, на 2007 рік зупинено.

Відповідно рішення Конституційного суду України № 6 рп/2007 від 09 липня 2007 року, визнані не конституційними положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» п. 12 ст. 71, яким зупинено дію статті 6 закону України № 2195 ІV від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни».

Положення Законів України про державний бюджет на відповідний рік, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення,

Рішення Конституційного суду є обов'язковим до виконання на території України.

У звязку з наведеним, оскільки відповідач до 09 липня 2007 року діяв в рамках передбачених законом, суд не може визнати протиправними його дії у не нарахуванні позивачці державної допомоги за період з 02 липня 2007 року по 08 липня 2007 року, та відмовляє у задоволенні позовних вимог за цей період. У частині ж нарахування позивачці суми соціальної допомоги за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року суд вважає дії відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачці державної допомоги як «дитині війни» протиправними, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Згідно пп. 2 п. 41 розділу II Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року №107-VI, ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни від 18.11.2004 року №2195-IV, викладено в новій редакції згідно якої, дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) до пенсії виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Частиною 4 статті 14 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 року №3551-XII визначено, що учасникам війни пенсії підвищуються на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

До набрання законної сили рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року, підстави для перерахунку підвищення до пенсії позивачці, як дитині війни, за період з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року відсутні, оскільки зазначене рішення не має зворотної сили. Таким чином, у період з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року дії відповідача щодо виплати позивачці державної допомоги як «дитині війни» у розмірі 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, суд вважає законними.

Разом з тим, судом встановлено, що з 22 травня 2008 року відповідач продовжував виплачувати позивачці, як «дитині війни», підвищення до пенсії в розмірі 10% мінімальної пенсії за віком, а тому його дії у період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року є протиправними та вимоги позивачки про зобовязання відповідача нарахувати та виплатити їй державну допомогу у розмірі 30% у вказаний період є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, враховуючи пріоритет закону над підзаконним нормативним актом, суд не бере до уваги постанову Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530, якою встановлені менші розміри підвищення до пенсії дітям війни, ніж передбачені ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

З 01 січня 2009 року по 01 квітня 2010 року зміст ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не змінювався і розмір підвищення до пенсії не коригувався ніякими законодавчими актами, тому у цей період відповідач повинен перерахувати та виплатити позивачці соціальну допомогу як «дитині війни» відповідно до статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни (у редакції від 18.11.2004, чинній у 2009 та 2010 роках), згідно якої особам, які мають статус «дітей війни», пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Судом встановлено, що позивачу, як «дитині війни», неправомірно не нараховувалися та не виплачувалися у повному обсязі (30%) суми щомісячної соціальної допомоги відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, у періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 01 квітня 2010 року. При цьому, управлінням Пенсійного Фонду України в м.Мелітополі не приймалося ніяких дій щодо нарахування та виплати позивачці сум соціальної допомоги у передбаченому законом розмірі. Таким чином, суд вважає зазначену бездіяльність відповідача протиправною, а тому права позивачки підлягають захисту.

При нарахуванні суми соціальної допомоги позивачу слід приймати до уваги мінімальну пенсію за віком, яка визначена відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Згідно з п.2.2 п.п.6 Положення про Управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах відповідач відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, нарахування та виплата позивачці соціальної державної допомоги є компетенцією управління Пенсійного фонду України в м.Мелітополі Запорізької області.

Крім того, розглянувши вимогу позивачки про зобовязання відповідача прийняти рішення про подальше призначення та виплату їй щомісячної державної соціальної допомоги, обчислюючи її з урахуванням підвищення у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.04.2010 року, суд вважає її безпідставною, оскільки Управління Пенсійного фонду України у м.Мелітополі Запорізької області зобовязано в своїй діяльності, керуватися нормами діючого законодавства, в тому числі Законом України Про соціальний захист дітей війни, який передбачає право позивачки на отримання щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, та Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яким визначений розмір мінімальної пенсії за віком. В разі порушення цього права позивачки з боку відповідача, в подальшому, вона матиме право звернутися до суду з відповідними вимогами.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України, Законом України „Про соціальний захист дітей війни, суд

В И Р І Ш И В:

В поновленні строку на звернення до суду з позовом ОСОБА_1 - відмовити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у м. Мелітополі Запорізької області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 01 квітня 2010 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Мелітополі Запорізької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 01 квітня 2010 року у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням раніше виплаченої суми державної допомоги за цей період.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення

рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя?