Справа №2-558/10 01.09.2010 01.09.2010 01.09.2010
Провадження №22ц-6666/10
Справа N 22ц 6666 2010 року Головуючий у 1 інстанції Кваша С.В.
Категорія 27. Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України.

1 вересня 2010 року. м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Шолох З.Л. та Мурлигіної О.Я.,

із секретарем судового засідання Голубкіною О.О.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 переглянула рішення місцевого Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2010 року, ухваленого в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОТП Банк до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши у межах оскарження обставини та докази, якими сторони їх стверджували, -

у с т а н о в и л а :

30 вересня 2009 року Публічне акціонерне товариство ОТП Банк предявило зазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

За кредитним договором № СM-SME400/71/2008 від 25 квітня 2008 року надало ОСОБА_4 кредит у розмірі 110 000 доларів США під зобовязання його повернення частинами до 24 квітня 2023 року та сплатою за користування ним плаваючої процентної ставки , розмір якої становить FIDR + 5,99 % річних.

До грудня 2008 року відповідач дотримувалася умов договору, а потім припинив повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним, заборгувавши на 14 липня 2009 року 919 259 гривень 99 копійок, з яких:

●889 786 гривень 58 копійок гривень 55 копійок заборгованість по тілу кредиту та відсоткам за користування ним;

●29 473 гривень 41 копійок пені.

У звязку з цим Банк предявив до нього вимогу про дострокове повернення частини кредиту, що залишилася, сплату процентів, належних відповідно до умов договору та пені, за прострочку виконання грошового зобовязання.

Посилаючись на відмову позичальника задовольнити таку вимогу, просив стягнути з нього на його користь 919 259 гривень 99 копійок.

У подальшому позивач збільшив розмір відшукуваного стягнення до 985 225 гривень 53 копійки.

Представник відповідача наявність заборгованості визнав, проте заперечує проти стягнення кредиту, оскільки вже є напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, якою забезпечувався кредит, а таке, як на його думку, припиняє існування кредитних відносин у подальшому.

Рішенням місцевого Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2010 року позов задоволено повністю і вирішено питання про розподіл судових витрат.

Представник відповідача подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Скаргу обгрунтовував невідповідністю висновків суду обставинам справи і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду 1 інстанції залишити без зміни, оскільки суд постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, місцевий суд виходив з того, що з квітня 2008 року сторони перебувають у договірних правовідносинах, підставою виникнення яких є дійсний кредитний договір. Позивач у повній мірі виконав взяті на себе за цим договором зобовязання, в той час як відповідач прострочив повернення чергової частини кредиту і не покрив заборгованість у визначений позичальником строк. У звязку з цим, вимоги Банку про дострокове повернення залишку кредиту, стягнення заборгованої грошової суми та штрафних санкцій підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Так, із ксерокопії кредитного договору № СM-SME400/71/2008 від 25 квітня 2008 року, зі всіма змінами, доповненнями та додатками до нього (а.с. 11-18); розрахунком заборгованості (а.с. - 6); кредитними заявками про перерахунок грошей (а.с. 9-10); досудової вимоги (а.с. 19) та пояснень представника відповідача в судовому засіданні вбачається, що Публічне акціонерне товариство ОТП Банк надало, а ОСОБА_4 отримав за договором кредиту 110 000 доларів США, які повинен був повернути частинами до 24 квітня 2023 року, а також сплачувати відсотки за користування кредитом.

До грудня 2008 року ОСОБА_4 належним чином виконувала взяті на себе зобовязання, а потім припинив виплати.

Це - давало позивачеві право, відповідно до п. 1.9. кредитного договору, вимагати дострокового повернення залишку кредиту, заборгованих за ним грошових сум та пені, а суду, відповідно до статей 525-526, 546, 553-554, 1048 - 1050, 1054 ЦК України, підстави для задоволення позову у повному обсязі.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і місцевий суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Стосовно ж твердження особи, яка подала апеляційну скаргу, про припинення кредитних правовідносин у звязку з вчиненням нотаріусом напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, то воно не може слугувати скасуванню рішення суду 1 інстанції, оскільки є хибним.

Дійсно, напис нотаріуса міг би бути підставою припинення кредитного договору, але це можливо лише у разі вчинення напису на самому кредитному договорі щодо стягнення заборгованих по ньому грошових сум. В нашому ж випадку, напис вчинено на договорі іпотеки, і він давав право лише на реалізацію предмету іпотеки зі спрямуванням вирученої грошової суми на покриття боргу.

Відмова у стягненні заборгованих за кредитним договором грошових сум була б порушенням права сторони на вільний вибір способу захисту свого порушеного права, що за Конституцією України є неприпустимим.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення місцевого Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Судді: