№2-162/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2010р. Вільногірський міський суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судці Литвинової Р.А.,

при секретарі Заіка А.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вільногірську цивільну справу за позовом відділу капітального будівництва та комунального господарства виконавчого комітету Вільногірської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення зайво нарахованих та виплачених коштів (третя особа - фінансове уцравління Вільногірської міської ради),

ВСТАНОВИВ:

Позивач - відділ капітального будівництва та комунального господарства виконавчого комітету Вільногірської міської ради звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення зайво нарахованих та виплачених коштів, в якому зазначає наступне.

Вільногірським міським фінансовим управлінням 29.06.2006р. була проведена перевірка правильності нарахування заробітної плати, правильності складання штатних розписів по загальному та спеціальному фондах за період з 01.01,2006р. по 01,08.2006р., ведення меморіальних ордерів №5 та наказів у 2006р. по відділу капітального будівництва та комунального господарства (далі ВКБ та ЖКГ) виконавчого комітету Вільногірської міської ради, відповідно до результатів перевірки була складена довідка.

Перевіркою було встановлено, що за період січень-лютий 2006р. заробітна плата працівникам ВКБ та ЖКГ нараховувалася згідно штатного розпису з 01.01.2006р. та постанови КМ України №2288 від 13.12.1999р. «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів» (зі змінами і доповненнями).

В зазначеному періоді було виявлено порушення, які полягають у відсутності наказів про преміювання працівників, розрахунок заробітної плати здійснено відповідачеві без урахування вимог п.2.г Постанови КМ України №268 від 09.03.2006р., штатний розпис станом на 01.03.2006р. розрахований не у межах затвердженого фонду оплати праці без погодження міського фінансового управління, а обрахований по повній потребі, що суперечить п.22 Постанови КМ України від 28.02.2002р. №228 «Про затвердження порядку складання, розгляду, затвердження. та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ», тобто нарахування та виплати згідно цього штатного розпису є безпідставними. В результаті проведеної перевірки нарахування та виплати заробітної плати загальна сума зайво нарахованої та виплаченої заробітної плати ОСОБА_2 за січень-липень 2006р. складає 3524.39грн. Дані нарахування здійснювались головними бухгалтерами ВКБ та ЖКГ ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які працювали на той час.

Позивач просить стягнути з відповідача зайво нараховану та виплачену суму заробітної плати в розмірі 3524.39грн. та зазнані ним судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача та представник третьої особи підтримали позов, просили його задовольнити. Зокрема, представник позивача, просила прийняти до уваги, що акт перевірки був підписаний керівниками ВКБ і ЖКГ без будь- яких заперечень. Представник третьої особи зауважила, що на момент перевірки не були надані документи про преміювання відповідачки в 2006р. та штатний розпис.

Відповідач ОСОБА_2 висловила категоричні заперечення проти позову, суду пояснила, що за період, про який йдеться мова в позові, їй заробітна плата та премії нараховувались у відповідності з чинним законодавством, на той час у відділі були в наявності всі необхідні документи, такі як штатний розпис, накази про преміювання та інші і їй невідомо, чому їх не було надано в момент перевірки. Якби якісь питання та документи не були б узгоджені з фінансовим відділом, то їй би не були проведені вказані виплати. Той факт, що на момент перевірки в 2009р. не виявилось якихось документів, не є підставою для стягнення з неї заробітної плати, яку вона отримала в 2006 році. На момент нарахування і отримання заробітної плати всі документи, які являлись підставою для нарахування заробітної плати, були на той час в наявності у відділі, а якби їх тоді не було, то і заробітна плата їй не була б нарахована. Відповідач просила при ухваленні рішення застосувати строк позовної давності (а.с.36).

Свідок ОСОБА_4 суду показала, що з грудня 2005р. по травень 2006р. вона працювала головним бухгалтером ВКБ і ЖКГ, у відділі був загальний і спеціальний фонд заробітної плати, був штатний розпис, заробітна плата нараховувалась згідно штатного розпису, наказів про преміювання и постанови КМ України. Вона особисто не вбачає ні арифметичної помилки, ні будь-яких порушень законодавства при нарахуванні заробітної плати. Події, про які йдеться мова в позові, мали місце три роки тому назад, а перевірка здійснювалась в 2009р., коли працювала Сміяненко і ОСОБА_5. У них документи були у хаосі, вони валялись на підлозі, по ним ходили ногами. Вона стаерджувальж» може сказати, що всі накази про преміювання були, вона особисто 'іх бачила, а потім бачила, що документи в папці були вирвані, при нарахуванні заробітної плати цифри брались з документів, а не із стелі. Коли вона звільнялась, то передала всі документи по акту прийому-передачі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилались сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами склались трудові правовідносини, а саме відповідач в зазначений в позові період часу (в 2006 році) перебувала в трудових правовідносинах з позивачем.

Згідно ст.ст.10,11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем не доведено, що документів, які були підставою для нарахування відповідачці у 2006р. заробітної плати, не було в наявності в оспорюваний період часу. З тверджень представника позивача випливає, що ці документи не були надані в момент проведення перевірки, тобто в 2009 році, що, на думку суду, не може бути підставою для стягнення зайво нарахованих коштів (на думку позивача) з відповідача. Представник третьої особи (міського фінансового управління) також наголосила на тому, що зазначені документи не були надані перевіряючим, а не вказувала на те, що їх не існувало взагалі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що на той час вона працювала головним бухгалтером відділу і вони щомісяця надавали пропозиції щодо обсягів фінансування, за межі фонду заробітної плати вони не виходили, інакше документи не «пропустив» би до оплати фінансовий відділ.

Позивач в своєму позові посилається на ст.1166 ЦК України, вважаючи, що відповідачем завдано йому майнову шкоду. Однак, позивачем не доведено, що шкоду завдано з вини відповідача.

У відповідності до вимог ст.1215 ЦК України заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї..., надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, поверненню не підлягає.

В ході судового розгляду справи не встановлено наявність арифметичної помилки, також не встановлено недобросовісності з боку відповідача.

Крім того, позивач заявила клопотання, виклавши це письмово, щодо застосування строку позовної давності.

Ст.233 ч.З КЗпП України передбачає строк в один рік для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації.

У відповідності до вимог ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на вищенаведене суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні

позову.

У відповідності до ст.88 ЦПК України з позивача підлягає до стягнення державне мито, яке він зобов'язаний був сплатити при подачі даного позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 1215, 256, 257, 267 ч.ч.3,4 ЦК України, ст.233 ч.З КЗпП України, суд

ВИРІШИВ:

Відділу капітального будівництва та комунального господарства виконавчого комітету Вільногірської міської ради в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення зайво нарахованих та виплачених коштів (третя особа - фінансове управління Вільногірської міської ради) відмовити.

Стягнути з відділу капітального будівництва та комунального господарства виконавчого комітету Вільногірської міської ради на користь держави державне мито в сумі 51.00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення суду виготовлено 08.10.2010р.

Суддя Р.А. Литвинова