Справа №2-4822/09 27.01.2010 27.01.2010 27.01.2010
Провадження №22ц-101/10
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Паліюка В.П.,

суддів Славгородської Н.П., Буренкової К.О.,

при секретарі судового засідання Аніщенко Д.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 і представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 представника ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2009 р., ухваленого за позовом відкритого акціонерного товариства «Інгул» до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нежилого приміщення недійсним,

в с т а н о в и л а :

В червні 2009 р. ВАТ «Інгул» звернулося з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень підвалу та першого поверху загальною площею 478 кв. м у багатоповерховому будинку №76 по вул. Космонавтів у м. Миколаєві, укладеного 24 листопада 2004 р. між останнім та концерном «Український капітал».

Позивач свої вимоги мотивував тим, що концерн «Український капітал» не мав право відчужувати спірні приміщення, так як рішеннями господарських судів, ухвалених в період з вересня 2001 р. по травень 2005 р., всі попередні угоди щодо цих приміщень, а також свідоцтво про право власності, видане концерну «Український капітал», визнані недійсними.

Посилаючись на наведені обставини, позивач просив про задоволення позову.

В судовому засіданні представник ВАТ «Інгул» уточнив позовні вимоги і просив суд в порядку реституції повернути спірні нежилі приміщення цьому підприємству.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2009 р. позов ВАТ «Інгул» задоволено.

Постановлено визнати недійсним договір купівлі-продажу частини нежитлових приміщень жилого будинку №76 по вул. Космонавтів у м. Миколаєві, а саме: підвалу та першого поверху загальною площею 478 кв. м, посвідчений 24 листопада 2004 р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4, (реєстровий № 258) між концерном «Український капітал» та ОСОБА_3

Зобовязано ОСОБА_3 повернути ВАТ «Інгул» частину нежитлових приміщень: підвалу та першого поверху загальною площею 478 кв. м у жилому будинку №76 по вул. Космонавтів у м. Миколаєві.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, а справу повернути на новий розгляд. Представник позивача посилається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права, зокрема, суд мав ухвалити заочне рішення та здійснювати повне фіксування судового засідання, також неповно зясував фактичні обставини справи. Крім цього, представник відповідача посилається на те, що при ухваленні рішення суд порушив положення ст. 388 ЦК.

Перевіривши матеріалами справи доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку, що її слід відхилити із наступних підстав.

Задовольняючи позов ВАТ «Інгул», суд виходив з того, що концерн «Український капітал» на момент укладення з ОСОБА_3 спірного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень не являвся власником цього майна, а тому не мав права розпоряджатися ним.

Висновки суду достатньо мотивовані та підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи.

У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Миколаївського міськвиконкому від 28 листопада 1990 р. № 413 Миколаївському трансформаторному заводу була відведена земельна ділянка під будівництво 65-квартирного 14 -и поверхового житлового будинку по пр. Миру та вул. Космонавтів у м. Миколаєві і передано функції замовника.

ВАТ «Інгул» створено в порядку корпоратизації на підставі рішення Міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України від 30 грудня 1994 р. №1809 на базі державного підприємства Миколаївський трансформаторний завод, реорганізованого в подальшому у Виробниче обєднання «Інгул» (далі ВО «Інгул»). Згідно рішення господарського суду м. Києва від 20 вересня 2007 р. ВАТ «Інгул» визнано правонаступником майна, прав та обовязків Обєднання.

Як видно із письмових пояснень Міністерства промислової політики України від 21 квітня 2009 р., довідки ВАТ «Інгул» від 3 серпня 2008 р. вказаний недобудований житловий будинок знаходиться на балансі останнього. Вказаним Міністерством ВО «Інгул» було надано право на проведення тендеру з вибору підрядної організації для завершення будівництва вказаного житлового будинку. В звязку з чим 27 липня 1995 р. ВО «Інгул» уклало з ТОВ Малим підприємством «Інтерфірма» (далі - «Інтерфірма») договір про дольову участь у будівництві, за умовами якого лише після завершення будівництва даного жилого будинку у власність останньої повинна була перейти певна кількість квартир та приміщення першого поверху і підвал.

Між тим, 17 вересня 2001 р. «Інтерфірма» уклала з концерном «Український капітал» договір купівлі-продажу нежитлового приміщення першого поверху площею 408, 3 кв. м., а також підвального приміщення площею 280 кв. м у житловому будинку по пр. Миру та вул. Космонавтів у м. Миколаєві.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 27 грудня 2001 р. договір про дольову участь у будівництві даного будинку, укладений 27 липня 1995 р. між ВО «Інгул» і «Інтерфірмою», визнано неукладеним. Рішенням цього ж суду від 26 квітня 2005 р., залишеним без змін постановою Верховного Суду України від 27 лютого 2007 р., також визнано недійсним договір купівлі продажу нежитлових приміщень (1 поверх загальною площею 408, 3 кв. м, підвальне приміщення загальною площею 280 кв. м), розташованих в 14-поверховому 65- квартирному будинку за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру вул. Космонавтів, укладений між «Інтерфірмою» і концерном «Український капітал».

За наведених обставин суд, повно зясувавши обставини спору, перевіривши доводи сторін, проаналізувавши зібрані докази, дав їм належну правову оцінку, і прийшов до обгрунтованого висновку про визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень жилого будинку №76 по вул. Космонавтів у м. Миколаєві, оскільки на момент його укладення концерн «Український капітал» не являвся власником нерухомого майна, яке було предметом договору, а тому не мав права розпоряджатися ним. Висновок суду відповідає положенням ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215, ч.1. ст. 317, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 328 ЦК.

Встановивши наведені обставини та враховуючи, що концерн «Український капітал» ліквідовано, суд на підставі ст. 216 ЦК правильно застосував неповну реституцію шляхом покладення на ОСОБА_3 обовязку повернути позивачу частину нежитлових приміщень підвалу та першого поверху загальною площею 478 кв. м жилого будинку за адресою: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 76.

Посилання в апеляційній скарзі на те, відповідач є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, а тому позивач не має право їх витребувати, безпідставні, оскільки майно вибуло поза волею останнього і це майно є складовою частиною житлового будинку, який не введено в експлуатацію до теперішнього часу.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно поновив позивачу строк позовної давності не підлягають задоволенню, так як спростовуються висновком суду про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду, що не суперечить положенням ч.5 ст. 267 ЦК.

Твердження представника відповідача про те, суд повинен був ухвалити заочне рішення по суті заявлених вимог також не заслуговують на увагу, оскільки є наслідком помилкового тлумачення ст. 224 ЦПК. Із матеріалів справи видно, що 27 липня 2009 р. попереднє судове засідання проведено за участі представників сторін. В судові засідання, призначені на 19 серпня 2009 р. і на 30 вересня 2009 р. відповідач та його представник не зявилися, хоча були своєчасно на належним чином повідомлені судом. Крім цього від представника відповідача 14 серпня 2009 р. та 29 вересня 2009 р. надійшли заяви про відкладення розгляду справи у звязку з відрядженням представника. Оскільки в матеріалах справи були наявні докази належного повідомлення відповідача про останнє судове засідання, а неявка його представника визнана судом неповажною, то суд обгрунтовано розглянув справу у їх відсутність. Підстав для ухвалення заочного рішення у суду не було.

Інші доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права правового значення для вирішення спору не мають і не являються підставою для скасування рішення.

За наведених обставин, колегія приходить до висновку, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_5, відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2009 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий Судді