14.10.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Справа №22ц-6448/10р. Головуючий в І інстанції
Категорія 48 ОСОБА_1
Доповідач: Полікарпова О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року жовтня місяця 14 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючої: Кузнєцової О.А.

суддів: Полікарпової О.М.

ОСОБА_2

при секретарі: Кримцевій І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 16 серпня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 В ячеслава Івановича про стягнення заборгованості по аліментах,

встановила:

ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) у розмірі 93810 грн ( 1% за кожен день прострочки станом на 01.05.2010 року від суми несплачених аліментів, яка складає 3478,74 грн) та у розмірі 94 559 грн (від суми несплачених аліментів, яка складає 5436, 99 грн), борг у розмірі 484, 13 грн, який виник при незасгосуванні мінімального розміру аліментів у розрахунку на підприємстві АСК «Укррічфлот», а також змінити розмір аліментів на її користь з 1/6 на 1/4 частину усіх видів доходу платника.

В судовому засіданні позивачка доповнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь 1 ООО грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням суду від 16 серпня 2010 року у позові ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі вона просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обємі. При цьому апелянт посилається на неналежну оцінку судом доказів по справі, неправильне застосування норм матеріального права.

Судова колегія, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явились, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Відмовляючи позивачці у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача у виникненні заборгованості по аліментам відсутня, а тому на нього не може бути покладена відповідальність за прострочення зобовязання . Що ж до вимог про зміну розміру аліментів, то, на думку районного суду, позивачка не надала суду доказів, які б свідчили про наявність підстав для цього. Також районний суд вважав, що вимоги про відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на законі.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції і вважає, що судом повно та правильно встановлено обставини по справі, належно оцінено надані сторонами докази, а також правильно застосовані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що за рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 09.03.2006 року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 у розмірі ІООО грн, на утримання доньки - 2000 грн, щомісячно, починаючи з 12.12.2005 року. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 22.06.2006 року змінено розмір аліментів до 1/6 і 1/4 частини доходів, відповідно (а.с.4,5). Виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_4 аліментів у розмірі іооо грн та 2000 грн 22.12.2006 року відкликані з АСК «Укррічфлот» державним виконавцем (а.с.114). 09.09.2006 року' було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на користь ОСОБА_5 у розмірі 1/4 та 1/6 частин доходу, а розпорядження державним виконавцем за місцем роботи боржника направлено лише 07.02.2007 року. Визначено, що починаючи з 01.02.2007 року необхідно відраховувати аліменти у розмірі 20% від заробітку , з яких 3,4% направляти на погашення заборгованості у розмірі 6771 грн, а у розпорядженні № 5000 зазначено про необхідність проведення утримання у розмірі 50 % заробітку, з яких 25% направляй на погашення заборгованості у розмірі 10198 грн. 27.04.2009 року виконавчі листи були повернуті до ВДВС у звязку із звільненням ОСОБА_4 з АСК «Укррічфлот» із вказівкою про відсутність заборгованості по аліментам станом на квітень 2009 року. За результатами перевірки виконавчого провадження 13.03.2009 року Головне управління юстиції надало ОСОБА_4 відповідь про те, що на березень 2009 року у нього відсутня заборгованість по аліментах. З пояснень представника ВДВС Суворовського РУЮ вбачається, що після виявлення факту помилкового ненарахування заборгованності, ОСОБА_4. про це не повідомлявся.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментах.

Як правильно вважав суд першої інстанції, зазначені позивачкою підстави для збільшення розміру аліментів не відповідають вимогам ст.192 СК України, а позов в частині відшкодування моральної шкоди не ґрунтується на законі.

Доводи апелянта були перевірені під час розгляду справи, її дано належну оцінку, з якою колегія суддів погоджується.

Керуючись ст. ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Смі рнової ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від іб серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності після її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: