Справа № 2-309/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2010 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в складі головуючого судді Завгороднього Є.В.

при секретарі Беспалової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Української товарної біржі про визнання договору дійсним, визнання майна спільною власністю подружжя, поділ майна подружжя, стягнення грошової компенсації, судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із позовом в суд з вимогою про визнання дійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу «Опель» державний номерний знак 06 АА3154 від 11.11.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладеного у формі нотаріально посвідченої довіреності на право розпорядження предметом спору, а також визнання цього майна спільним майном подружжя , у зв»язку з його придбанням в період шлюбу за кошти подружжя. В свою чергу позивач вважає , що згодом ОСОБА_2 і ОСОБА_4 19.11.2006 року уклали договір купівлі продажу предмета спору без його згоди в період шлюбу, тобто без згоди подружжя, внаслідок чого цей договір необхідно визнати недійсним. В суді позивач і його представник вимоги підтримали.

Відповідачі не з»явились , були інформовані, причини неявки не повідомили. їх неявка визнана неповажною , суд вирішив спір на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

3»ясовані наступні факти і відповідні їм правовідносини :

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 25.02.1989 року по 13.03.2007 року перебували у шлюбі під час якого 11.11.2006 року на їх ім»я була оформлена і нотаріально посвідчена довіреність , якою власник транспортного засобу-Лебідь В.Л, від імені якого діяв в межах наданих йому повноважень ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на самостійне кожним з них керування і розпорядження транспортним засобом «Опель» номер кузова ^ОЬ 00005 Ш2608683. (а.с.26)

Згідно ст. 237 ЦК представництвом є правовідношення , в якому одна сторона (представник) зобов»язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку він представляє. За своїм змістом, довіреність є формою представництва і не створює правовідносин пов»язаних з переходом майнових прав на транспортний засіб від однієї особи до іншої. Таким чином колишнє подружжя ОСОБА_1 згідно обумовленого доручення набуло по цивільному правочину виключно тимчасове право на керування і розпорядження предметом спору і кожен з них мав однаковий обсяг повноважень і можливість скористатись цими правами незалежно від волі один-одного. Такі дії не потребували одержання згоди кожним з подружжя, оскільки право власності на предмет спору подружжю не перейшло, а майно (авто) перебувало у їх тимчасовому користуванні і розпорядженні на підставі цивільно правової угоди-договору що здійснювалась за довіреністю (ст. 224 ЦК), відтак предмет спору не набув статусу спільного майна подружжя і не підлягає поділу між ОСОБА_1 і ОСОБА_2.(ОСОБА_1).

Безпідставні посилання сторони позивачів на положення ст. 369 ЦК так-як ця норма права регулює здійснення права спільної сумісної власності що виникли з цивільних, а не сімейних правовідношень тому при дослідженні питання про отримання згоди другого подружжя на здійснення правочину, необхідно керуватись виключно вимогами Сімейного Кодексу. Так ст. 63 СК дійсно передбачає необхідність отримання згоди другого подружжя на вчинення правочину, але як вже було зазначено, обумовлений транспортний засіб не відноситься до спільного майна подружжя , тому отримувати згоду на його продаж не було потреби. Таким чином суд дійшов висновку що відсутні правові підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного авто від 19.11.2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6М.(ОСОБА_2), у зв»язку із відсутню згоди позивача на вчинення такого правочину.

Самостійною підставою для відмови у позові є і та обставина , що згідно частин перших ст.ст. 328,334 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не вимагається, (с.220 ЦК)

Тобто, за вищезазначених умов суд може визнати дійсним лише той договір, який за законом підлягав нотаріальному посвідченню.

Оскільки закон не вимагає обов»язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля, тому така угода не може бути визнана дійсною рішенням суду, на що, зокрема, вказано і в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Крім того, п.п.4,7,8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 7 вересня 1998 року, передбачений спеціальний порядок набуття права власності на транспортні засоби цей порядок також не був дотриманий, а саме: Пунктами 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок від 07.08.1998 р. N 1388, передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання , або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості; правомірність придбання транспортних засобів, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах.

Відповідно до п. 4 зазначених Правил перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. На виконання п. 44 цих Правил, зняття з обліку транспортних засобів здійснюється після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу. Спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, після 11.11.2006 року залишився зареєстрованим за ОСОБА_3Л.(а.с.97) В матеріалах справи нема поданих заяв колишнього подружжя ОСОБА_6 про реєстрацію або зняття з обліку автомобіля і його огляд органами ДАЇ.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля від 11.11.2006 року, визнання права спільної власності колишнього подружжя ОСОБА_6 за ними.

Відповідно до ст.З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки в установленому законом порядку позивач не набув права власності на спірний автомобіль, останній не має права вимоги щодо решти заявлених ним похідних позовних вимог, як то; визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю подружжя, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 19.11.2006 року, стягнення грошової компенсації за ? частину вартості автомобіля, відшкодування судових витрат.

Пункт 1.5. наданого в справу кредитного договору від 18.09.2006 року (а.с.5) підтверджує отримання позивачем від банківської установи шести тисяч доларів США на споживчі потреби, але ці обставини не доводять , самого факту набуття права власності на спірний транспортний засіб, тому цей договір не може бути доказом в підтвердження доводів позивача по заявленим позовним вимогам.

Зважаючи на перераховані обставини , керуючись ст. 213-215 ЦПК України ,-

ВИРІШИВ :

Відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Української товарної біржі про визнання договору купівлі-продажу від 11.11.2006 року дійсним, поділ майна подружжя, визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю подружжя, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 19.11.2006 року, стягнення грошової компенсації за 1А частину вартості автомобіля, відшкодування судових витрат.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі заяви про апеляцію протягом 10 днів

та подачі апеляційної скарги в наступні 20 днів.

Суддя Кіровського Є. В. Завгородній

районного суду

м.Кіровограда