Провадження № 2-1417/2010 Справа № 2-1417/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2010 року Комінтернівський районний суд м.Харкова у складі головуючого судді Білецької А.М.

при секретарі Кошкіній Л.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом державного підприємства « завод ім. В.А. Малишева» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, державне підприємство « Завод ім. В.А.Малишева», звернувся до суду із позовом до відповідача, ОСОБА_1 в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 35084,55 гривень заборгованості за договором позики, 350,84 гривні держмита, сплаченого при подачі позову та 30,00 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення процесу, а всього 35465,39 гривень.

В обґрунтування позову зазначив,що відповідач ОСОБА_1 з 18 листопада 1997 року по 09 січня 2003 року працював на державному підприємстві «Завод ім. В.А.Малишева» інженером технологом в цеху № 105.

28 жовтня 1999 року відповідач звернувся із заявою про видачу безпроцентної позички в розмірі 60400,00 гривень для придбання ізольованої чотирикімнатної квартири в житловому будинку за адресою: м. Харків, пр. Московський, б. 128. Заяву відповідача було задоволено та 29 жовтня 1999 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позички № 892/99-4/17, згідно якого відповідачу була надана позичка в розмірі 60400,00 гривень та визначений порядок її повернення. Із загальної суми грошей, перерахованих в 1999 році державним підприємством «Завод ім. В.А. Малишева» на будівництво 2000 році житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Московський, б. 128, на розрахунковий рахунок ЖБК «ЖБК-98» грошові кошти в розмірі 60 400,00 гривень були зараховані на виконання зобов'язань по оплаті квартири членом ЖБК «ЖБК-98» ОСОБА_1, згідно заяви відповідача від 28 жовтня 1999 року.

ОСОБА_1 є членом ЖБК «ЖБК-98» з 16 липня 1998 року та є власником квартири, яка знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Московський, б. 128, кв.23, що підтверджується довідкою № 83 к і свідоцтвом про право власності на квартиру.

Відповідно до п. 6 договору позички,відповідач зобов'язався повертати позичку наступним чином: щомісячно рівними частками, шляхом утримання адміністрацією позивача грошових коштів із заробітної плати відповідача.

Відрахування із заробітної плати відповідача здійснювались з листопада 1999 року згідно розрахунку погашення заборгованості позички, підписаного відповідачем.

09 січня 2003 року трудовий договір з відповідачем був розірваний. Станом на момент звільнення відповідач сплатив 8 595,18 гривень,що підтверджується його розрахунковими листками, із яких вбачається, що в період з листопада 1999 року по січень 2003 року, щомісячно в сумі 250,62 гривні проводились відрахування із заробітної плати.

Після звільнення з підприємства, згідно з пунктом 13.3 договору позички, відповідач зобовязаний був своєчасно вносити кошти в кассу підприємства, згідно розрахунку погашення позички члена ЖБК «ЖБК-98» по 250,62 гривні щомісячно.

Згідно приходних ордерів №73 від 25 січня 2007 року та №787 від 12 червня 2007 року в рахунок виконання зобовязань відповідачем було внесено в касу підприємства грошові кошти на загальну суму 14 676,73 гривні, якими погашено заборгованість по липень 2007 року включно.

Відповідно до п. 9.1. ссудного договору №826/99-2/15 від 29 жовтня 1999 року позичкодавець вправі припинити в односторонньому порядку договір у випадку передбаченому п.п.9.1.1. невиконання будь-якого зобовязання позичкоотримувачем на протязі 3-х діб з моменту настання необхідності виконання даного зобовязання.

Відповідно до п 9.2. договору позички, наслідком припинення договору є виникнення права позичкодавця на задоволення всіх вимог, які він мав до позичкоотримувача на момент припинення дії договору.

Оскільки відповідач надалі не виконував прийняті на себе зобовязання та не здійснював внески за договором позички в період з 01 серпня 2007 року по 01 квітня 2008 року, його заборгованість склала 34 529,27 гривень, а з урахуванням 3% річних 35084,55 гривень.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги змінила, просила стягнути відповідача на користь позивача 28 524,34 гривні заборгованості за договором позички, 333,55 гривень суму індексу інфляції, суму 3% річних- 221,73 гривні, 350,84 гривні держмита, сплаченого при подачі позову та 30,00 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення процесу, а всього 29460,46 гривень. Позов просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимогу не визнав, проти задоволення позову заперечував. Звернувся із зустрічним позовом, в якому просив стягнути з державного підприємства «Завод ім.В.А.Малишева» на свою користь моральну шкоду у розмірі 1000 гривень та 7816 гривень середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. В обґрунтуванні позову посилався на те, що при звільненні з підприємства йому позивач повинен був виплатити в день звільнення 09 січня 2003 року, всі належні суми, а саме 10685,85 гривень. Однак, фактично ця сума йому була сплачена лише 19 листопада 2004 року шляхом взаємозаліку. Його середній заробіток складав 350 гривень,тому сума складає 7816 гривень. Щодо заборгованості за договором позички то зазначив,що не надав доказів щодо перерахунку суми за договором позички на оплату придбаної ним квартири.

Суд вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з 18 листопада 1997 року по 09 січня 2003 року працював на державному підприємстві «Завод ім. В.А.Малишева» інженером технологом в цеху № 105.

28 жовтня 1999 року відповідач звернувся до позивача із заявою про видачу безпроцентної позички в розмірі 60400,00 гривень для придбання ізольованої чотирикімнатної квартири в житловому будинку за адресою: м.Харків,пр.Московський, б. 128. Заяву відповідача було задоволено та 29 жовтня 1999 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позички №892/99-4/17,згідно якого відповідачу була надана позичка в розмірі 60400,00 гривень та визначений порядок її повернення. Із загальної суми грошей, перерахованих в 1999 році державним підприємством « Завод ім.В.А. Малишева» на будівництво 2000 році житлового будинку, що знаходиться за адресою: м.Харків, пр.Московський,б. 128, на розрахунковий рахунок ЖБК «ЖБК-98» грошові кошти в розмірі 60 400,00 гривень були зараховані на виконання зобов'язань по оплаті квартири членом ЖБК «ЖБК-98» ОСОБА_1, згідно заяви відповідача від 28 жовтня 1999 року.

ОСОБА_1 є членом ЖБК «ЖБК-98» з 16 липня 1998 року та є власником квартири, яка знаходиться за адресою: м.Харків,пр.Московський,б. 128,кв.23.,що підтверджується довідкою № 83 к і свідоцтвом про право власності на квартиру.

Відповідно до п. 6 договору позички,відповідач зобов'язався повертати позичку наступним чином: щомісячно рівними частками, шляхом утримання адміністрацією позивача грошових коштів із заробітної плати відповідача.

Відрахування із заробітної плати відповідача здійснювались з листопада 1999 року згідно розрахунку погашення заборгованості позички,підписаного відповідачем.

09 січня 2003 року трудовий договір з відповідачем був розірваний. Станом на момент звільнення відповідач сплатив 8 595,18 гривень,що підтверджується його розрахунковими листками, із яких вбачається, що в період з листопада 1999 року по січень 2003 року,щомісячно в сумі 250,62 гривні проводились відрахування із заробітної плати.

Після звільнення з підприємства, згідно з пунктом 13.3 договору позички, відповідач зобовязаний був своєчасно вносити кошти в кассу підприємства, згідно розрахунку погашення позички члена ЖБК «ЖБК-98» по 250,62 гривні щомісячно.

Згідно приходних ордерів №73 від 25 січня 2007 року та №787 від 12 червня 2007 року в рахунок виконання зобовязань відповідачем було внесено в кассу підприємства грошові кошти на загальну суму 14 676,73 гривні, якими погашено заборгованість по липень 2007 року включно.

Відповідно до п. 9.1. ссудного договору №826/99-2/15 від 29 жовтня 1999 року позичкодавець вправі припинити в односторонньому порядку договір у випадку передбаченому п.п.9.1.1. невиконання будь-якого зобовязання позичкоотримувачем на протязі 3-х діб з моменту настання необхідності виконання даного зобовязання.

Відповідно до п 9.2. договору позички, наслідком припинення договору є виникнення права позичкодавця на задоволення всіх вимог, які він мав до позичкоотримувача на момент припинення дії договору.

Оскільки відповідач надалі не виконував прийняті на себе зобовязання та не здійснював внески за договором позички в період з 01 серпня 2007 року по 01 квітня 2008 року,його заборгованість склала 34 529,27 гривень, а з урахуванням 3% річних 35084,55 гривень,в звязку з чим позивач звернувся з позовом до суду.Надалі, відповідач продовжував сплачувати заборгованість за договором позички і його заборгованість склала 25936,63 гривні,індекс інфляції 338,55 гривень,3 % річних 221,73 гривні,а всього 26 872,75 гривень.

За таких обставин,суд вважає,що позовні вимоги державного підприємства «Завод ім. В.А.Малишева» підлягають задоволенню частково. Суд відхилює доводи відповідача,оскільки він фактично визнав позов,сплачуючи заборгованість. Стосовно стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,то відповідач пропустив строк для звернення до суду,передбачений ст. 223 КЗпП України і суд не вбачає підстав для його поновлення.

Керуючись ст ст 10,11,209,212,214-215 ЦПК України,ст. 526 ЦК України,ст.233 КЗпП України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги державного підприємства « Завод ім. В.О Малишева » задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь державного підприємства « Завод ім. В.О. Малишева » 26 872,75 гривень боргу за договором позички.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь державного підприємства « Завод ім. В.О Малишева » 268,7 гривні держаного мита та 30,0 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення процесу.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10- денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_2