Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2010 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

при секретарі Калініченко М.В.

за участю позивачів ОСОБА_1

ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю представника позивача ОСОБА_4

за участю відповідачки ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовною заявою ОСОБА_1, третя особа: Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування та заповіту, визнання права власності на спадкове майно по закону, ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, третя особа: Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування, визнання права на спадщину, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2001 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати договір дарування 63/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гончарова, 15, реєстр 5-184, укладений 23 січня 2001 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 недійсним, визнати за ОСОБА_1 право на спадкування першої черги за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що 06 лютого 2001 року помер батько позивача ОСОБА_8 Після смерті батька залишилося спадкове майно у вигляді 63/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гончарова, 15. В звязку з тим, що позивач являється спадкоємцем першої черги за законом, він звернувся до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де нотаріус ОСОБА_9 в усній формі повідомила йому, що ОСОБА_8 був складений заповіт, відповідно до якого, спадкоємцем являється ОСОБА_5 15 травня 2001 року позивач отримав довідку з ДМБТІ за підписом начальника, в якій вказано, що 63/100 частини домоволодіння на підставі договору дарування, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, належить ОСОБА_5 В цій же довідці вказано, що договір дарування був укладений 23.01.2001 року, тобто за 14 днів до смерті ОСОБА_8 Позивач вважає, що договір дарування на користь відповідачки являється недійсним так як, з 26.04.1990 року ОСОБА_8 знаходився на диспансерному обліку в міському ПТД з діагнозом дисемінований туберкульоз легень, фаза інфільтрації і розпаду, МБТ, 16 група, легенева недостатність ІІ ступеню, хронічний алкоголізм. ОСОБА_8 помер вдома 06.02.2001 року від легеневої кровотечі. На протязі останніх місяців життя, батько позивача постійно вживав наркотичні засоби, і цей факт можуть підтвердити ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_7, які розповідали позивачу, що ОСОБА_8 останнім часом знаходився в постійному наркотичному спянінні і не мав можливості адекватно реагувати на ситуацію та відповідати за свої дії.

13 серпня 2001 року позивачка ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати договір дарування домоволодіння по вул. Гончарова, 15 в м. Дніпропетровську недійсним, визнати за неповнолітньою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на обовязкову частину у спадкуванні 2/3 частини домоволодіння по вул. Гончарова, 15 в м. Дніпропетровську. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала на те, що померлий ОСОБА_8 являвся батьком ОСОБА_2 Після смерті ОСОБА_8 залишилася спадщина у вигляді 63/100 частини домоволодіння по вул. Гончарова, 15 в м. Дніпропетровську. Про смерть ОСОБА_8 позивачка дізналася у травні 2001 року. Одночасно їй стало відомо, що домоволодіння по вул. Гончарова, 15 померлий подарував ОСОБА_5 у січні 2001 року. Позивачка вважає, що договір дарування домоволодіння по вул. Гончарова, 15, ОСОБА_8 ОСОБА_5 є недійсним, так як ОСОБА_8 тяжко хворів і знаходився на диспансерному обліку у ПТД з діагнозом «туберкульоз легень», фаза розпаду. Таке захворювання обумовлюється вживанням сильнодіючих наркотичних засобів для зменшення болю, у звязку з чим ОСОБА_8 не міг відповідати за свої дії, також неповнолітня донька ОСОБА_8 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 має право на обовязкову долю на 2/3 частини від долі, яка має належати спадкоємцю за законом.

Вищевказані позови обєднані в одне провадження.

22 грудня 2003 року до суду надійшла додаткова позовна заява від ОСОБА_1 про визнання недійсними договору дарування та заповіту, визнання права власності на спадкове майно за законом. Як і в первісному позові ОСОБА_1 посилався на обставини, які свідчать про те, що ОСОБА_8 в момент складання заповіту та договору дарування не міг відповідати за свої дії, оскільки знаходився у стані алкогольного та наркотичного спяніння, а також в тяжкому хворобливому стані, що викликаний туберкульозом легень у фазі інфільтрації та розпаду.

В судовому засіданні позовач ОСОБА_1 остаточно уточнив свої позовні вимоги та просив на підставі ст. 48 ЦК України визнати недійсним заповіт від 20.01.2001 року, складений ОСОБА_8, зареєстрований в Третій Дніпропетровській державній нотаріальній конторі за № 5-164, визнати недійсним договір дарування 63/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Гончарова, 15, укладений 23.01.2001 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, зареєстрований в Третій Дніпропетровській державній нотаріальній конторі за № 5-184, визнати за ОСОБА_1, як спадкоємцем першої черги право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 на 63/200 частини домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1.

Позивачі ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, позов просили задовольнити, в звязку з тим, що померлий ОСОБА_8 тяжко хворів і знаходився на диспансерному обліку у ПНД з діагнозом «туберкульоз легень», фаза розпаду, страждав на алкоголізм. ОСОБА_8 не міг свідомо підписувати договір дарування від 23.01.2001 року та заповіт від 20.01.2001 року та підпис в договорі даріння та заповіті не ОСОБА_8 Посилалися на доводи, викладені в позовних заявах.

Відповідачка ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснила, що останні пів року життя ОСОБА_8 вона доглядала хворого брата. Син ОСОБА_1 обіцяв його доглядати, але нічого не робив. Вона поставила ОСОБА_8 умову - не зловживати алкоголь. Договір дарування хотіли оформити, але у звязку з тим, що документи оформлювалися в МБТІ, спочатку зробив ОСОБА_8 заповіт, а потім договір дарування.

Представник третьої особи 3-ї Дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, раніше надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа, приватний нотаріус ОСОБА_6, в судове засідання не зявилася, про розгляд справи була повідомлена, причину неявки суду не повідомила.

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не зявилася, про розгляд справи повідомлена, причину неявки суду не повідомила.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 48 ЦК України правочин є недійсним, якщо він не відповідає вимогам закону, в тому числі, якщо він обмежує особисті чи майнові права неповнолітніх дітей.

В судовому засіданні встановлено, що 06 лютого 2001 року помер батько позивачів ОСОБА_8 та ОСОБА_2 ОСОБА_8.

20.01.2001 року ОСОБА_8 склав заповіт на все своє майно на імя ОСОБА_11 (т.1 а.с. 27, т. 2 а.с. 116).

23.01.2001 року ОСОБА_8 подарував 63/100 частин домоволодіння по вул. Гончарова, буд 15 в м. Дніпропетровську. (т. 2, а.с 117)

З 26.04.1990 року ОСОБА_8 знаходився на диспансерному обліку в міському ПТД з діагнозом дисемінований туберкульоз легень, фаза інфільтрації і розпаду, МБТ, 16 група, легенева недостатність ІІ ступеню, хронічний алкоголізм. За ухвалою суду була проведена посмертна судово-психіатрична експертиза, яка показала, що ОСОБА_8 в періоди з 20.01.2001року по 23.01.2001 року хронічним стійким психічним розладом не страждав. Знаходив психічний та поведінковий розлад внаслідок вживання алкоголю, за своїм психічним станом, на вказаний період ОСОБА_8 міг відповідати за свої дії та керувати ними. (т.1 а.с. 17-20). Згідно висновку комплексної судової психологічно-психіатричної експертизи від 28 листопада 2008 року, на момент складання заповіту, посвідченого 20.01.2001 року та договору дарування, укладеного 23.01.2001 року ОСОБА_8 виявляв ознаки психічних розладів, характерних для синдрому залежності від алкоголю (стан ремісії) (F10.2), ступінь виразності яких не сягав рівня, що позбавляв би його здатності усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними у цей час. В момент складання заповіту 20.01.2001 року та договору дарування 23.01.2001 року у ОСОБА_8 були відсутні інші психічні розлади, повязані з процесами старіння, соматичною патологією або з іншими чинниками, які б позбавляли його здатності усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. ОСОБА_8 з урахуванням конкретних умов складання заповіту 20.01.2001 року та договору дарування 23.01.2001 року, а також його психофізичного і емоційного стану до моменту прийняття рішення про дану правову дію міг правильно сприймати істотні для справи обставини. ОСОБА_8 міг правильно усвідомлювати внутрішній зміст вчинюваних ним дій 20.01.2001 року та 23.01.2001 року і повною мірою прогнозувати їх наслідки. Будь-який хворобливий стан або інші не хворобливі чинники формування особливостей пізнавальної діяльності або індивідуально-особистісних властивостей (наприклад, підвищеної навіюваності), що мали б істотний вплив на правильність сприйняття ОСОБА_8 обставин складання заповіту 20.01.2001 року та договору дарування 23.01.2001 року і на здатність вірно і самостійно приймати рішення і діяти відповідно до них у цей час в нього не спостерігались. (т. 2 а.с. 87-97).

Після зміни позовних вимог за клопотанням позивача ухвалою суду було призначено посмертну судово-почеркознавчу експертизу. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 2350-09 від 21.12.2009 року підпис та рукописний запис «Сергієнко», які розміщені в графі «Підпис» в заповіті посвідченого 20.01.2001 року Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою по реєстру № 5-164, виконані ОСОБА_8. Підпис та рукописний запис «Сергієнко Валерій Вікторович» в графі «Даритель» в договорі дарування 63/100 частини домоволодіння, укладеного 23.01.200 року та посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою по реєстру № 5-184, виконані ОСОБА_8. (т.2 а.с. 126-131). В судовому засіданні експерт ОСОБА_12 підтвердив своє заключення по експертизі та пояснив, що йому достатньо було матеріалів для дослідження.

Крім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що бачив як приїзджав нотаріус до ОСОБА_8 для складання заповіту.

На підставі викладеного, суд вважає, що в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1, третя особа: Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус ОСОБА_6, ОСОБА_7про визнання недійсним договору дарування та заповіту, визнання права власності на спадкове майно по закону, ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, третя особа: Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування, визнання права на спадщину необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 48, 243, 529, 541, 545 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1, третя особа: Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус ОСОБА_6, ОСОБА_7про визнання недійсним договору дарування та заповіту, визнання права власності на спадкове майно по закону, ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, третя особа: Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування, визнання права на спадщину відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Самсонова