Ленінський районний суд м.Дніпропетровська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2010 року м.Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Шавули В.С.,

при секретарі Грицай Ю.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1, представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Підприємства з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна», третя особа: четверта Філія Підприємства з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» в м.Дніпропетровську, ОСОБА_4 про відміну дисциплінарних стягнень, визнання незаконним наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка 10 червня 2009 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Підприємства з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відміну дисциплінарних покарань, виплату компенсації за нанесення матеріальної та моральної шкоди (т.1 а.с.2-9).

В обґрунтування підстав зазначила, що із 16.07.2007 року вона працювала на посаді контролера касира у супермаркеті «БІЛЛА» філії № 201 підприємства з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна». У період із 15.03.2009 року по 28.03.2009 року у звязку зі станом здоровя, виконувала обовязки прибиральниці службових приміщень. Впродовж березня, квітня та травня 2009 року адміністрацією філії наказами № № 01-в, 02-в, 03-в, 06-в до неї були застосовані заходи дисциплінарного стягнення у вигляді доган. Зокрема, згідно наказу №01-в від 18.03.2009 року, їй оголошено догану за порушення п.18 правил поведінки співробітників «БІЛЛА», що виразилося у користуванні особистим мобільним телефоном у робочий час. Наказом № 02-в того ж дня притягнуто до дисциплінарної відповідальності у звязку із порушенням правил внутрішнього трудового розпорядку «БІЛЛА-Strada для працівників ПІІ «БІЛЛА-Україна» п.III-6, 7, 9, за те, що вона приступила до роботи в порушення графіку о 14 год 10 хв. та несвоєчасно залишила робоче місце. Згідно до наказу № 03-В від 30.04.2009 року, оголошено сувору догану за недобросовісне ставлення до виконання своїх посадових обовязків по правильному процесу касування при обслуговуванні покупців. А наказом № 06-В від 12.05.2009 року догану за незадовільні контрольні закупки протягом одного місяця (17.04.09; 29.04.09р), що потягло за собою погіршення якісних показників обліку товару на підприємстві. На підґрунті зазначених доган наказом від 15.05.2009 року за № 68-ВК її звільнено з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. У своїх доводах позивачка повязує застосування до неї цих заходів дисциплінарного впливу упередженим ставленням керівника супермаркету, викликаним спонуканням її до звільнення за власним бажанням. Вважає безпідставними та незаконними накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності та своє звільнення. Стверджує, що внаслідок прийняття таких рішень діями посадових осіб Філії та відповідача їй було спричинено моральну шкоду, ступінь та глибину якої оцінює у розмірі 127 296 грн.00коп. У звязку із чим, неодноразово уточнюючи доводи та змінюючи позовні вимоги (т.2 а.с.67-73, 155-161, 206, 216-221), просить суд відмінити догани, винесені наказами та визнати недійсним наказ про її звільнення, поновити на роботі на посаді контролера касира філії № 201 підприємства з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна», зобовязавши внести відповідний запис до трудової книжки; стягнути із відповідача на свою користь недоплачену заробітну плату за роботу у святкові, нічні часи та часи надурочної роботи у сумі 5539грн.97коп., заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 20 737 грн.83 коп., моральну шкоду у сумі 127 296 грн.00 коп., понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 22.01.2010 року до участі у справі у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних позовних вимог залучено четверту Філію Підприємства з 100 % іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» в.м.Дніпропетровськ, директора Філії ОСОБА_4 (а.с.84).

Ухвалою суду від 13 травня 2010 року за заявою ОСОБА_1 позовні вимоги в частині стягнення недоплаченої заробітної плати за роботу у святкові, нічні часи та часи надурочної роботи у сумі 5539грн.97коп. залишено без розгляду (а.с.107).

У судовому засіданні ОСОБА_1, її представник за довіреністю ОСОБА_2, уточнені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позовній заяві та надані суду докази.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_3 надав суду письмові заперечення проти позовних вимог (т.1 а.с.94-95). У судовому засіданні заперечуючи проти задоволення позову, посилався пропуск позивачкою строку позовної давності, на відповідність дій керівництва Філії вимогам законодавства та застосованих заходів дисциплінарного впливу до ОСОБА_1, обґрунтованість її звільнення з підстав систематичного порушення трудової дисципліни, недоведеність спричиненої моральної шкоди, у звязку із чим, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Третя особа директор Філії ОСОБА_4 також заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених представником відповідача ОСОБА_3, наполягала у їх відмові судом.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

За змістом ч.ч.1,6 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Підставою звернення позивача до суду із позовом є захист прав та майнових інтересів сторони за трудовим правовідношенням, що повязано із реалізацією гарантованого ст.43 Конституції України права на працю.

У звязку із чим, для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Кодексу законів про працю України, інших законів України практику Верховного Суду України.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їхніх представників, третьої особи, зясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що наказом № 124-ВК від 16.07.2007 року ОСОБА_1 прийнято на посаду контролера-касира супермаркету «Білла» четвертої Філії Підприємства з 100 % іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» в.м.Дніпропетровську з посадовим окладом згідно штатного розпису та випробувальним терміном три місяці (т.1 а.с.188).

Згідно Положення, четверта Філія Підприємства з 100 % іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» в.м.Дніпропетровську є структурним підрозділом Підприємства з 100 % іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна», керівництво якою здійснює Керівник Філії, який у відповідності до Положення має право на видання наказів стосовно внутрішніх аспектів діяльності Філії (т.1 а.с.169185)

У відповідності до п.2.11. посадової інструкції, директор супермаркета «БІЛЛА» ОСОБА_4 приймає рішення про призначення персоналу та звільнення із займаних посад, застосовує стягнення до порушників виробничої та трудової дисциплінаи (т.1 а.с. 185, 208-109).

У період із 15.03.2009 року по 28.03.2009 року ОСОБА_1 виконувала обовязки прибиральниці службових приміщень на підставі наказу № 37-ВК (а.с.189)

Впродовж березня, квітня та травня 2009 року наказами директора Філії ОСОБА_4 до ОСОБА_1 застосовувалися заходи дисциплінарного випливу у вигляді доган.

За змістом ст.147 КЗпП України, порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обовязків (порушення правил внутрішнього розпорядку, посадових інструкцій, положень, наказів адміністрації, технічних правил.

Обовязкові для виконання усіма працівниками положення відносно порядку використання робочого часу, вимоги щодо дисципліни праці визначено Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників ПІІ «БІЛЛА-Україна», затверджених (т.1 а.с.242-245). У відповідності до п.1 розділу I яких, працівники зобовязані сумлінно виконувати свої посадові обовязки та функції, додержуватись дисципліни праці, своєчасно та точно виконувати розпорядження органів та посадових осіб підприємства, використовувати робочий час для праці, утримуватися від дій, що заважають іншим працівникам виконувати їх обовязки (т.1 а.с.242). Згідно до п.5, 7 розділу III, розпорядок роботи змін встановлюється у відповідності до графіків роботи, затверджених директорами супермаркетів підприємства із дотриманням тривалості роботи за тиждень чи інший обліковий період та доводяться до відома працівників не пізніше ніж за тиждень до введення їх в дію; п.6 робочий час використовується працівниками виключно для виконання своїх прямих обовязків та доручень п. 7 працівникам забороняється залишати робоче місце у робочий час, за винятком відлучок, повязаних із виробничою необхідністю, пунктом 9 Правил забороняється протягом робочого часу відхилятися від своєї безпосередньої роботи, вирішувати інші питання, не повязані з роботою.

Згідно посадової інструкції контролера-касира супермаркету «БІЛЛА», ОСОБА_1 повинна «досконало знати і зразково виконувати свої службові обовязки згідно внутрішнього статуту «БІЛЛА-Strada та основних керівних документів чинного законодавства України, правила експлуатації сучасних видів ЕККА і порядок виконання касових операцій, правила розрахунку зі споживачами т.д.». (т.1 а.с.96-97, т.2 а.с.83).

У відповідності до ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

За змістом наказу №01-в від 18.03.2009 року нею було допущено грубе порушення п.18 правил поведінки співробітників «БІЛЛА», що виразилося у користуванні особистим мобільним телефоном у робочий час (т.1 а.с.22). Наказом № 02-в того ж дня їй оголошено догану у звязку із порушенням правил внутрішнього трудового розпорядку «БІЛЛА-Strada для працівників ПІІ «БІЛЛА-Україна» п.III-6, 7, 9, за те, що вона приступила до роботи в порушення графіку о 14 год 10 хв. та несвоєчасно залишила робоче місце (т.1 а.с.23).

Як вбачається із пояснень представника відповідача та директора Філії ОСОБА_4 у судовому засіданні, функціональні обовязки прибиральниці на підприємстві не розроблялися та не затверджувалися, обсяг роботи прибиральниці службових приміщень ОСОБА_1 визначався у довільній формі самим директором, доводився до її відома у вигляді завдань перед початком робочого часу (т.1 а.с.200,201).

Згідно табеля обліку робочого часу (а.с.59) у день застосування заходів дисциплінарного впливу у виді догани 18.03.2009 року за те, що ОСОБА_1 приступила до роботи в порушення графіку о 14 год 10 хв. та несвоєчасно залишила робоче місце 18.03.2009 року, нею відпрацьовано 8 годин робочого часу згідно до затвердженого графіку (а.с.62)

Суд оцінює з позиції неналежності подану відповідачем ксерокопію Основних правил поведінки співробітників супермаркетів «БІЛЛА» (т.1 а.с.98-99) в обґрунтування допущеного ОСОБА_1 порушення п.18 цих Правил та підстав для застосування наказом №01-в від 18.03.2009 року догани за користування особистим мобільним телефоном у робочий час, оскільки ні оригіналу затверджених уповноваженою особою відповідача цих правил суду для огляду не надано, ні розписок ОСОБА_1 із ознайомленням положень (т.2 а.с.221). Крім того, як вбачається із змісту п.18 Правил, співробітникам супермаркету «БІЛЛА» забороняється користування особистим мобільним телефоном у торговому залі однак, згідно пояснень у судовому засіданні третьої особи ОСОБА_4 та позивачки, фактично у звязку із конфліктною ситуацією, що склалася між нею та директором ОСОБА_4 з приводу виконання завдання по прибиранню підключеного до електроструму холодильного обладнання, по мобільному телефону ОСОБА_1 розмовляла у службовому приміщенні супермаркету, біля кабінету директора.

Підставою для оголошення суворої догани згідно наказу № 03-В від 30.04.2009 року ОСОБА_1 за недобросовісне ставлення до виконання своїх обовязків по правильному процесу касування при обслуговуванні покупців (т.1 а.с.25)., стала службова записка керівника СК ОСОБА_5, за змістом якої « 30.04.09 об 15:15 покупцем ОСОБА_6 було вчинено крадіжку товаро-матеріальних цінностей у дамській сумці. Даний покупець оплатив за йогурт на касі №3, де працювала ОСОБА_1, яка систематично не просить покупців предявляти сумки для огляду…» (т.1 а.с.26)

Правильний процес касування, у відповідності до якого касир зобовязаний особливу увагу звертати на нижню полку валізи, або пропонувати покупцям показати зміст сумок, на порушення якого посилається роботодавець, має рекомендаційний характер (т.2 а.с.97-104).

Покладений посадовою інструкцією на контролера-касира супермаркету «БІЛЛА», обовязок щодо «перевірки наявності товарів у возику після викладки їх покупцем на транспортер, огляду вмісту пакетів і сумок..» невіддільно взаємоповязаний із волевиявленням покупця у формі надання відповідного дозволу (т.1 а.с.96-97, т.2 а.с.83).

Із наданої ОСОБА_1 пояснювальної вбачається, що покупець, розмовляючи по мобільному телефону, на запитання контролера-касира не реагувала (а.с27)..

При цьому, судом достовірно встановлено, що безпосередній обовязок щодо попередження спроб переміщення матеріальних цінностей та неоплаченого товару з торгівельного залу покладається згідно п.1 функціональних обовязків, на контролера торгівельного залу та контролера торгівельного залу касової зони, вхід до бюро (т.2 а.с.95, 96).

Наказом директора Філії ОСОБА_4 № 06-В від 12.05.2009 року ОСОБА_1 оголошено догану за незадовільні контрольні закупки протягом одного місяця (17.04.09; 29.04.09р), що потягло за собою погіршення якісних показників обліку товару на підприємстві (т.1 а.с.28).

Дослідженням поданих відповідачем доказів в обґрунтування підстав для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності, із пояснень сторін, третьої особи у судовому засіданні встановлено, що з метою поліпшення якості обслуговування покупців та якісних показників обліку товарів на підприємстві періодично проводяться контрольні закупки, порядок проведення яких регламентовано не затвердженою уповноваженою особою «Підприємства з 100 % іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» службовою інструкцією (а.с.117-118).

Крім того будь яких затверджених та доведених до відома позивача локальних актів у вигляді інструкцій, типових завдань, тощо, якими визначалися би вимоги до контролера касира при здійсненні касових операцій або відповідальність за незадовільні контрольні закупки відповідачем суду не надано. А у наказі про застосування даного виду дисциплінарного стягнення взагалі не зазначено, який же саме обовязок, покладений трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку допущено ОСОБА_1

Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції вважає, що у вчинених ОСОБА_1 18.03.2009 року, 30.04.2009 року та 12.05.2009 року діях відсутній склад дисциплінарного проступку, у звязку із чим, оголошені їй наказами директора Філії ОСОБА_4 догани, не можуть вважаться обґрунтованими та законними.

Наказом від 15.05.2009 року за № 68-ВК ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, про що до трудової книжки внесено відповідний запис (т.1 а.с.10-16).

Із пояснень сторін встановлено, що профспілкова організація на «Підприємстві з 100 % іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» не утворювалася.

За змістом п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

У відповідності до ч.1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У судовому засіданні встановлено, що до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 притягнуто наказами директора Філії ОСОБА_4 № № 01-в, 02-в, 03-в, 06-в відповідно виданими 18 березня, 30 квітня та 12 травня 2009 року, позивачка звернулася до суду із позовною заявою про поновлення на роботі та відміну дисциплінарних покарань 10.06.2009 року, у звязку із чим, визначений ст.233 КЗпП України строк позовної давності нею не пропущено.

Обставини щодо оголошення адміністрацією Філії «Підприємства з 100 % іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» позивачці доган із порушенням встановленого ст.149 КЗпП України порядку суд вважає доведеними, тому суд приходить до висновку, що розірвання трудового договору із ОСОБА_1 за ініціативою підприємства з підстав систематичного невиконання трудових обовязків таким, що проведено внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами, необґрунтованим, у звязку із чим наказ від 15.05.2009 року за № 68-ВК про її звільнення з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, підлягає скасуванню а позивачка поновленню на роботу.

У відповідності до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесені рішення про поновлення на роботі, суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

При присудженні оплати за час вимушеного прогулу, суд враховує, що ОСОБА_1 працювала на підприємстві відповідача із 16.07.2007 року по 15.05.2009 рік. Після звільнення не працевлаштувалася, допомогу по безробіттю не отримувала (т.1 а.с.16, т.2 а.с.105) З урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за №100, її середньоденна заробітна плата за два останні місяці роботи складає 54 грн. 43 коп. (1143 грн. /фактична заробітна плата за останні два місяці роботи/ : на 21 день /кількість фактично відпрацьованих робочих днів/ ), кількість днів вимушеного прогулу 381 день, тому із Підприємства з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» на користь ОСОБА_1 належить до стягнення 20 737 грн. 83 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо позовних вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди суд виходить із наступного.

У відповідності до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За правилом ст.ст.22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування та відшкодування моральної шкоди.

За змістом зазначених положень, єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний звязок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Предметом доведення крім наявності самого факту моральної шкоди підлягає доказуванню її глибина, від якої залежить розмір та форма відшкодування.

Натомість, в порушення статті 60 ЦПК України, якою на позивачку покладено обовязок щодо доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог з приводу завданої діями керівництва Філії та Підприємством з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» моральної шкоди, ступінь та глибину якої вона оцінює у розмірі 127 296 грн.00коп., з боку ОСОБА_1 на підтвердження своїх моральних страждань не надано суду належних та допустимих доказів, у звязку із чим, суд вважає її доводи такими, що ґрунтуються на припущеннях і задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховує, що в силу ч.1 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21.01.1993 року позивачка звільнена від сплати судових витрат, проте, нею фактично оплачено державне мито у сумі 8 грн.50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 37грн., тому у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, судові витрати присуджуються на її користь за рахунок відповідача у розмірі 45грн.50коп. (сорок пять грн. 50 коп..

На підставі викладеного, і керуючись ч.4 ст.55, ст.43, 124 Конституції України, ст.5-1, ст.ст.21,22, п.3 ч.1 ст.40, 147- 150, 233, 235, 237-1 КЗпП України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 5,6,10,11,27,57-61, 88, 209, 212-215, 224-226, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Підприємства з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна», третя особа: четверта Філія Підприємства з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» в м.Дніпропетровську, ОСОБА_4 про відміну дисциплінарних стягнень, визнання незаконним наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, - задовольнити частково.

Скасувати накази № 01-В від 18.03.2009 року, № 02.-В від 18.03.2009 року, № 03-В від 30.04.2009 року № 06-В від 12.05.2009 року директора четвертої Філії Підприємства з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» в м.Дніпропетровську ОСОБА_4 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Визнати незаконними наказ № 68-ВК від 15 травня 2009 року директора четвертої Філії Підприємства з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» в м.Дніпропетровську про звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді контролера-касира четвертої Філії Підприємства з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» в м.Дніпропетровську.

Стягнути із Підприємства з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 20 737грн.83 коп. (двадцять тисяч сімсот тридцять сім грн..83 коп.)

Стягнути із Підприємства з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у сумі 45 грн.50 коп.

Допустити по справі негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботи та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі місячної середньої заробітної плати.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20-ти денний строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Вступна та резолютивна частина оголошені у судовому засіданні 31 травня 2010 року. Повний текст рішення виготовлено 07 червня 2010 року

Суддя В.С.Шавула