Апеляційний суд Хмельницької області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2010 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі :головуючого судді Баса О.Г.,

суддів : Карпусь С.А., Кізюн О.Ю.

при секретарі Мороз А.В.

з участю : ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4, представника ПАТ „Укрсоцбанк ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-5724 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_7 на рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду від 26 жовтня 2010 року за позовом ОСОБА_6 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог виконавчий комітет Камянець-Подільської міської ради, до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог публічне акціонерне товариство „Укрсоцбанк, приватний нотаріус Камянець-Подільського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 14.11.2007 року недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників розгляду, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В березні 2010 року ОСОБА_6 звернувся до суду в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. В обґрунтування своїх вимог вказував, що в березні 2010 року він дізнався про укладення 14.11.2007 року договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 між його дружиною ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Право на користування квартирою мають діти. Посилаючись на те, що такий договір є недійсним, оскільки коштів від продажу квартири сімя не отримувала, квартиру набувачу не передавала, продовжують проживати в ній, іншого пристосованого для проживання житла не мають. Також такий договір є нікчемним, так як попередньої згоди органу опіки та піклування на відчуження квартири всупереч вимогам ст. 71 ЦК України, ст. 12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей та ч. 3 ст. 17 Закону України „Про охорону дитинства не брали, чим фактично порушили майнові права малолітньої дочки та неповнолітнього сина, витягу з Реєстру прав власності на квартиру не

__________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9 Справа № 22ц- 5724

Доповідач Карпусь С.А. Категорія № 19, 20

отримували та нотаріусу не надавали, тому з підстав передбачених ч.5 ст. 203, ст. 224 та ст. 236 ЦК України просив задовольнити позов.

Ухвалою цього суду від 09 квітня 2010 року залучено до розгляду справи співвідповідачем ОСОБА_2, в якості третіх осіб нотаріуса ОСОБА_8

Ухвалою цього суду від 07 липня 2010 року залучено як третіх осіб виконком Камянець-Подільської міської ради як орган опіки та піклування, ПАТ„Укрсоцбанк.

Рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду від 26 жовтня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина та малолітньої дочки вважає рішення суду незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Ухвалюючи рішення, суд не дав оцінки наданим ним доказам, листу начальника служби у справах дітей Камянець-Подільської міської ради від 10 березня 2010 року, поясненням ОСОБА_3 яка зазначила, що наміру придбавати квартиру вона не мала, коштів з Банку на придбання квартири не отримувала та ОСОБА_2 не передавала. Не врахував вимоги ч.1 ст. 224, ч.5, ч.6 ст. 203 ЦК України, ст. 12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей та ч. 3 ст. 17 Закону України „Про охорону дитинства, ч. 3 ст. 40 Інструкції Мінюсту „Про порядок вчинення нотаріальних дій. На його думку, суд не врахував, що договір є фіктивним. Без достатніх підстав суд відмовив в обєднанні даної справи з позовом повнолітнього сина ОСОБА_1

Відповідачка ОСОБА_3 та представник ПАТ „Укрсоцбанк в своїх запереченнях на апеляційну скаргу її не визнали, зазначивши, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлені обставини справи, визначено характер спірних правовідносин та застосовано норми матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 під час шлюбу на підставі договору міни від 7 березня 1995 року придбала у власність квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 74,6 кв. м. 14 листопада 2001 року вона за письмовою згодою чоловіка уклала договір купівлі-продажу вказаної квартири з ОСОБА_3, посвідчивши його у приватного нотаріуса Камянець-Подільського міського нотаріального округу реєстровий № 6097. На утриманні ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перебуває двоє дітей: син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відмовляючи в позові про визнання недійсним (нікчемним) цього правочину, суд встановив та правильно виходив з того, що згода органу опіки та піклування на відчуження цієї квартири не була потрібна, оскільки неповнолітній син та малолітня дочка сторін на час укладення договору купівлі-продажу в квартирі не були зареєстрованими і не були її власниками.

Такі висновки суду підтверджуються матеріалами справи, зокрема: довідкою ККП „Господар від 29.06.2010 року, згідно якої ОСОБА_2, ОСОБА_1, та ОСОБА_7 13 листопада 2007 року виписані з цієї квартири на підставі заяви ОСОБА_2 від 5 листопада 2007 року; ксерокопією домової книги для прописки громадян, згідно з відмітками в якій ОСОБА_2 разом з дітьми виписались з квартири, витягом з реєстру прав власності станом на 12.11.2007 року згідно з яким власником квартири є ОСОБА_2

Згідно ч.1 ст. 156 ЖК України та ч.1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.

Частиною 1 ст. 3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні встановлено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Пунктом 40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 передбачено, що у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, у тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких договорів.

Оскільки згідно ст. 405 ЦК України члені сімї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом, то відповідно до закону нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією. Коли з поданих документів нотаріусом установлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також про те, що така дитина не має права власності на це майно (його частину), нотаріус має право не витребовувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення такого правочину.

Тобто, право користування майном члена сімї власника житла повязано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи, про що робиться відповідний запис до будинкової книги.

Таким чином, згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником) або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується, що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що суд не дав належної оцінки довідці органу опіки та піклування по даному питанню від 10.03.2010 року № 145.

Як зясовано судом, на момент укладення договору відчуження квартири мати неповнолітніх дітей з власної волі виписала їх з квартири, обравши на свій розсуд їм інше місце проживання.

В пункті 16 посвідченого нотаріусом договору купівлі-продажу від 14.11.2007 року ОСОБА_2 підтвердила письмово, що внаслідок продажу нерухомого майна не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх дітей та інших осіб, яких вона зобовязана утримувати за законом чи договором.

Врахувавши наведене, суд дійшов правильного висновку, що під час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири права власника квартири або інших осіб порушені не були і тому немає підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним з цих підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивач, заявляючи вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним, також вважав його фіктивним, однак не довів суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Відмовляючи в позові, суд правильно виходив з того, що позивач в судовому засіданні своїх вимог не довів належними та допустимими доказами. Такі висновки суду підтверджуються матеріалами справи, зокрема змістом нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 загальною площею 74,6 кв. м.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що укладений договір є фіктивним, а тому його слід визнати недійсним спростовуються матеріалами даної цивільної справи та кримінальної справи № 1-268 /10.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Встановлено, що після укладення оспорюваного правочину ОСОБА_3, вважаючи себе власником придбаної квартири, 14 листопада 2007 року зареєструвала право власності на вказану квартиру в Камянець-Подільському бюро технічної інвентаризації. 15 листопада 2007 року уклала кредитний договір з АКБ соціального розвитку „Укрсоцбанк на суму 240000 грн. на придбання вказаної квартири і в той же день вказану квартиру передала в іпотеку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на квартиру від 14.11.2007 року, кредитним договором та іпотечним договором від 15.11.2007 року. За рахунок цього кредиту було погашено заборгованість по кредиту ОСОБА_2, який нею був укладений з банком, що підтверджується повідомленням Камянець-Подільського відділення ХОФ АБК „Укрсоцбанк від 21 листопада 2007 року. Також остання 20 листопада 2007 року внесла на рахунок виконавчої служби 20000 грн. в рахунок погашення боргу перед „Брокбізнесбанком (а.с.216 т. 1 кримінальної справи № 1-268/10) Згідно розписки від 15.11.2007 року ОСОБА_2 продала квартиру за 300000 грн., частину з яких отримала готівкою, а решту за рахунок кредитних коштів.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

А тому відповідно до вимог наведеного законодавства суд обгрунтовано не прийняв до уваги посилання ОСОБА_6 на проживання у даній квартирі, як на обставину визнання зазначеної угоди фіктивною, оскільки сама по собі ця обставина в сукупності з іншими обставинами, не дає підстав для задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду від 26 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

Копія вірна: суддя апеляційного суду С.А.Карпусь