Справа №: 2-462/10
Провадження № 2-462/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2010 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Брагіна В.І.

при секретарі - Захаркевич О.В.

з участю: позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,суд,-

встановив :

Позивач звернувся до суду з позовом,в якому зазначив,що 01.01.2002 року померла його мати - ОСОБА_3 Іванівна.Після її смерті відкрилась спадщина на жилий будинок № 36 по вул.Лісівка в с.Городище Андрушівського району Житомирської області та дві земельні ділянки площею 0,25га. для обслуговування жилого будинку,0,60га. для ведення підсобного господарства,розташовані за тією ж адресою. Вдповідач - спадкоємець за заповітом від 17.10.1991 року, спадщину не прийняла. Позивач - спадкоємець за законом,прийняв спадщину вступивши у фактичне володіння спадковим майном.Але він не може реалізувати свої спадкові права,оскільки на нього відсутні правовстановлюючі документи,яких не було виготовлено ще за життя власника (спадкодавця).Просив визнати за ним право власності на жилий будинок № 36 по вул.Лісівка в с.Городище Андрушівського району Житомирської області та дві земельні ділянки площею 0,25га. для обслуговування жилого будинку,0,60га. для ведення підсобного господарства, розташовані за тією ж адресою,як на спадщину за законом.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, в повному обсязі, обґрунтувавши його наведеними в позові підставами.

Відповідач в судове засідання не з'явилася,направивши на адресу суду заяву, вказувала,що позов визнає,проти задоволення не заперечує.

Вислухавши думку позивача,дослідивши матеріали справи,суд встановив: 01.01.2002 року померла ОСОБА_4 (а.с.4);після її смерті відкрилась спадщина на жилий будинок № 36 по вул.Лісівка в с.Городище Андрушівського району Житомирської області та дві земельні ділянки площею 0,25га. для обслуговування жилого будинку,0,60га. для ведення підсобного господарства,розташовані за тією ж адресою, (а.с.9,10);відповідач - спадкоємець за заповітом (а.с.5) не прийняла, спадщину відмовившись від неї (а.с.11).Позивач - спадкоємець за законом, прийняв спадщину вступивши у фактичне володіння спадковим майном (а.с.8),але він не може реалізувати свої спадкові права, оскільки на вищезгадане майно відсутні правовстановлюючі

документи, яких не було виготовлено ще за життя власника (спадкодавця).

Зазначені обставини визнанні відповідачем, підтверджені дослідженими судом доказами та вважаються судом доведеними в порядку ч.І ст. 61 ЦПК України.

Спірні правовідносини виникли з цивільних відносин та регулюються ст.549 ч.І ЦК України (в ред.1963 року) ст.ст.325,328,380 ЦК України,ст.120 ЗК України ст.З ч.5 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень » від 1 липня 2004 року N 1952-ІУ.

При вирішенні спору суд виходить з положень ст.549 ч.І ЦК України (в ред.1963 року ,згідно якої вважавсьоа,до спадкоємець прийняв спадщину,якщо він сакгнчн: вступив в управління асо володіння

спадковим майном.Таким чином,суд прийшов до висновку,що позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку визнати право власності на спадкове майно.При цьому суд вважає,що спадкодавець був власником нерухомого майна,яке входить до складу спадщини.У відповідності зі ст.З ч.5 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень »,згідно з яким,право власності та інші речові права на нерухоме майно,набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість,їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна,а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Згідно ст.120 ЗК України,набувач права власності на жилий будинок одночасно набуває право власності на земельні ділянки для його обслуговування без зміни цільового призначення,відсутність у спадкодавця державного акту на право власності на зазначені земельні ділянки,відсутність державної реєстрації,в даному випадку правового значення не має.

Виходячи з викладеного суд задовольняє позов,визнає за позивачем право власності на жилий будинок № 36 по вул.Лісівка в с.Городище Андрушівського району Житомирської області та дві земельні ділянки площею 0,25га. для обслуговування жилого будинку,0,60га. для ведення підсобного господарства,розташовані по вул.Лісівка,36 в с.Городище Андрушівського району Житомирської області.

Враховуючи клопотання позивача суд понесені ним судові витрати при подачі позову на його користь з відповідачів не стягує.

Керуючись ст.549 ч.І ЦК України (в ред.1963 року) ст.ст.325,328,380 ЦК України,ст.120 ЗК України, ст.З ч.5 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень » від 1 липня 2004 року N 1952-ІУ. ст.ст.10,11,60,209,212,214,215 ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на жилий будинок № 36 по вул.Лісівка в с. Городище Андрушівського району Житомирської області та дві земельні ділянки площею 0,25га. для обслуговування жилого будинку, 0,60 га. для ведення підсобного господарства,розташовані по вул.Лісівка,36 в с.Городище Андрушівського району Житомирської області.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Андрудівський районний суд шляхом подачі заяви про апеляційне о скарження на протязі десятти днів після йото проголошення, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя:ОСОБА_5