№ 2-75/10
№ -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2010 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Погребняк Т.Ю.

при секретарі Шостак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса Третьої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_3, треті особи - Магдалинівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, - про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, стягнення матеріальних збитків і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2008 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до державного нотаріуса Третьої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори, треті особи - Магдалинівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, - про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, стягнення моральної шкоди.

Під час розгляду справи позивачкою неодноразово уточнювались та доповнювались позовні вимоги, внаслідок чого збільшено їх розмір і згідно заяв від 15.10.2009 року, 28.04.2010 року, 25.05.2010 року позивачка просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом ОСОБА_3 на ім`я брата позивачки ОСОБА_4 в порядку спадкування після смерті їх матері ОСОБА_5, стягнути з державного нотаріуса ОСОБА_3 матеріальні збитки в сумі 24000 грн. та моральну шкоду в сумі 50000 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивачка у поданих до суду заявах та безпосередньо в судовому засіданні зазначила, що відповідачем без належних підстав відкрито спадкову справу за заявою представника її брата ОСОБА_4, при цьому не перевірено дані щодо проживання та реєстрації спадкодавця і протиправно видано оспорюване свідоцтво про спадщину, оскільки спадкодавець ніколи не проживала за адресою, зазначеною у спадковій справі, а мешкала і була зареєстрована разом з позивачкою у Магдалинівському районі с.Веселий Гай вул.Колгоспна, 25. Померла спадкодавець 10.10.2004 року у власній спірній квартирі по вул.Алтайській, 20-43 у м. Дніпродзержинську, що знаходиться у Баглійському районі, а позивачка звернулась за отриманням спадщини до Магдалинівської державної нотаріальної контори, за місцем проживання та реєстрації спадкодавця, її заяву було введено до Спадкового реєстру 28.03.2005 року, але відповідач не перевірила у місячний строк дані Спадкового реєстру щодо наявності усіх спадкоємців і безпідставно видала оспорюване свідоцтво ВСВ № 553881 від 03.06.2005 року про спадкування усієї квартири АДРЕСА_1 в цілому на ім`я ОСОБА_4, який на той час відбував покарання у місцях позбавлення волі і від його імені за довіреністю діяла його дружина як представник. Після отримання свідоцтва про право на спадщину представником ОСОБА_4 квартиру було відчужено за договором купівлі-продажу ОСОБА_6 Позивачка зверталась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 щодо визнання зазначеного свідоцтва про спадщину частково недійсним, але зазначає, що результатом розгляду справи стало врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди; про те, що провадження за її позовом закрито ухвалою суду у звязку з її відмовою у позові дізналась пізніше, коли отримала копію ухали суду, але цю ухвалу не оскаржувала. До винесення судом вказаної ухвали між нею та набувачем квартири ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири з відстроченням платежу, за яким вона придбала спірну квартиру у ОСОБА_6 за 24000 грн. і залишок цієї суми в розмірі 9000 грн. повинна сплатити йому до 01 вересня 2010 року. Вважає, що внаслідок порушення нотаріусом ОСОБА_3 вимог Закону України "Про нотаріат", Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, їй завдано матеріальних збитків на суму 24000 грн., які полягають в обовязку позивачки сплатити за договором купівлі-продажу вартість спірної квартири, та моральну шкоду, яку вона оцінює у 50000 грн., оскільки на момент видачі оспорюваного свідоцтва про спадщину не мала постійного місця проживання, наймала зі своєю родиною житло, не мала реєстрації і не могла через це працевлаштуватись, при цьому відчувала нервові переживання та стрес, тому просить її позов задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_8 теж підтримала заявлені вимоги, пояснила, що з приводу порушень допущених відповідачем, звертались до Міністерства юстиції України, обласного управління юстиції, різного рівня правоохоронних органів, але питання щодо притягнення відповідачки до відповідальності не було вирішено; на притягнення до справи або заміну відповідача у справі - державного нотаріуса ОСОБА_3 на обласне управління юстиції, з яким державний нотаріус перебуває у трудових правовідносинах, як і позивачка, не погодилась, вважає, що саме через недотримання відповідачкою діючих норм законодавства про спадкування порушені права позивачки, тому просить задовольнити у повному обсязі заявлений позов.

Відповідач - державний нотаріус ОСОБА_3 в судовому засіданні надала письмові заперечення проти позову (л.с.127-129), пояснила, що дійсно нею було видано оспорюване свідоцтво про спадщину на квартиру на імя ОСОБА_4; на час видачі свідоцтва - на 03.06.2005 року - нею направлявся запит до Спадкового реєстру, але оператором була отримана відповідь щодо відсутності спадкової справи, з приводу видачі свідоцтва проводилась службова перевірка обласним управлінням юстиції і порушення закону у її діях не виявлено, оператор, який здійснював запит до реєстру на теперішній час звільнений; також пояснила, що прийняла заяву про прийняття спадщини від представника ОСОБА_4 з приводу спадкування квартири по вул.Алтайській, що у Баглійському районі, правомірно, так як згідно п.212 Інструкції з вчинення нотаріальних дій керувалась актом житлово-комунального органу щодо підтвердження факту останнього місця проживання спадкодавця по вул.Дніпробудівській, 9, що у Дніпровському районі м. Дніпродзержинська, який обслуговує Третя дніпродзержинська державна нотаріальна контора; повідомила, що правомірність її дій перевіряли правоохоронні органи за зверненнями позивачки, будь-яких порушень закону не встановлено, припускає, що позивачка, звертаючись до Магдалинівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, теж не зазначила про наявність іншого спадкоємця і нотаріус цієї контори не перевірив реєстр з приводу наявності спадкової справи після смерті спадкодаця ОСОБА_5; не повідомив про наявність іншого спадкоємця і представник брата позивачки ОСОБА_4, за зверненням якого видано оспорюване свідоцтво, що призвело до заведення двох спадкових справ різними нотаріусами; позовні вимоги не визнає, вважає, що її діями будь-яких збитків або моральної шкоди позивачці не завдано, на теперішній час позивачка є власницею спірної квартири в цілому, за договором купівлі-продажу квартири винна ОСОБА_6 24000 грн., тобто вартість 1/2 частини квартири, котра мала спадкуватись її братом; договір укладений позивачкою та ОСОБА_6, до цього договору відповідач не має відношення і вважає, що не повинна сплачувати у звязку з ним будь-які кошти позивачці.

Представник відповідача ОСОБА_9 позовні вимоги не визнала, у задоволенні позову просить відмовити з підстав, наведених вище.

Представник третьої особи у справі - Магдалинівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області державний нотаріус ОСОБА_10 - в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу у відсутності представника; під час допиту в порядку виконання судового доручення Магдалинівським районним судом (л.с.242-243) повідомив, що при подачі заяви про прийняття спадщини позивачці ставилось питання щодо наявності інших спадкоємців, наслідки умовчання про їх наявність роз`яснювались, на час відкриття спадкової справи за зверненням позивачки нотаріус звертала увагу, що спадкове майно знаходиться у м. Дніпродзержинську, а свідоцтво про смерть спадкодавця видано Дніпровським відділом ЗАГС м. Дніпродзержинська, але оскільки позивачкою була надана довідка про реєстрацію спадкодавця у Магдалинівському районі, нотаріус нею керувалась і запиту до адресного бюро не робила; будь-яких свідоцтв про спадщину з часу відкриття спадкової справи - з 28.03.2005 року - цією нотаріальною конторою не видавалось.

Представник третьої особи - виконуюча обовязки Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори державний нотаріус Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 - в судове засідання не з`явився, листом (л.с.133, 240) просив розглянути справу без участі представника контори.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомив, що дійсно за оголошенням у газеті придбав спірну квартиру у представника ОСОБА_4, який діяв за довіреністю; після тривалого судового розгляду спору позивачки щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом на ім`я брата позивачки, свідок разом з позивачкою уклали договір купівлі-продажу спірної квартири, за яким позивачка залишилась винна йому кошти 24000 грн., що є вартістю половини квартири, що мала б успадковуватись братом позивачки.

Суд, вислухавши позивачку, її представника, відповідача, представника відповідача, свідка, врахувавши позицію третіх осіб, дослідивши письмові докази у справі вважає, що пред`явлений зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст. 60 ч.4, 212 ЦПК України доказування не може грунтуватись на припущеннях, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлено у судовому засіданні, відповідачем від 03 червня 2005 року видано оспорюване позивачкою свідоцтво про право на спадщину - квартиру АДРЕСА_2 (Баглійський район) - за законом на ім`я сина спадкодавця ОСОБА_5, ОСОБА_4 (л.с.172). Як видно з копій матеріалів спадкової справи, відкритої відповідачем (л.с.153-173), спадкоємець ОСОБА_4 у заяві про прийняття спадщини не повідомляв про наявність інших спадкоємців; в матеріалах спадкової справи також знаходяться довідка адресного бюро про відсутність реєстрації у місті ОСОБА_2 спадкодавця ОСОБА_5, копія свідоцтва про смерть спадкодавця, акт та довідка житлово-комунального органу про проживання спадкодавця за адресою АДРЕСА_3 (Дніпровський район) м. Дніпродзержинська, що і стало підставою для відкриття відповідачем спадкової справи у відповідності до вимог п.212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5. З інформації Головного управління юстиції у Дніпропетровській області (л.с.142-144, 207-208) вбачається, що за результатами перевірки проведеної за зверненнями позивачки порушень діючого законодавства, в тому числі щодо територіальності, відповідачем при відкритті даної спадкової справи не встановлено.

Позовних вимог щодо визнання дій нотаріуса неправомірними позивачкою не заявлено, однак вимоги щодо відшкодування відповідачем збитків та моральної шкоди обгрунтовано саме порушенням з боку нотаріуса порядку видачі оспорюваного свідоцтва, тому суд, проаналізувавши надані сторонами докази ( матеріали спадкової справи № 36/2005, л.с.152-173; інформаційні листи головного управління юстиції області, Міністерства юстиції України, л.с.189-191, 207-208, 145-147), дійшов висновку, що відповідач діяв у межах власних повноважень та у відповідності з діючою Інструкцією про вчинення нотаріальних дій. Факт оспорювання в судовому порядку та визнання недійсності нотаріальної дії не може вважатись обов'язковою підставою для визнання протиправними дій нотаріуса.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 Цивільного кодексу України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно ст.1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Виходячи з цього, суд вважає, що підставою для визнання частково недійсним оспорюваного свідоцтва, виданого відповідачем на ім`я ОСОБА_4, є порушення у звязку з його видачею права на спадщину іншої особи - позивачки у справі ОСОБА_1, яка є донькою спадкодавця ОСОБА_12 (л.с. 9, 10), своєчасно у передбачений ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України строк звернулась з заявою про прийняття спадщини (л.с.151), тому суд вважає необхідним у цій частині позовні вимоги задовольнити та визнати частково недійсним видане державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 від 03.06.2005 року свідоцтво про право на спадщину за законом ВСВ № 553881 на імя ОСОБА_4 в частині спадкування ним в цілому квартири АДРЕСА_2. Однак, виходячи з обставин справи, суд дійшов висновку, що порушення прав позивачка на спадщину відбулось внаслідок умовчання представником її брата - ОСОБА_4 - про наявність інших спадкоємців.

При цьому суд враховує, що позивачкою заявлено позовні вимоги лише стосовно визнання частково недійсним зазначеного свідоцтва, вимоги щодо визнання права власності на спадщину у вигляді 1/2 частини зазначеної квартири не заявлялись; на підставі договору купівлі-продажу від 22.04.2009 року (л.с.118) позивачка ОСОБА_1 є власником цієї квартири в цілому; ухвалою Баглійського районного суду від 18.05.2009 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6 - про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на 1/2 частину квартири, закрито у звязку з відмовою позивачки від позову, ухвала суду не оскаржувалась і набрала чинності 28.05.2009 року (л.с.214).

Згідно ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана винними діями чи бездіяльністю майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; згідно ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини; ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розглядаючи позовні вимоги стосовно відшкодування матеріальних збитків, суд приймає до уваги положення про Третю дніпродзержинську державну нотаріальну контору (л.с.138-141), інформацію начальника Головного управління юстиції в Дніпропетровській області стосовно розгляду за зверненням позивачки завідуючих Третьої дніпродзержинської та Магдалинівської державних нотаріальних контор на оперативній нараді та за підсумком позбавлення їх премії за січень 2008 року (л.с.191).

Ст.147 Кодексу законів про працю України встановлено два види дисциплінарного стягнення: догана та звільнення, решта видів стягнень можуть встановлюватись окремими законами. З наданих суду сторонами у справі доказів не вбачається факту притягнення відповідача до будь-якого виду юридичної відповідальності з підстав наведених позивачкою у позові.

Згідно ст. 21 Закону України "Про нотаріат", шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних або недбалих дій державного нотаріуса, відшкодовується в порядку, передбаченому законодавством України. Виходячи з зазначеної норми закону матеріальна відповідальність державного нотаріуса визначається на загальних підставах у відповідності з вимогами Глави 1Х Кодексу законів про працю України.

При цьому питання щодо заміни відповідача на належного - Головне управління юстиції в Дніпропетровській області, з яким державний нотаріус ОСОБА_3, як завідувач державної нотаріальної контори перебуває у трудових відносинах, або притягнення вказаної установи у якості співвідповідача - обговорювалось в судовому засіданні, але позивачка та її представник з цим не погодились, наполягали на тому, що відповідачем у справі повинен бути саме державний нотаріус ОСОБА_3, яка на їх переконання завдала майнової та матеріальної шкоди позивачці.

Крім того, вимоги щодо відшкодування збитків ( згідно глави 82 Цивільного кодексу України - майнової шкоди) позивачкою обгрунтовано необхідністю сплатити певні кошти у розмірі 24000 грн. за укладеним нею договором купівлі-продажу спадкової квартири колишньому її набувачу ОСОБА_6 При цьому допитаний у якості свідка ОСОБА_6 в суді пояснив, що вказана сума частково йому сплачена позивачкою і необхідність її сплати взагалі пов`язана з правом брата позивачки на спадкування 1/2 частини цієї квартири. Дійсно ОСОБА_4 від спадкування свєї частки у спадщині після смерті ОСОБА_5 не усунутий і про наявність будь-яких рішень з цього приводу сторонами суду не повідомлялось. При цьому суд враховує, що вказаний договір купівлі-продажу спірної квартири укладений позивачкою добровільно і не оспорюється, його укладення стало передумовою закриття провадження у справі за її позовом, як зазначено вище, у звязку з чим необхідність сплати будь-яких коштів позивачкою за цим договром не може вважатись підставою для стягнення збитків ( майнової шкоди) з відповідача за будь-яких обставин, оскільки передумовою відшкодування майнової шкоди є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності особи, котра цю шкоду завдала. Відповідач у справі не є стороною вказаного договору, цей договір не визнано недійсним, тому суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 стосовно відшкодування їй відповідачем матеріальних збитків в сумі 24000 грн. безпідставними і такими, що не грунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню.

Так як судом не встановлено факту порушення з вини відповідача прав позивача, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки не встановлено передбачених ст. 23 Цивільного кодексу України підстав для її стягнення.

Вирішуючи питання про судові витрати, з урахуванням обставин справи, суд вважає за необхідне судовий збір в сумі 51 грн., витрати за інформаційно-технічне забезпечення в сумі 7 грн. 50 коп., понесені позивачкою при зверненні до суду, віднести на її рахунок.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 143, 212 216 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до державного нотаріуса Третьої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_3, треті особи - Магдалинівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, - про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, стягнення матеріальних збитків і моральної шкоди, задовольнити частково.

Визнати частково недійсним видане Третьою ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою від 03.06.2005 року на ім`я ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_4, у звязку з правом на спадкування 1/2 частини вказаної квартири ОСОБА_1.

У позовних вимогах про стягнення з державного нотаріуса Третьої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_3 моральної шкоди та матеріальних збитків ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Головуючий у справі ОСОБА_13.