Компаніївський районний суд Кіровоградської області
Справа № 2-69/2010
Провадження № 6
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.08.2010р. селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Брегея Р.І.,

при секретарі Городніцькій Г.І.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

третьої особи на стороні позивача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з заявою до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.(а.с.3-4)

Ухвалою суду від 29 березня 2010 року до участі у справі залучено як третю особу на стороні позивача ОСОБА_5В.(а.с.28)

09 квітня того ж року судом залишено без розгляду позовну заяву в частині вимоги про розірвання шлюбу.(а.с.59)

В судовому засіданні ОСОБА_1 змінив вимоги позову, доповнив його і остаточно просив в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на автомобіль з визначенням іншому співвласнику відповідної компенсації та стягнути з відповідача кошти у сумі 42939,62 грн., котрі сплатив в період шлюбу як поручитель задля погашення перед банківською установою кредитної заборгованості ОСОБА_3І.(а.с.76)

Позивач вимоги заяви підтримав та пояснив, що тільки у нього є водійське посвідчення.

Відтак, вважає, що транспортний засіб необхідно передати йому у власність.

Відповідач позов визнала частково та зазначила, що не заперечує про передачу автомобіля у власність ОСОБА_1

Твердила, що не має підстав стосовно стягнення з неї коштів, котрі позивач сплатив банку задля погашення її заборгованості, оскільки кредит надавався під час шлюбу з метою придбання транспортного засобу.

На думку третьої особи ОСОБА_5, позовна заява підлягає задоволенню, так як це надасть можливість ОСОБА_1 розрахуватись з нею за договорами позики, частину коштів з яких він направив на погашення кредитної заборгованості дружини перед банківською установою.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що стали підставою звернення.

Ч.3 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно котрої встановлено ці обставини.

18 травня 2010 року цим же судом винесено рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення в рівних частках заборгованості за договорами позики, де ухвалою суду прийнято до розгляду і обєднано в одне провадження зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання договорів позик недійсними, як такими, що укладені без її згоди.(а.с.60-67)

Рішення суду набрало законної сили 18 червня того ж року.

У розгляді тієї справи брали участь позивач, відповідач та третя особа.

Відтак, обставини, що встановлені цим судовим рішенням, не доказуються.

Зокрема, суд при розгляді згаданої справи встановив такі обставини (доводяться і матеріалами цієї справи).

Так, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 одружились 01 липня 1989 року.

19 грудня 2007 року відповідач і АКІБ «УкрСиббанк» (далі Банк) уклали договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу.

Предметом застави відповідно до п.2.4 договору визначений автомобіль НОМЕР_1 вартістю 71150 грн., який є власністю ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 19 грудня того ж року.

У цей же день Банк та позивач уклали договір поруки, за яким поручитель зобовязується перед кредитором (ОСОБА_6) відповідати за невиконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором.

П.1.3 цього договору передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, як і боржник (солідарна відповідальність).

22 лютого 2010 року ОСОБА_1 вніс в касу ОСОБА_6 кошти у сумі 42939,62 грн. в рахунок повного погашення кредиторської заборгованості відповідача, які одержав у позику від ОСОБА_5

Цього факту не заперечувала ОСОБА_3

Також, суд дійшов висновку, що договір позики ОСОБА_1 уклав не в інтересах сімї, а тому відповідно до положень ч.3 ст.61 СК України отриманні кошти за цим правочином не стали обєктом права спільної сумісної власності.

Відтак, суд поклав обовязок стосовно повернення коштів ОСОБА_5 виключно на позивача.

29 березня 2010 року суд розірвав шлюб сторін.

Відповідач визнала, що у ОСОБА_1 є право керування транспортними засобами, та це не викликає сумнівів у суду.

Юридична оцінка встановлених судом обставин.

Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності, розмір часток майна та способи і порядок поділу визначені приписами ст.ст.69-71 СК України.

Зокрема, частки майна сторін є рівними, а предмет поділу (автомобіль) є неподільною річчю.

ОСОБА_3 не заперечувала стосовно передачі транспортного засобу у власність позивача, а також щодо його вартості у сумі 71150 грн.

Отже, відповідач погодилася на присудження їй грошової компенсації, котра становить 35575 грн.

Більше того, суд при поділі майна враховує і те, що у ОСОБА_3 не має права керування транспортними засобами, а у позивача це право є.

За таких обставин суд дійшов висновку про визнання за ОСОБА_1 права власності на автомобіль і з покладенням на нього обовязку сплатити відповідачу грошову компенсацію.

При вирішенні іншої позовної вимоги, яка тісно повязана з попередньою, суд керується аналізом приписів ст.ст.553, 556 ЦК України і ст.65 СК України.

Так, ч.2 ст.556 ЦК України передбачено, що до поручителя, який виконав зобовязання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобовязанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Відтак, фактично в період шлюбу до позивача перейшло право вимагати від відповідача повернути кошти у сумі 42939,62 грн., котрі він сплатив задля погашення кредиторської заборгованості дружини перед ОСОБА_6, яка виникла внаслідок одержання у користування коштів для придбання предмету поділу майна подружжя (автомобіль).

З аналізу встановлених судом обставин вбачається, що договір кредиту укладений ОСОБА_3 зі згоди позивача, в інтересах сімї, а кошти, одержані за ним, використані в тих же інтересах.

Підлягає констатації той факт, що Сімейним кодексом України не врегульовані права подружжя при укладенні одним з них (позичальник) договору позики (кредиту), який мотивує свої дії саме інтересами сімї.

На переконання суду дане питання підлягає законодавчому врегулюванню, оскільки підписання такого правочину може надалі за певних обставин створювати обовязки для другого з подружжя.

Ч.8 ст.8 ЦПК України передбачено, що, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, який регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону).

Цей принцип права підлягає застосуванню у даному випадку, оскільки, укладаючи договір кредиту, ОСОБА_3 зобовязувалася використати кошти в інтересах сімї.

А тому, суд дійшов висновку, що, вирішуючи справу, необхідно керуватися приписами ст.65 СК України, яка регулює право подружжя на розпоряджання майном, котре є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ч.4 згаданої статті СК України визначено, що договір, укладений одним з подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Отже, суд дійшов висновку, що договір кредиту, який уклала відповідач з ОСОБА_6, створював обовязок для позивача стосовно повернення коштів в першу чергу на підставі приписів ч.4 ст.65 СК України, а лише потім в порядку виконання зобовязань за договором поруки.

Оскільки, розміри часток майна подружжя є рівними, кошти, які сплатив позивач ОСОБА_6 не були обєктом права спільної сумісної власності, тому першочерговий обовязок ОСОБА_1 за договором кредиту складав лише ? частку від загальної суми заборгованості.

За таких обставин позивач в порядку ч.2 ст.556 ЦК України може вимагати від відповідача повернення коштів лише у сумі 21469,81 грн.

Відтак, позовна заява в цій частині підлягає частковому задоволенню.

При формулюванні остаточних висновків суд вважає за необхідне застосувати зарахування вимог.

За усною заявою ОСОБА_1 суд покладає сплату судових витрат на останнього.

На підставі викладеного і ст.ст.60-65, 69-71 СК України, ст.ст.553, 556 ЦК України, керуючись ст.ст.8, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію у сумі 14105,19 грн.

На рішення суду до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 29 серпня 2010 року.

Суддя _______