Радехівський районний суд Львівської області
Справа № 2-96/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2010 року Радехівський районний суд

Львівської області

у складі головуючого - Кондратіва І.Ф.

при секретарі - Харків Г.М.

з участю прокурора: Ватраля Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Радехові цивільну справу за позовом прокурора Радехівського району Львівської області в інтересах Державної податкової інспекції у Радехівському районі до ОСОБА_1 про стягнення податку з доходів фізичних осіб

ВСТАНОВИВ:

Прокурор просить суд стягнути з відповідача на користь держави 14 690 гривень не задекларованого та несплаченого податку з доходів фізичних осіб із одержаного доходу згідно договору купівлі продажу корпоративних прав на СФГ «Стремільче».

У судовому засіданні прокурор позовні вимоги уточнив та пояснив, що проведеною прокуратурою Радехівського району перевіркою додержання занодавства з питань надходження коштів до бюджетів в ДПІ у Радехівському районі встановлено, що 03.06.2005 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 301206 від 03.06.2005 року продав корпоративні права на СФГ «Стремільче» ОСОБА_2. Згідно п.5 даного договору 03.06.2005 року ОСОБА_2 переведено 113000 гривень на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1 Як показала перевірка відповідач ОСОБА_1 не задекларував та не сплатив податок з доходів фізичних осіб із одержаного доходу згідно договору купівлі продажу корпоративних прав на СФГ «Стремільче» та не вжив заходів до своєчасного подання в органи податкової служби декларації та сплати податку.

Відповідач в судове засідання не з'явився, однак надіслав письмову заяву в якій просить справу розглядати без його участі на підставі наданого ним заперечення до позовної заяви та відмовити в задоволенні позову, оскільки ще у 2006 році. Відповідно до визначених чинним законодавством термінів, задекларовано отриманий дохід. Податок з доходів фізичних осіб ним було сплачено, так як усі кошти, що надійшли на розрахунковий рахунок від продажу корпоративних прав, були скеровані ним на розрахунковий рахунок іншого фермерського господарства, тобто відразу були переведені на придбання корпоративних прав іншого фермерського господарства.

Вислухавши пояснення прокурора Радехівського району, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що в позові слід відмовити із наступних підстав.

03.06.2005 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 301206 передано корпоративні права на СФГ «Стремільче» у власність ОСОБА_2, як єдинний майновий комплекс та всі свої особисті немайнові права, пов»язані із селянським фермерським господарством «Стремільче», зокрема свої членські права, пов»язані з підприємством як фермерським господарством. Відповідач, як одноосібний власник фермерського господарства «Стремільче», був власником своєї частки в статутному фонді підприємсмтва та відповідно до вимог Закону України „Про власність" мав право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Міг використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його за плату у володіння і користування.

Відповідно до пп. 9.12.2 п. 9.12. ст. 9 Закону України від 22 травня 2003 року № 889-ІУ „Про податок з доходів фізичних осіб", із змінами та доповненнями, якщо фізична особа -суб'єкт підприємницької діяльності отримує інші доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1 п. 9.12. ст. 9 Закону України від 22 травня 2003 року № 889-ІУ „Про податок з доходів фізичних осіб із змінами та доповненнями, то такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Законом для платників податку, що не є такими суб'єктами підприємницької діяльності.

Без порушення п.п.8 2.1. п. 8.2 ст. 8, п.п. а, п.19.1. ст. 19 Закону України від 22 травня 2003 року № 889-ІУ „Про податок з доходів фізичних осіб", із змінами та доповненнями, та п.п. 4.1.4. п.4.1 ст.4 Закону України від 21.12.2000 року № 2181-ІП "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, із змінами та доповненнями ОСОБА_1 подав до ДПІ декларацію про доходи за 2005р. та задекларував доходи.

Крім того, прибуток одержаний від продажу корпоративних прав не є прибутком, виходячи з наступного. Статтею 4 Закону №889-УІ встановлено, що до загального оподаткованого доходу відносить інвестиційний прибуток від здійснення платником податку операцій з цінними паперами та корпоративним правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 4.4.4. та 4.3.17. цієї статті (пп. 4.2.13, п. 4.2).Пункт 9.6. статті 9 Закону №889-УІ визначає оподаткування інвестиційного прибутку. Зокрема, відповідно пп. 9.6.1. облік фінансових результатів операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що розраховується виходячи з суми витрат, понесених у зв'язку з придбанням такого активу, з урахуванням норм підпункту 9.6.4 цього пункту (підпункт 9.6.2). З урахуванням норм підпункту 9.6.4 статті 9 Закону №889-VІ, можна дійти висновку, що даний Закон встановлює єдиний (виключний) випадок врахування витрат - витрати мають бути понесені (фактично проведені, здійснені) і не обумовлює можливість врахування будь-яких інших витрат, зокрема, нарахованих. Щодо визначення економічної сутності терміна "витрати", то відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 31.03.99 №87 "Про затвердження Положень (стандартів) бухгалтерського обліку", витратами є зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками). Власним капіталом згідно з законодавством є власні грошові ресурси (кошти), тобто готівка, кошти на рахунках у банках та депозити до запитання.

Отже, аналіз наведених вище нормативно-правових актів свідчить про те, що враховуючи те,що відповідачом за вилучені кошти придбано корпоративні, а тому є законні підстави включати ці кошти до витрат.

Крім того, відповідно до п.п.15.1.1. ст. 15 Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Таким чином, ОСОБА_1 не порушено вимоги п. 9.12.2., ст.. 18 Закону України «Про податок з доходів фізичних осбі, а тому, беручи до уваги вищевикладене, а також керуючись Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб», Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» Законом України „Про власність", Наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 № 87 «Про затвердження положень бухгалтерського обліку»

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 224, 226 ЦПК України, ст.ст. 526, 611, 615, 629, ЦК України, суд -

Вирішив:

В позові прокурора Радехівського району Львівської області в інтересах Державної податкової інспекції у Радехівському районі до ОСОБА_1 про стягнення податку з доходів фізичних осіб - відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий: