Яготинський районний суд Київської області
____________________________________________________________________
Справа № 2-3/2010
РІШЕННЯ

Іменем України /заочне/

21 травня 2010 року Яготинський районний суд

Київської області в складі: головуючого судді Бугіль В.В. при секретарі Моргун О.В.

за участю представника позивачки адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Яготинському районному суді справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя,

встановив:

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду з даним позовом в якому зазначила, що з відповідачем по справі шлюб зареєструвала 9 вересня 1989 року у Яготинському районному відділі ЗАГСу Київської області, актовий запис № 164. Згідно договору дарування від 21.03.1995 року її чоловік отримав в дар жилий будинок незакінчений будівництвом, процент готовності якого становив 15%, який розташований в м. Яготині по вул. Інтернаціоналістів 64. Фактично на земельній ділянці знаходився лише фундамент майбутнього будинку. Все подальше будівництво проводилося після укладення шлюбу з відповідачем. Таким чином вважає, що вважає, що вартість майна істотно збільшилася. Відповідно свідоцтва про право власності, виданим виконкомом Яготинської міської ради від 13.12.2007 року, вказаний будинок був оформлений на імя чоловіка. В даний час вона з чоловіком разом не проживає. Вважає вказане майно спільно нажитим. Угоди про добровільний поділ майна, нажитого під час спільного проживання між ними не досягнуто.

Також, зазначила, що 27 листопада 1996 року на імя відповідача був виготовлений державний акт на право власності на земельну ділянку, розміром 0,1257 га, призначену для будівництва жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства. Вважає вказану земельну ділянку також обєктом спільного майна подружжя, оскільки вона виділялася на їх спільні потреби та для обслуговування побудованого ними будинку. Враховуючи, що позивач не сплачує їй аліменти на утримання доньки та того, що вона вирішила на даний час повернутися до свого постійного місця проживання за вказаною адресою, де знаходиться спірний будинок, просила збільшити її частку в праві спільної сумісної власності до 1/2 частини жилого будинку № 64 по вул. Інтернаціоналістів в м. Яготин Київської області; визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку з належними господарськими спорудами; визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки розміром 0,1257 га, яка розташована в м. Яготин Київської області по вул. Інтернаціоналістів, 64, яка призначена для будівництва жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, вселити її у спірний будинок та зобовязати відповідача не чинити перешкод у користуванні вказаним житловим будинком.

Позивачка.та її представник у судовому засіданні підтримали вимоги позову.

Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків.

Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони уклали шлюб 09.09.1989 року. Згідно договору дарування від 21.03.1995 року ОСОБА_3 було подаровано жилий будинок незакінчений будівництвом, процент готовності якого становив 15%, який розташований в м. Яготин по вул. Інтернаціоналістів, 64 (а.с. 19). Вказаний будинок було введено в експлуатацію 13.12.2007 року. Також, 27.11.1996 року на імя відповідача був виготовлений державний акт на земельну ділянку, розміром 0,1257 га, яка призначена для будівництва жилого будинку, ведення особистого підсобного господарства та розташована в м. Яготині Київської області по вул. Інтернаціоналістів, 64.

З пояснень позивачки та її представника вбачається, що після одруження з відповідачем вони почали добудовувати спірний будинок. Будувати допомогали її батьки та батьки і родичі відповідача. Також допомогали будувати знайомі її батька. Вона готували їсти робітникам, допомогала у виконанні робіт.

З пояснень відповідача вбачається, що недобудований будинок був подарований йому братом. З відповідачкою однією сімєю майже не проживали. Будівельні матеріали купувалися його батьками та братом, що підтверджується квитанціями на придбання будівельних матеріалів. Крім того, зазначив, що з 2005 року проживає у вказаному будинку з жінкою, з якою веде спільне господарство.

З показів свідків по справі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 беззаперечно вбачається, що спірний будинок добудовувався спільними зусиллями двох сімей, а саме позивачки та відповідача, з допомогою їхніх батьків, їх родичів та з допомогою їх знайомих і найманих працівників.

Розмір вкладення коштів у купівлю будівельних матеріалів кожної сторони, та витрат на проведення будівельних робіт на даний час достеменно встановити не можливо. Посилання відповідача та його представника на письмові докази по справі у вигляді копій квитанцій та накладних (а.с. 47-57), щодо придбання та отримання будівельних матеріалів, не можуть бути допустимими доказами по справі, оскільки вказані накладні відносяться до періоду 1990-1993 року та не можуть слугувати доказом того, що саме вказані матеріали були використані для добудовування спірного будинку.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 2 статті 89 ЗК України зазначено, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки подружжя.

Статтею 377 ЦК України вказано, що до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16.04.2004 року якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Враховуючи наведене, суд вважає, що спірний будинок та земельна ділянка, яка надана відповідачу на будівництво житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, які знаходяться за адресою м. Яготин Київська область вул. Інтернаціоналістів, 64 є обєктами спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення.

Твердження відповідача, про те, що він з 2005 року проживає у вказаному удинку з іншою жінкою та веде спільне господарство, не може спростувати того факту, кий підтверджений усіма свідками по справі, щодо спільного будівництва спірного удинку.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 21 СК України проживання однією сімєю жінки па чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення прав та обов язків подружжя.

В своїй позовній заяві позивачка просить суд збільшити її частку в праві спільної іумісної власності до Уг частини житлового будинку та Уг частини земельної ділянки.

Відповідно ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд ноже відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають 'стотне значення, зокрема рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім ї, приховав, знищив, чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

З матеріалів справи вбачається, що від спільного подружнього життя сторони мають дитину, доньку Наталію ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно рішення Яготинського районного суду Київської області з відповідача на її користь присуджено стягнення аліментів на утримання доньки. За період з 01.01.2006 року по 27.10.2008 року заборгованість по сплаті аліментів складає 8976 гривень 39 копійок, що підтверджується відповідними довідками Відділу ДВС Яготинського РУЮ Київської області № 1488 від 24.02.2010 року та№ 3232 від 31.03.2010 року.

Частинами 7, 8 ст. 7 СК України зазначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім ї.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачем систематично не виконуються вимоги сімейного законодавства, а також того що дитина від спільного сімейного життя залишилися проживати з позивачкою, її права підлягають до захисту, суд може збільшити частку позивачки у праві спільної сумісної власності подружжя, а відповідно до зазначених вище норм законодавства, вимоги про збільшення частки в праві спільної сумісної власності до Уг частини жилого будинку з належними господарськими спорудами, визнання права власності на Уг частку жилого будинку з належними господарськими спорудами що знаходиться в м. Яготин Київської області по вул. Інтернаціоналістів 64 та визнанням за позивачкою права власності на Уг частину земельної ділянки розміром 0,1257 га, яка розташована в м. Яготин Київської області по вул. Інтернаціоналістів, 64, та призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог про вселення позивачки у спірний будинок та зобовязання відповідача не чинити їй перешкод у користуванні майном то як видно з норм статті 391 ЦК України де вказано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, позивачка має право проживати у вказаному будинку та ним користуватися. Хоча сторони фактично припинили шлюбні відносини, це не можу слугувати підставою для відмови позивачці у користуванні на розпорядженні спільно надбаним майном подружжя, а тому вказані вимоги позову також підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 31, 10, 60, 61, 88, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 377, 391 ЦК України, ст.ст. 21, 60, 62, 63, 70 СК України, ст.ст. 89, 120 ЗК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя, задовольнити.

Збільшити частку ОСОБА_2 в праві спільної сумісної власності до 1/2 частини жилого будинку № 64 з належними господарськими спорудами, що розташований в м. Яготин Київської області по вул. Інтернаціоналістів.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Уг частину житлового будинку № 64 з належними господарськими спорудами, що розташований в м. Яготин Київської області по вул. Інтернаціоналістів.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки розміром 0,1257 га, яка розташована в м. Яготин Київської області по вул. Інтернаціоналістів, 64, яка призначена для будівництва жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства.

Вселити ОСОБА_2 у будинок № 64, який розташований в м. Яготині Київської області по вул. Інтернаціоналістів.

Зобовязати ОСОБА_3, не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні житловим приміщенням будинком № 64, який розташований в м. Яготин Київської області по вул. Інтернаціоналістів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 539 (пятсот тридцять девять) гривень 81 копійка.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до суду який його ухвалив, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі через Яготинський районний суд заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня його проголошення та апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Бугіль В.В.