Справа № 2-3730/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2010 року м. Київ

Соломянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Букіної О.М.

при секретарі Волошиній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Соломянському районі міста Києва про зобовязання здійснити перерахунок пенсії,

в с т а н о в и в:

У серпні 2010 року ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним позовом до УПФ України в Соломянському районі міста Києва.

Свої вимоги мотивує тим, що 15.02 2010 року подав до відповідача документи на перерахунок пенсії, яка була перерахована із застосуванням показника заробітної плати в середньому на одну особу по України за 2007 рік. Пенсія була перерахована з порушенням вимог закону, а саме: із застосуванням показника заробітної плати в середньому на одну особу по України за 2007 рік, а не за 2009 рік як передбачено ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне державне пенсійне страхування», тобто з урахуванням показника середньої заробітної плати за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії. Він звернувся до відповідача з приводу правильного перерахунку пенсії, проте УПФ України в Соломянському районі міста Києва своїм листом відмовило йому в такому перерахунку.

Вважає, що така відмова порушує його права та просить суд постановити рішення яким зобовязати УПФ України в Соломянському районі міста Києва перерахувати та виплатити йому пенсію з 01 лютого 2010 року з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2009 рік на підставі статей 40, 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Представник Управління пенсійного фонду України в Соломянському районі міста Києва позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких зазначено, що при перерахуванні позивачу пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік Управління діяло в межах чинного законодавства.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та не оспорюється учасниками судового розгляду, що позивач перебуває на обліку в Управління пенсійного фонду України в Соломянському районі міста Києва та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 10.04.2002 року, що підтверджується наданою суду копією його пенсійної справи.

15.02.2010 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії.

З відповіді Управління пенсійного фонду України в Соломянському районі міста Києва (а.с. 10-12) вбачається, що позивачу відмовлено у перерахунку пенсії.

У відповіді зазначено, що така відмова ґрунтується на положеннях спільного листа Міністерства праці та соціальної політики від 11 березня 2009 року № 20/0/118-091039 та Пенсійного фонду України від 11 березня 2009 року № 4096/02-01, відповідно до якого при перерахунку пенсій у 2009 році, відповідно до підпункту третього пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України № 530 від 28 травня 2008 року, проводяться із застосуванням показника заробітної плати (доходу) в середньому на одну особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону враховується для обчислення пенсії за 2007 рік (1197,91 гривень).

Чинною на час виникнення спірних правовідносин ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, провадиться перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Кожний наступний перерахунок пенсії провадиться не раніш як через два роки після попереднього перерахунку з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону.

Судом встановлено і не оспорюється учасниками судового розгляду, що позивач мав право на перерахунок пенсії.

Разом з тим, при перерахунку пенсії позивача у 2010 році відповідачем застосовано не показник заробітної плати (доходу) в середньому на одну особу в цілому по Україні за 2009 рік (як передбачено Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»), а показник за 2007 рік (як передбачено постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» № 530 від 28 травня 2008 року).

Частиною 4 ст. 8 ЦПК України визначено, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України.

Як на підставу для відмови у перерахунку пенсії, відповідач посилається на постанову Кабінету Міністрів України «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» № 530 від 28 травня 2008 року.

Вбачається, що на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти (Закон України та постанова Кабінету Міністрів України), які по різному регулюють розмір показника середньої заробітної плати, що враховується для обчислення пенсії.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а її ст. 75 встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент Верховна Рада України. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів.

Таким чином, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними кістами при вирішенні зазначеного спору застосуванню підлягають положення Закону.

Суд вважає, що доводи, викладені у запереченнях відповідача, та підтримані у судовому засіданні про те, що Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року зміни, що були внесені до статей 40, 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне пенсійне страхування» в частині визначення показника заробітної плати та порядку проведення перерахунку пенсії, були визнані неконституційними, а рішення щодо відновлення дії зазначеної норми в попередній редакції не приймалось, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на законі.

Так, Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано неконституційними норми статті 67 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року N 107-VI які, в свою чергу, вносили корегування до частини четвертої статті 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 74 Закону України «Про Конституційний Суд України» Конституційний Суд України може вказати на преюдиціальність свого рішення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у звязку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії неконституційного акта.

Частиною шостою резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 вирішено, що Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнаних неконституційними.

За таких обставин дії відповідача щодо застосування показника заробітної плати в середньому на одну особу за 2007 рік при перерахунку пенсії позивача у 2010 році не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною пятою статті 48 цього Закону, провадиться в наступні строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії 15.02.2009 року, тому перерахунок пенсії ОСОБА_2 має бути здійснений з 01 лютого 2010 року.

Таким чином, вимоги позивача про зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Соломянському районі м. Києва перерахувати та виплатити позивачу пенсію з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2009 рік на підставі статей 40, 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 01 лютого 2010 року підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по сплаті держмита в розмірі 7,50 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 8,50 грн. з Державного Бюджету України.

Керуючись статтями 19, 22, 75, 92 Конституції України, статтями 40, 42, 45, 48 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», постановою Кабінету Міністрів України № 530 від 28 травня 2008 року, статтями 3,4, 8, 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Соломянському районі м. Києва перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2009 рік на підставі статей 40, 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 01 лютого 2010 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 держмито в розмірі 8,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 грн., а всього 16,00 грн.

Рішення може бути оскаржена до Апеляційного суду м.Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: