Справа №22ц-545 2010 р. Категорія 33
Головуючий у 1-й ОСОБА_1 Доповідач Юхименко А.Г.
УХВАЛА

Іменем України

22 березня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Юхименка А.Г., суддів Курій Н.М., Мікуш Ю.Р., секретаря Глинського О А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного казначейства України на рішення Личаківського районного і суду мЛьвова від 09 грудня 2009 року; -

встановила:

Оскаржуваним рішенням задоволено позов ОСОБА_2 до Державного казначейства України, Головного управління Державного казначейства України у Львівській області, третіх осіб: Державної митної служби України, Головного управління юстиції у Львівській області про стягнення з Державного бюджету України заподіяної матеріальної шкоди органом державної влади.

Стягнуто з Державного бюджету України в користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 247688 гривень заподіяної в результаті незаконних дій Яворівської митниці.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 казначейство України просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові про стягнення матеріальної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України, оскільки висновки суду не відповідають нормам матеріального права.

Так, постановою Яворівського райсуду Львівської області від 06 лютого 2007 року задоволено позов ОСОБА_3 і на підставі ст.1166 ЦК України визнано дії Яворівської митниці неправомірними та стягнуто з неї 247688 грн. шкоди, постанова набрала законної сили, Яворівську митницю ліквідовано у встановленому законом порядку, позивач рішення ліквідаційної комісії не оскаржив, не вжив заходів до зміни способу виконання чинного рішення, а пред»явив такий же позов до Державного казначейства України як до органу державної влади з покликанням на норми стЛ 173 ЦК України, хоч Яворівський суд винним визнав іншу юридичну особу, яка самостійно відповідає за своїми зобов»язаннями, Яворівська митниця ліквідована, майна її немає, тому вимоги кредитора (ОСОБА_3), які не задоволені через відсутність майна вважаються погашеними (ст.ст.96,111 ,,112,609 ЦК України).

При цьому немає значення, що Яворівська митниця як юридична особа була заснована державою, бо в Україні встановлено рівність усіх форм власності, тому держава не відповідає згідно ст.176 ЦК України за зобов»язаннями створених нею юридичних осіб, а відтак, повині застосовуватися загальні підстави щодо відповідальності за завдану матеріальну шкоду, передбачені ст. 1166 ЦК України.

Також суд не врахував, що згідно ст.24 Митного кодексу України майно митних органів є державною власністю та перебуває на балансі Державної митної служби, яка є розпорядником цього майна, тому стягнення безпосередньо за рахунок коштів Державного бюджету України, а не за рахунок даного майна, є помилковим.

Крім цього апелянт зазначає, що ОСОБА_4 бюджетом України на 2009 рік не передбачено бюджетних призначень на виплату за рахунок держбюджету шкоди, завданої органами державної влади.

Вислухавши доповідача, пояснення представників сторін та третіх осіб, перевіривши матеріали справи і доводи скарги, колегія суддів вважає, що її слід відхилити, виходячи з наступного.

Судом достовірно встановлено, що неправомірними діями органом державної влади в особі Яворівської митниці ОСОБА_3 завдано шкоди в грошовому виразі на суму 247688 грн. 00 коп., яка нею до своєї ліквідації не відшкодована, незважаючи на звернення відповідного судового рішення до виконання органами державної виконавчої служби.

Оскільки Яворівська митниця вище стоящим державним органом ліквідована без правонаступників, держава відповідає за свою діяльність в особі своїх органів за шкоду заподіяну внаслідок порушення прав і свобод людини, тому ОСОБА_3 мав право звернення в суд про відшкодування завданої державними органами шкоди за рахунок держави.

Задовольняючи позовні вимоги, суд правильно прийняв до уваги роз*яснення Верховного Суду України, що містяться в п.16 Постанови його Пленуму від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» щодо застосування норм ст.. 56 Конституції України, як нормативного акту прямої дії, незалежно від наявності чи відсутності спеціального закону, який би регулював порядок та умови відшкодування такої шкоди.

Покликання апелянта на те, що ОСОБА_4 бюджетом на 2009 рік не передбачено коштів на виплату шкоди за рахунок держбюджету, на законність рішення суду не впливає, т.я. безспірне списання коштів з рахунку Державного бюджету здійснюється виключно органами Державного казначейства України за черговістю надходжень судових рішень.

Рішення суду відповідає вимогам Основного закону та зібраним по справі доказам, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому її слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів;

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державного казначейства України відхилити, а рішення Личаківського районного суду м.Львова від 09 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді