Справа №22-ц-4768 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Рибалки В.Г.,

судців - Хвостика С.Г., Криворотенка В.І.,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду

цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 жовтня

2010 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2

про стягнення невиплаченої заробітної плати, середньої заробітної плати за час затримки

розрахунку та моральної шкоди

встановила:

У серпні 2010 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зазначеним позовом, який

обґрунтовувала тим, що з вересня 2007року по липень 2009 року працювала

приймальником молока у фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 без оформлення

письмового договору та отримувала заробітну плату в розмірі 500 грн. на місяць. З січня

2009 року відповідачка не виплачувала їй заробітну плату, тому у липні 2009року вона

звільнилася з роботи. Постільки на час її звільнення відповідачка не виплатила їй

заборгованість по заробітній платі у сумі 3500грн. та до часу подачі до суду позову не

провела з нею остаточний розрахунок , просила стягнути з відповідачки заборгованість по

заробітній платі з січня 2009 року по 1 серпня 2009 року у сумі 3500 гри. та стягнути

середню заробітну плату за затримку розрахунку з 1 серпня 2009 року. Враховуючи, що

відповідачка не виплачувала їй заробітну плату, не провела з нею остаточний розрахунок

після звільнення, вона, тим самим, завдала їй моральну шкоду, яку вона визначає у розмірі

1000 грн. і просила цю суму стягнути на її користь.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 жовтня 2010

року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі у сумі 390 грн. 92 коп., середній заробіток

за час затримки розрахунку в сумі 2963 грн. 38 коп., моральну школу в сумі 1000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у сумі

300грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 59 грн.50 коп.,

витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне

застосування норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення суду

скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

При цьому зазначає, що суд залишив поза увагою той факт, що між нею та ОСОБА_3

Н.В. не укладався трудовий договір, а відносини між ними регулювалися цивільно-правовим

договором на підставі підрядних правовідносин, де ОСОБА_3 була підрядником. Вона

діяла на свій ризик в даних відносинах , сама організовувала свою діяльність по збору молочної сировини, сама визначала режим своєї роботи, розпоряджалася своїм робочим

часом на власний розсуд, отримувала нагороду за виконану роботу в межах обговорюваних

грошових сум. ОСОБА_3 не наполягала на укладенні трудового договору, на його

реєстрації. Вважає, що посилання суду на постанову про притягнення її до

адміністративної відповідальності заст. 41 КУпАП України не підтверджує факт існування

між нею та ОСОБА_3 трудових відносин.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_3 про відхилення

апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість

рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції,

колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, входячи з

наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, між сторонами склалися трудові відносини,

хоча ОСОБА_2 і не укладала з ОСОБА_3 письмовий трудовий договір як з

приймальницею молока з вересня 2007 року по 15 червня 2009 року і, відповідно, не

реєструвала його у державному центрі зайнятості. ОСОБА_2 порушувало, строки

виплати заробітної плати ОСОБА_3В, а після звільнення останньої у червні 2009 року їй

не була виплачена належна сума заробітної плати в розмірі 390 грн. 92 коп. Постановою

Охтирського міськрайонного суду від 29 вересня 2009 року ОСОБА_2 притягнута до

адміністративної відповідальності за порушення вимог законодавства про працю за ст. 41

КУПАП України, на неї накладений штраф. Дана постанова суду набрала законної сили. На

час винесення рішення суду відповідачка не провела з позивачкою повний розрахунок.

Порушенням трудових прав ОСОБА_3 їй була заподіяна моральна шкода, яка полягала в

душевних стражданнях, так як позивачці доводилось докладати додаткових зусиль для

організації матеріального забезпечення своєї сімї.

Колегія суддів вважає, що встановлені судом першої інстанції обставини відповідають дослідженим доказам, яким суд надав належну оцінку.

Колегія суддів не може взяти до уваги заперечення відповідача проте, що між нею

та ОСОБА_3 були відсутні трудові відносини, що фактично був укладений цивільно-

правовий договір на підставі підрядних правовідносин. Суд обґрунтовано послався як на

доказ існування між сторонами трудових відносин на постанову Охтирського

міськрайонного суду Сумської області від 29 вересня 2009 року, яка набрала законної сили,

про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 41 КУпАП

України за порушення вимог законодавства про працю, яка відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК

України є обовязковою для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій

особи, стосовно якої ухвалено постанову з питань: чи мали місце ці дії, чи вчинені вони

цією особою. Крім того, вказані обставини підтверджуються іншими матеріалами як

цивільної, так і справи про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів вважає , що рішення суду в частині стягнення невиплаченої заробітної

плати ОСОБА_3 у сумі 390 грн. та стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 грн. є

обґрунтованим і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Разом з тим, правильно встановивши фактичні обставини справи, давши їм належну

оцінку, а саме те, що відповідачка при звільненні позивачки повністю з нею не

розрахувалася, що є підставою відповідно до ст. 117 КЗпП України для стягнення з

відповідачки на користь позивачки її середнього заробітку за весь час затримки по час

винесення рішення суду, суд допустив помилку при визначенні розміру середнього

заробітку, який підлягає виплаті на користь позивачки.

Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середня

заробітна плата за час вимушеного прогулу визначається виходячи з виплат за 2 останні

місяці, що передували звільненню. Суд при стягненні на користь позивачки середньої

заробітної плати за час затримки розрахунку на підставі ст. 117 КЗпП України, порушуючи вказаний Порядок, виходив із заробітної плати за весь час роботи позивачки у 2009

році. Крім того, при визначенні середньоденної заробітної плати позивачки суд провів

ділення середньої місячної заробітної плати на календарні дні, а не на робочі дні, які

відпрацювала позивачка за два місяці перед звільненням.

Крім того, судом не взято до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 117 КЗпП України при

наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або

уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому

разі, якщо спір вирішений на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь

працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який

виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного

Суду від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства

про оплату праці» при визначенні розміру відшкодування необхідно враховувати розмір

спірної суми, істотності цієї частки порівняно з середнім заробітком працівника та інших

обставин справи. Зазначені вимоги не були враховані судом при визначенні розміру

середнього заробітку за час вимушеного прогулу, постільки між сторонами існував спір про

суму заборгованості заробітної плати, даний спір вирішений на користь позивача частково,

і вказане рішення позивачка не оскаржувала.

Відповідно до відомостей про нарахування заробітної плати ОСОБА_3, її

заробітна плата за два місця перед звільненням складає: за травень 2009 року за

відпрацюванні 13 робочих днів - 203 грн. 32 коп. , за квітень 2009 рік за 12 робочих днів

- 179 грн. 52 коп. Середньоденна заробітна плата за дані місяця становить 15 грн. 31 коп.

За час затримки розрахунку з 16 червня 2009 року по 27 жовтня 2010 року включно за 345

днів до виплати підлягає сума в розмірі 5281 грн. 95 коп. Разом з тим, суд враховує розмір

спірної суми, істотність цієї частки порівняно з середнім заробітком позивачки, а також те,

що позивачка протягом тривалого часу не зверталась до суду за захистом порушеного

права по виплаті заборгованості по заробітній платі. При таких обставинах колегія суддів

вважає за необхідне стягнути на користь позивачки середню заробітну плату за затримку

розрахунку по її виплаті в сумі 2640 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає , що апеляційна скарга підлягає частковому

задоволенню , а рішення суду - зміні.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.3; 309 ч.1 п.4; 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 жовтня 2010

року в даній справі в частині стягнення середньої заробітної плати з час затримки

розрахунку змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3

Володимирівни середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 2640 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в

касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з

розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: