У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Гарванко М.М.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ВАТ «Фарлеп-Інвест» і директора Західної філії ВАТ «Фарлеп-Інвест» ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 26 жовтня 2009 року та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на окрему ухвалу цього суду від 26 жовтня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Західної філії ВАТ «Фарлеп-Інвест» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди-,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 26 жовтня 2009 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника відділу бухгалтерського та податкового обліку. Стягнуто з відповідача в користь позивача заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 42 623,20 грн. Рішення в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 6000 грн. допущено до негайного виконання. В задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди відмовлено. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення оскаржили ВАТ «Фарлеп-Інвест» і директор Західної філії ВАТ «Фарлеп-Інвест» ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ВАТ «Фарлеп- Інвест» посилається на незаконність рішення суду, яке ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що судом неповно з»ясовано обставини по справі, висновки суду не відповідають обставинам справи. На підприємстві пройшли зміни в організації виробництва і праці із скороченням чисельності і штату працівників. У випадку переведення ОСОБА_5 на посаду начальника відділу бухгалтерського та податкового обліку і звільнення з цієї посади позивача відповідач скористався правом на проведення перестановки більш кваліфікованого працівника на існуючу посаду і звільнення з неї менш кваліфікованого працівника. Переважне право при залишенні на роботі надається працівнику з вищою кваліфікацією. ОСОБА_5 і ОСОБА_6 мали переважне право перед позивачем для залишення їх на роботі як працівники з вищою продуктивністю праці, а ОСОБА_5 додатково як правцівник з вищою кваліфікацією. При проведенні звільнення відповідача дотримано всі норми КзпП України. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Директор Західної філії ВАТ «Фарлеп-Інвест» ОСОБА_4 в апеляційній скарзі посилається на те, що відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну у незаконному звільненні працівника, обов»язок покрити шкоду, заподіяну підприємству в зв»язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 134 КЗпП України службова особа, винна у незаконному звільненні, несе повну матеріальну відповідальність перед підприємством. Вважає, що рішення суду безпосередньо стосується його прав та законних інтересів, хоч він, як особа, яка підписала наказ про звільнення, не був залучений до участі в справі. Просить скасувати оскаржуване рішення.

Судом цього ж числа постановлено окрему ухвалу про доведення до відома директора ВАТ «Фарлеп-Інвест» ОСОБА_7 для відповідних висновків та вжиття заходів щодо неналежної роботи начальника юридичного відділу ОСОБА_8, що призвело до порушень трудового законодавства на підприємстві та незаконного звільнення позивача з роботи.

Окрему ухвалу оскаржила ОСОБА_1, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що позивач не заявляла клопотань про притягнення посадових осіб до відповідальності. Вважає, що відповідальність за порушення трудового законодавства наступає в порядку ст.ст. 134, 237 КЗпП України. Просить скасувати окрему ухвалу.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги на рішення суду слід відхилити, апеляційну скаргу на окрему ухвалу - задовольнити.

Встановлено, що наказом директора Львівської філії ВАТ «Фарлеп-Інвест» ОСОБА_4 від 2 вересня 2008 року позивача прийнято на посаду начальника відділу бухгалтерського та податкового обліку фінансового департаменту з цієї дати в порядку переведення з Львівського ДП «Фарлеп», де вона займала посаду головного бухгалтера ( т.1 а.с.32, т.2 а.с. 56,59).

Наказом директора Західної філії ВАТ «Фарлеп-Інвест» ОСОБА_4 від 23 березня 2009 року № 149/к позивача звільнено із займаної посади в зв»язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (т.1 а.с.5,47).

Згідно штатного розпису і наказу по філії № 2 від 13 січня 2009 року «Про зміни в організації виробництва та праці», ліквідований фінансовий департамент (фінансовий директор ОСОБА_5, фінансовий контролер ОСОБА_6М.). У відділі бухгалтерського та податкового обліку введено додаткову посаду провідного бухгалтера (т.1 а.с.35-44,182,216,242).

ОСОБА_5 переведено на посаду начальника відділу бухгалтерського і податкового обліку. ОСОБА_6 переведено на посаду провідного бухгалтера цього відділу. Посада ОСОБА_2, яку попереджено про майбутнє вивільнення та не запропоновано вакантну посаду провідного бухгалтера, не скорочувалася.

Судом першої інстанції встановлено, що посада, яку займала позивач, не скорочувалася, проведено лише скорочення посади фінансового директора, яку обіймав ОСОБА_5, та фінансового контролера, на якій працювала ОСОБА_6 (т.1 а.с.39,65). На посаду, яку обіймала позивач, переведено ОСОБА_5 після скорочення його посади, а на новостворену посаду провідного бухгалтера відділу бухгалтерського та податкового обліку прийнято ОСОБА_6 Позивач має вищу освіту (інженер-економіст), працює з 18 січня 2000 року, вона отримала необхідні сертифікати для роботи за спеціальністю в нових умовах, мала подяки від державної податкової адміністрації, інші заохочення; до неї не застосовувалось жодних стягнень, не було зауважень (т.1 а.с.7,9-10,12,16,127-130). ОСОБА_5 має вищу освіту (математика, менеджер бізнесу), працює з 26 листопада 2007 року. ОСОБА_6 має вищу освіту (економіст), працює з 3 січня 2006 року.

Згідно з вимогами п.1 ст. 40 КЗпП України власник на свій розсуд має право зменшити чисельність працівників певної спеціальності та кваліфікації, чисельність певних посад, здійснити звільнення працівників, одночасно приймаючи рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності та кваліфікації, збільшити чисельність інших посад. При цьому повинні додержуватися правила щодо переведення звільнених працівників на іншу роботу за наявності вакантних робочих місць (посад) і згоди працівників. При здійсненні вивільнення власник або уповноважений ним орган має право в межах споріднених професій та посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, на іншу посаду, звільнивши з неї менш кваліфікованого працівника.

Відповідно до вимог закону ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці та кваліфікації перевага на залишення на роботі надається працівникам за вичерпних умов які передбачені законом.

Суду не надано доказів про те, що ОСОБА_5, який у зв»язку із скороченням його посади переведений на посаду, яку займала позивач, є більш кваліфікованим працівником, ніж ОСОБА_2, яку звільнено як менш кваліфікованого працівника.

З врахуванням аналізу доказів про справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що звільнення позивача проведено з порушенням норм трудового законодавства. Суд мотивував чому бере до уваги одні докази та не приймає інші.

На підставі ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З висновками суду, які ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів, слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду.

Пунктом 8 ст. 134 та ст. 237 КЗпП України передбачене можливе притягнення до матеріальної відповідальності службової особи, винної у незаконному звільненні працівника з роботи у виді обов»язку покрити шкоду, заподіяну підприємству у зв»язку з виплатою працівникові заробітку за час вимушеного прогулу. Чинний Цивільний процесуальний кодекс України не містить правил, які б визначали особливості розгляду судом трудових спорів. Правова підстава для залучення судом до участі у справі в якості третьої особи працівника, винного у незаконному звільненні, відсутня. Питання про притягнення до матеріальної відповідальності такої службової особи має вирішуватись за позовом власника чи уповноваженого ним органу поза межами спору про поновлення на роботі звільненого працівника. З цих підстав доводи директора Львівської філії ВАТ «Фарлеп-Інвест» ОСОБА_4, який наділений правом призначення на посади і звільнення (т.1 а.с. 171,178), та підписав наказ про звільнення позивача, щодо незалучення його до розгляду справи не можуть бути взяті до уваги як підстава для скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення Личаківського районного суду м.Львова відсутні, а тому апеляційні скарги слід відхилити.

Личаківським районним судом м.Львова від 26 жовтня 2009 року постановлено окрему ухвалу про доведення до відома директора ВАТ «Фарлеп-Інвест» ОСОБА_7 для відповідних висновків та вжиття заходів щодо неналежної роботи начальника юридичного відділу ОСОБА_8, що призвело до порушень трудового законодавства на підприємстві та незаконного звільнення позивача з роботи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 211 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. В матеріалах справи відсутні докази того, що діяльність начальника юридичного відділу ОСОБА_8 призвела до порушень трудового законодавства на підприємстві та незаконного звільнення позивача з роботи. Тому у суду першої інстанції не було підстав для винесення оскаржуваної окремої ухвали.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про невідповідність оскаржуваної окремої ухвали матеріалам справи, а відтак, її незаконність і необґрунтованість, що тягне за собою її скасування.

Керуючись ст.ст. 211, 303, п.1 ч.1, ч.2 ст.307, ст.ст. 308, 312, 313, п.п1,6 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ВАТ «Фарлеп-Інвест» та директора Західної філії ВАТ «Фарлеп-Інвест» ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 26 жовтня 2009 року - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 26 жовтня 2009 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на окрему ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 26 жовтня 2009 року задовольнити.

Окрему ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 26 жовтня 2009 року скасувати.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: