Справа № 2-630/10
Провадження № -
28 жовтня 2010 року Карлівський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Жмурко П.Я.
при секретарі Козловій Т.В.
за участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Карлівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди ,-
Своїми неправомірними діями відповідач завдав йому моральну шкоду, розмір якої він оцінює у 1500 грн., що пов'язано з безпідставним списанням грошових коштів в рахунок неіснуючої заборгованості, неналежним розглядом його звернень, односторонньою зміною умов кредитного договору. неможливістю належним чином реалізувати своє законне право на дострокове погашення кредиту, постійною тривогою, що в результаті неправомірних дій відповідача він буде змушений платити відсотки за користування кредитом у підвищеному розмірі, необхідністю змінювати звичайний спосіб життя та звертатись до суду з метою відновлення свого порушеного права.
Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить суд задовольнити позов.
Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки.
Причину неявки в судове засідання відповідач суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надав.
Відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд. заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - кошти, шо надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.
Із матеріалів справи вбачається, що 07.03,2007 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 ІОЛ. було укладено кредитний договір № PLB0AL05580202. (а.с. 8-10)
Відповідно до п. 1.1 договору банк зобовязався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки або перерахування їх на рахунок зазначений в п. 7.1 цього договору.
Відповідно до п. 7.1 договору банк зобов'язався падати позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування на строк до 07.03.2012 р. включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 6464,09 долари США 09 центів на придбання нового автомобіля ВА321043, шляхом перерахування коштів відповідно до п. 7.2 договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Такі дії відповідача є грубим порушенням норм чинного законодавства, адже відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Окрім того відповідно до ч. З ст. 1066 ЦК України банк не має права контролювати та визначати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
Позивач також просить суд зобов'язати банк усунути перешкоди для дострокового погашення кредиту.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Пунктом 7.5 кредитного договору № РLВ0АL05580202 від 07 березня 2007 року передбачена можливість позичальника повернути кредит достроково.
При цьому позивач не надав суду жодних доказів того, шо відповідач створює йому перешкоди у здійсненні дострокового погашення кредиту чи доказів того, що він намагався погасити кредит достроково.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Оскільки позовні вимоги в цій частині не обґрунтовано, суд вважає за можливе відмовити в її задоволенні.
Позивач також просить суд зобов'язати відповідача внести зміни до кредитного договору № РLВ0АL05580202, а саме виключити пункти 2.3.8.. 4.3 та внести зміни до пунктів 2,2,9.. З. 3, При цьому позивач посилається на те. шо кредитний договір .№ РLВ0АL05580202 є договором приєднання, а тому він не міг внести зміни до умов договору при його укладенні.
Статтею 634 ЦК України дійсно передбачено, шо у мови договору приєднання встановлюються однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання іншої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому сторона, яка приєдналася не може запропонувати свої умови договору.
При укладенні такого договору не порушується принцип свободи договору, передбачений ст. 627 ЦК України, оскільки сторона, яка приєднується сама вирішує укладати чи не укладати договір запропонованих їй умовах.
Відповідно до ст. 634 ЦК України договір приєднання може бути розірваний або змінений на вимогу сторони, яка приєдналася, проте сторона, яка приєдналася має довести, що вона виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.
Позивач посилається на те, що він не має юридичної освіти, а тому не мав змоги оцінити умови договору при його укладенні.
Суд не вважає цю підставу достатньою для зміни умов кредитного договору. ОСОБА_1 не заперечує, що добровільно уклав кредитний договір № РLВ0АL05580202. Позивачем не наведено доказів того, що він був вимушений прийняти запропоновані умови договору у зв'язку з економічними, географічними чи будь-якими іншими чинниками, що він не мав можливості вибрати іншого контрагента і укласти договір на інших умовах.
Заявляючи вимогу про зміну договору приєднання позивач, відповідно до ч. 2 ст. 634 ЦК України, мав довести, що з укладенням договору він був позбавлений прав, які звичайно мав або що договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання, або містить інші умови, явно обтяжливі для нього. Проте позивач відповідних доказів не надав і позовні вимоги в цій частині не обгрунтував.
Тому суд вважає за можливе відмовити в задоволенні позовних вимог в частині зміни умов кредитного договору № РLВ0АL05580202.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до п. 9 Пленуму ВС України Про судову практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 р. розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визчає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати державного мита за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.
Тому суд вважає за можливе судові витрати покласти на відповідача.
Керуючись ст. 22, ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. ст.. 526, 627, 629, 634, 1049, 1066, 1167 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 88, 169, 212-215, 224-225 ЦПК України суд ,-
Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ГІриватБанк» про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Зобов'язати публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» виконати умови кредитного договору № PLB0AL05580202 від 07 березня 2007 року, укладеного між ЗАО комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1, в частині спрямування і ротових коштів, сплачених ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 відшкодування за завдану моральну шкоду у розмірі 1000 грн.
Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 51 гри. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії до Карлівського районного суду .
Суддя Жмурко П..Я.