Справа № 2-4000/10
РІШЕННЯ

Іменем України

1 7.08 2010 року Селидівський міський суд Донецької області в складі:

*головуючого судді Черкова В.Г.

*при секретарі Толкачовій І.М.,

*за участю представника УПСЗН Селидівської міської ради ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидово цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до УПСЗН Селидівської міської ради про стягнення недоотриманих сум допомоги на оздоровлення за 2002 - 2005. 2007-2008 роки, -

В С Т А НОВ И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до УПСЗН Селидівської міської ради про стягнення недоотриманих сум допомоги на оздоровлення за 2002 - 2005. 2007-2008 роки.

В обгрунтування позову вказав, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії і знаходиться на обліку і Селидівському УПСЗН.

У відповідності іі ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому передбачена щорічна компенсацій на оздоровлення в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати.

Несплачені суми становлять за 2002 р. - 998 грн. ЗО коп. (205 грн. 5 -26 грн. 70 коп); за 2003 рік - 998 грн. 30 коп. (205 грн. 5-26 грн. 70 коп.); за 2004 рік - 1633 грн. 30 коп. (332грн. 5-26 грн. 70 коп.) ; за 2005 рік - 1560 грн. (332грн.5-100 грн.); за 2007 рік - 2000 грн. (420 грн.5-100): за 2008 рік - 2525 грн. (525 грн. 5-100)

Всього: 9714 грн. 90 коп.

Оскільки дії відповідача носять неправомірний характер, він вимушений звернутися до суду для захисту своїх конституційних прав, тому просить стягнути з Селидівського УПСЗН недоплачені суми на оздоровлення 9714 гри. 90 коп.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи,' судове засідання не з"явився,надавши суду заяву про підтримання позовних вимог та з клопотанням про розгляд справи в його відсутність.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову підтримавши заперечення, які були надані ним до суду.

Відповідач у своїх запереченнях зазначив, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, користується пільгами, передбаченими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. №796-ХП.

Па підставі ст. 62 вищевказаного Закону № 796-ХП. застосування Закону провадиться у Порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковим для виконання місцевими органами виконавчої влади та іншими. Відповідно до п. 3, ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту населення.

Фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону здійснюється за рахунок коштів державного бюджету (ст. 63 Закону № 796-ХП).

В ч.2 сг.95 Конституції України передбачено, що виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Згідно п.5, ч. 1, ст.4 Бюджетного Кодексу України до нормативно-правових актів, які регулюють бюджетні відносини в Україні належать нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, які прийняті на підставі та на виконання Бюджетного кодексу та інших законів України. Частиною другою ст.4 Бюджетного кодексу України встановлено, що при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього кодексу та Закону України "Про Державний бюджет України».

Згідно до Законів України (ЗУ №2896-1 1 І) якими встановлюються розміри мінімальної заробітної плати, до прийняття Верховною Радою України змін до законів, у нормах, для розрахунків яких застосовується мінімальна заробітна плата. Кабінету Міністрів України було надано праві) здійснювати застосування цих норм, виходячи з реальних можливостей видаткової частини бюджету України.

Згідно з 4.4. ст.22 Бюджетного кодексу, головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження / законі про Державний бюджет України, доводить у встановленому порядку до розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня відомості про обсяги асигнувань, забезпечує управління бюджетними асигнуваннями, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Згідно ч.2. ст.5 1 Бюджетного кодексу, відповідно до затвердженого бюджетного розпису розпорядники коштів Державного бюджету України одержують бюджети асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів.

Затвердження, а також коригування протягом бюджетного року кошторисів бюджетних установ здійснюється розпорядниками коштів відповідно до затвердженого бюджетного розпису Державного бюджету. Кошторис є основним плановим документом бюджетної установи, який надає повноваження щодо здійснення видатків, визначає обсяг спрямування коштів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення цілей, визначених на бюджетний період відповідно до бюджетних призначень.

Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Фінансування витрат, пов»язаних з виплатою допомоги, здійснюється із розрахунку розміру сум, визначених постановою Кабінету Міністрів України № 836.

З моменту набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996р. № 836 і до набрання чинності постанови Кабінету міністрів України від 12.07.2005р. № 562 Кабінетом Міністрів не визначався щорічно розмір вище визначеної компенсації, тому всі виплати проводились згідно діючої на той час постанови

Поряд з цим, ст..73 ЗУ «Про державний бюджет України на 2008 рік», Кабінету Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати в абсолютних сумах у межах асигнувань передбачених за відповідними бюджетними програмами. Рішенням Конституційного суду- України від 22.05.2008р. № 10рп/2008 вказана стаття не визнана неконституційною. Таким чином, вважає, що відсутні законодавчі підстави для перерахунку та стягнення зазначених виплат.

Допомогу на оздоровлення позивач отримав в розмірах, передбачених чинним законодавством.

Просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні ви мої п позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС згідно посвідчення серії А №122896.

Він отримав щорічну допомогу на оздоровлення за 200 2рік в розмірі 26 грн. 70 коп. в серпні 2004 року, за 2003 рік - 26 грн. 70 коп. в квітні 2004 року, за 2004 рік - 26грн. 70 коп. в листопаді 2005 року. за,2005 рік - 100 грн. в листопаді 2005 року, за 2006 рік - 100 грн. в червні 2006 року, за 2007 рік - 100 грн. в червні 2007 року, за 2008 рік - 100 грн. в вересні 2008 року, за 2009 рік - 100 грн. в липні 2009 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, тау спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 48 Закону України ,.Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах:

ліквідаторам 2 категорії - п»ять мінімальних заробітних плат.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.20()8р. положення п.28 розділу І! "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню норми ст. 48 Закону України ..Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати.

Таким чином, дії Селидівського управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради по нарахуванню та виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2003-2005, 2008 роки були неправомірними.

За таких обставин, суд вважає необхідним визнати протиправними дії Селидівського управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської Ради щодо відмови в перерахунку та виплаті на користь позивача недоотриманої суми допомоги на оздоровлення за 2003-2005. 2008 роки.

Тому суд вважає, що Селидівське управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради - за рахунок Державного бюджету, повинно виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2003-2005, 2008 роки, виходячи із суми мінімальної заробітної плати на момент виплати, з наступного розрахунку:

Допомога на оздоровлення за 2003 рік:

(205*5-26 грн. 70 коп) =998 грн. 30 коп.

Допомога на оздоровлення за 2004 рік: (332 грн. х 5)- 26.70 грн. = 1633,30 грн.;

Допомога на оздоровлення за 2005 рік: (332 грн. х 5) - 100,00, грн. = 1560,00 грн.;

Допомога на оздоровлення за 2008 рік: (525 грн. х 5)- 100.00 грн. = 2525,00 грн.; а всього: 6716 грн. 60 коп. Керуючись ст.ст. 15, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Селидівського управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради щодо відмови в перерахунку та виплаті на користь ОСОБА_3 недоотриманої суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2003-2005, 2008 роки.

Стягнути з Селидівського управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області за рахунок Державного бюджету на користь ОСОБА_2 недоотриману суму допомоги на оздоровлення за 2003-2005, 2008 роки у розмірі 6716 (шість тисяч сімсот шістнадцять) грн. 60 копійок.

В решті позовних вимог позивача - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя