Барський районний суд Вінницької області
Справа №2- 1193 / 2010 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2010 р. м. Б а р

Барський районний суд Вінницької області

в складі :

головуючого - судді: Бурденюка С.І.

при секретарі Бажановій Ж.І.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про визнання недійсним договір поруки № 04-3.3/86 від 2 березня 2010 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»

В заяві позивачка вказала, що вона перебуває з відповідачем ОСОБА_4І в шлюбі з 6 вересня 1986 року по даний час. Наприкінці вересня 2010 року їй стало відомо, що відповідачі 2 березня 2010 року уклали між собою договір поруки № 04-3.3/86, згідно якого відповідач ОСОБА_4 (поручитель) взяв на себе зобовязання виконати обовязки за кредитним договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 06-2.1/64 від 28.01.2008 року та договорах про внесення змін до нього, укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ПАФ «Колос» (боржник) на загальну суму боргу в 4 000 000 грн., процентів в розмірі 26 % річних, а також штрафних санкцій та збитків.

Укладення Договору поруки передбачало сплату відповідачем ОСОБА_4 досить значної суми коштів не лише у разі невиконання ПАФ «Колос» кредитного договору в майбутньому, а зразу ж - на момент укладення Договору поруки відповідач ОСОБА_4 уже брав на себе зобовязання сплатити 1 400 000 грн. замість боржника. Виконання зобовязань за договором поруки відповідачем ОСОБА_4 можливе лише за рахунок коштів та майна, які є їхньою спільною сумісною власністю.

Позивачка вказує, що договір поруки був укладений Відповідачами без її відома і без її згоди, хоча стосується її інтересів як одного із подружжя.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав повністю, надавши суду відповідні пояснення і обґрунтування, вказані у позовній заяві, посилаючись на діючі законодавчі акти України та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» - ОСОБА_2 позов не визнав та заперечував проти його задоволення, надавши суду письмові заперечення.

Відповідач ОСОБА_4 позов визнав повністю та підтвердив доводи позивачки.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступного.

В судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

2 березня 2010 року між ОСОБА_4, як фізичною особою, та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір поруки № 04-3.3/86, згідно якого відповідач ОСОБА_4І.(поручитель) взяв на себе зобовязання виконати обовязки за кредитним договором про відкриття не відновлювальної кредитної лінії № 06-2.1/64 від 28.01.2008 року та договорах про внесення змін до нього, укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (кредитор) та ПАФ «Колос»(позичальник) на загальну суму боргу в 4 000 000 гривень, процентів в розмірі 26% річних, а також штрафних санкцій та збитків.

Як випливає із п.2.1. Договору поруки № 04-3.3/86 від 2 березня 2010 року поручитель відповідав за невиконання та/або прострочення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором та всіх змін до нього в строк не пізніше 25 грудня 2010 року згідно з графіком погашення : 25.05.2009 р. 801 000 грн; до 31.08.2010 р. 99 000 грн; до 30.09.2009 р.- 250 000 грн; до 31.10.2009 р. 250 000 грн ; до 25.08.2010 р. 520 000 грн; до 25.09.2010 р. 520 000 грн; до 25.10.2010 р. 520 000 грн; до 25.11.2010 р. 520 000 грн; до до 25.12.2010 р. 520 000 грн.

Тобто уже при підписанні Договору поруки у ОСОБА_4І станом на 2.03.2010 року виникли зобовязання сплатити прострочені суми згідно з графіком погашення : до 25.05.2009 р. 801 000 грн; до 31.08.2010 р. 99 000 грн; до 30.09.2009 р.- 250 000 грн; до 31.10.2009 р. 250 000 грн, що становить 1 400 000 грн і на майбутнє у разі недотриманням ПАФ «Колос» наступних термінів, визначених графіком погашення боргу кошти визначені цим графіком.

Таким чином, суд вважає , що доводи позивачки є обгрунтованими , тобто те що укладений договір лише називається «Договір поруки», а за змістом є відмінним від змісту договору поруки, передбаченого ст. 553 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.553 ЦК України, - за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Зі змісту наведеної норми випливає, що порука є угодою про прийняття в майбутньому перед третьою особою на себе зобовязання поручитися за виконання боржником свого зобовязання й відповідати за невиконання або неналежне виконання зобовязання боржником.

В супереч вимогам ст.553 ЦК України - укладення Договору поруки передбачало сплату відповідачем ОСОБА_4 досить значної суми коштів не лише у разі невиконання ПАФ «Колос» кредитного договору в майбутньому, а зразу ж уже на момент укладення Договору у ОСОБА_4 виникло зобовязання сплатити 1 400 000 грн замість позичальника.

Водночас ОСОБА_4 перебував у шлюбі з позивачкою ОСОБА_3, що визнано сторонами та підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданого Гармаківською сільською радою Барського району 6 вересня 1986 року.

Договір поруки був укладений без відома та згоди позивачки ОСОБА_3,що визнано сторонами.

Доводи позивачки ОСОБА_3 про те, що виконання зобовязань за договором поруки відповідачем ОСОБА_4 можливе лише за рахунок коштів та майна, що є спільною сумісною власністю, а сам договір поруки стосується її прав та інтересів як одного з подружжя є обґрунтованими.

Згідно ст.ст.60- 63 СК України, - майно, набуте подружжям за час шлюбу, в т.ч. будь-які доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету, належать дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належать їм на праві спільної сумісної власності.

Майнові правовідносини подружжя охоплюють не лише відносини щодо майна подружжя, а й зобов'язальні правовідносини за їх участю. Так, згідно ч.1 ст.190 ЦК України майном як особливим обєктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки.

Крім того, ст. 59 СК України передбачає, що при розпорядженні своїм майном дружина, чоловік зобовязані враховувати інтереси сімї.

Відповідно до частини 2 статті 65 Сімейного кодексу України - дружина, чоловік мають право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Ст.65 СК України не деталізує, які саме договори повинні укладатись за згодою дружини та чоловіка, окрім дрібних побутових.

А, отже, є обовязковою згода одного із подружжя, в даному випадку позивачки, на укладання іншого, ніж дрібний побутовий договір, а саме Договору поруки № 04-3.3/86, сторонами якого є ОСОБА_4 та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», згідно якого ОСОБА_4 зобовязувався сплатити 1 400 000 грн замість ПАФ «Колос» і на майбутнє інші платежі, у випадку порушення ПАФ «Колос» зобовязань.

Відповідно до ст.ст.215, 203 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі. встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,

на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає , що позивачка в повному обємі надала суду належні та допустимі докази , що повністю доводять її позовні вимоги.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 203,215, 553 ЦК України, ст.60-65 СК України, ст.ст. 3, 45, 46,114, ЦПК України, -

В И Р I Ш И В :

Позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати недійсним Договір поруки № 04-3.3/86, укладений 2 березня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_4.

Стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 8,50 гривень та 37 гривень витрат на сплату послуг за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 (десяти) днів з винесення рішення суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя