Справа №2-4-484/10 21.10.2010 21.10.2010 21.10.2010
Справа № 22-ц-7221/10р. Суддя першої інстанції Яворська Ж.М.
Категорія 40 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі

головуючого - Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання Голубкіній О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_6

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2010 року за позовом

ОСОБА_6

до

товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Николаевский бизнес» (далі -ТОВ «Николаевский бизнес»),

ОСОБА_3, ОСОБА_4

про захист честі, гідності, ділової репутації та

відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

10 вересня 2009 року позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до ТОВ «Николаевский бизнес», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та просив визнати негативну інформацію, поширену відносно нього в газеті «Николаевский бизнес»:

- № 12 за 01 квітня 2009 року в статті ОСОБА_4 «Скільки має вкрасти у держави чиновник, щоб його звинуватили в корупції?», та яка містила висловлювання: «Известно также, что в 2001 году его (ОСОБА_6І.) «ушли» за злоупотребление служебным положением и расхищение материальных ценностей»;

- за 20 травня 2009 року в статті ОСОБА_4 «Непромокаемая «крыша» для ветеринаров, или Сколько должен украсть чиновник, чтобы его обвинили в коррупции?» зазначено: «Когда в 2001 году по настоянию ОСОБА_7 за злоупотребление служебным положением и расхищение материальных ценностей ОСОБА_6 таки уволили…»;

- № 21 за 03 червня 2009 року в статті ОСОБА_3 «Відкритий лист» премєр-міністру України міститься наступне: «Ним розроблена схема по крадіжці державного майна в установах державної ветеринарної медицини області…»; «… про крадіжку державного майна і про мертві приватні підприємства, організовані ОСОБА_6»; «… ОСОБА_6, організуючі ремонтні роботи на дахах обласного управління ветеринарної медицини і обласної державної лабораторії ветеринарної медицини, завищив вартість робіт на 400 тис. гривень» недостовірною та такою, що порушує право фізичної особи на повагу до його честі, гідності, право на недоторканість ділової репутації. Також просив суд зобовязати ТОВ «Николаевский бизнес» спростувати протягом 10-діб з часу набрання рішення суду законної сили поширену відповідачами зазначену недостовірну інформацію відносно нього в газеті ««Николаевский бизнес», шляхом опублікування на спеціальній рубриці «Спростування» та стягнути з усіх відповідачів по 500 грн. моральної шкоди на його користь.

Посилаючись на викладене, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. На думку апелянта, висновки суду не відповідають обставинам справи та рішення суду є незаконним і постановленим з порушенням норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, відповідачів, представника відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, в межах заявлених вимог, повно з'ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам, які були представлені сторонами і дійшов правильного висновку про те, що висловлювання відповідачів на адресу позивача не є негативною інформацією та викладені не у формі фактів, а у формі оціночних суджень, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Крім того, суд дійшов правильного висновку, що в оспорюваних публікаціях міститься певна критика позивача, який є публічною особою та відсутній будь-який злий умисел відповідачів на надання неправдивої інформації відносно ОСОБА_6 Тому суд правильно відмовив в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, а ч. 3 вказаної статті передбачає, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 1986 року працює в системі ветеринарної медицини. Посаду начальника Управління ветеринарної медицини Миколаївської області займав з 1995 року по 2001 рік, а потім - з 2005 року та продовжував її займати на час розгляду справи в суді.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», негативною слід вважати інформацію, в який стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь - яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно зі ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" від 02 жовтня 1992 року ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Такими судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, які містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Право висловлювати судження, оцінку, думку гарантовано ст. 34 Конституції України. Це право також закріплено у ст. 10 Європейської конвенції "Про захист прав людини і основних свобод" яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства.

Так, 01 квітня 2009 року в газеті «Николаевский бизнес» № 12 опубліковано статтю ОСОБА_4 під назвою «Сколько должен украсть чиновник, чтобы его обвинили в коррупции?», та яка містила висловлювання: «Известно также, что в 2001 году его (ОСОБА_6И.) «ушли» за злоупотребление служебным положением и расхищение материальных ценностей».

Проте, розпорядженням голови обласної державної адміністрації Миколаївської області (далі облдержадміністрація) ОСОБА_6 був звільнений з посади начальника управління ветеринарної медицини облдержадміністрації за власним бажанням з 06 грудня 2001 року (а.с. 44).

Між тим, з акту контрольно-ревізійного управління в Миколаївській області (ревізія проводилась з 03 жовтня 2000 року по 09 січня 2001 року) вбачається, що при проведенні перевірки управління державної ветеринарної медицини облдержадміністрації (Управління ветеринарної медицини Миколаївської області) було встановлено фінансові порушення з боку начальника управління ОСОБА_6 (а.с. 81-85).

Також, у 2001 році була порушена кримінальна справа відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 172 КК України посадовий підлог, тобто внесення посадовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інша підробка документів, а також складання і видача завідомо неправдивих документів. Зазначена кримінальна справа була закрита 20 листопада 2001 року ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва в звязку з актом амністії (а.с. 172), тобто з нереабілітуючих обставин.

Таким чином, у своїй статті від 01 квітня 2009 року ОСОБА_4 зазначила висловлювання «Известно также, что в 2001 году его (ОСОБА_6И.) «ушли» за злоупотребление служебным положением и расхищение материальных ценностей» у контексті не питання наявності цього факту, а є субєктивною думкою та критичною оцінкою особи позивача.

20 травня 2009 року в статті ОСОБА_4 «Непромокаемая «крыша» для ветеринаров, или Сколько должен украсть чиновник у государства, чтобы его обвинили в коррупции?» зазначено: «Когда в 2001 году по настоянию ОСОБА_7 за злоупотребление служебным положением и расхищение материальных ценностей ОСОБА_6 таки уволили…».

Як вбачається зі змісту зазначеної статті, вищевказані висловлювання є дослівним відтворенням зі скарги ОСОБА_8, колишнього начальника ветеринарного управління Миколаївського району, на імя премєр - міністра України від 27 січня 2009 року. Зазначені у скарги обставини були відомі ОСОБА_4 з акту контрольно-ревізійного управління в Миколаївській області від 09 січня 2001 року та порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_6, а тому приведення у статті висловлювання зі скарги, через призму думки громадянина, є її оціночними судженнями та критичною оцінкою певних фактів і недоліків які були відомі раніше, а тому є вираженням субєктивної думки.

Крім того, у ст. 1 Закону від 02 жовтня 1992 року № 2657-ХІІ «Про інформацію» її визначено як документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі й навколишньому природному середовищі.

Тобто, будучи вираженням субєктивної думки й поглядів відповідачки ОСОБА_4, вищезазначені висловлювання у двох статях не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і не можуть бути спростовані, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

03 червня 2009 року в статті ОСОБА_3 «Відкритий лист» до премєр-міністра України міститься наступне: «Ним розроблена схема по крадіжці державного майна в установах державної ветеринарної медицини області…»; «… про крадіжку державного майна і про мертві приватні підприємства, організовані ОСОБА_6»; «… ОСОБА_6, організуючі ремонтні роботи на дахах обласного управління ветеринарної медицини і обласної державної лабораторії ветеринарної медицини, завищив вартість робіт на 400 тис. гривень».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 неодноразово звертався в різні інстанції, а саме: Миколаївську обласну державну адміністрацію, прокуратуру області, генеральну прокуратуру України, голові державного комітету ветеринарної медицини України, премєр-міністру України, з зазначеною вище інформацією.

Згідно положень ст. 40 Конституції України (яка була чинна на час розгляду справи в суді першої інстанції) та з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Вищезазначена інформація стосується громадського інтересу, є суспільно значимою, тому відповідач звернувся з відповідним відкритим листом до редакції газети, право на що йому надане ст. 2 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні».

Також, зазначена інформація була поширена не з метою створення негативного іміджу позивачу щодо його діяльності як посадової особи, а з метою інформування відповідних органів про недотримання законів цією посадовою особою. Зазначено підтверджується наявними в матеріалах справи довідками перевірок КРУ в Миколаївській області, доповідною запискою начальника відділу КР відділу в Казанківському районі, листом голови облдержадміністрації та листом голови Державного комітету ветеринарної медицини України (а.с. 40-42, 80-86, 86-88, 180).

В той же час звернення до правоохоронного чи державного органу із заявою або скаргою про неправомірні дії іншої особи, якщо цей орган наділений владними повноваженнями щодо поновлення законності і відповідних відносинах чи застосування передбачених законом санкцій до правопорушника, не може розцінюватись як поширення неправдивих відомостей, якщо не встановлено, що, фактично, метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації певних осіб.

Таким чином, з огляду на зміст скарг відповідача ОСОБА_3, наведені в них висловлювання є оціночними судженнями відповідача, критичною оцінкою певних фактів і недоліків, що мали місце в діяльності позивача на посаді начальника Управління ветеринарної медицини Миколаївської області.

Крім того, у ст. ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_9 Європи указується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «Виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції.

У звязку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Тобто, що політики, що державні службовці, яким був позивач, і які діють як офіційні особи, більше відкрити для допустимої критики, неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що немає фактів, які б доводили, що зазначені вище статті відповідачів щодо посадової особи, яким, звісно, є позивач як державний службовець, мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи та рішення суду є незаконним і постановленим з порушенням норм матеріального права позбавлені правового обґрунтування та не були підтверджені при розгляді справи.

Таким чином, рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статями 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді