Апеляційний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„22 грудня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді : Товянської О.В.

суддів: МикитюкО.Ю.,

ОСОБА_1

при секретарі : Сапінській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, до ОСОБА_4, Сектора у справах громадянства і міграції фізичних осіб Корольовського районного відділу УМВС України в Житомирській області про визнання права користування житловим приміщенням колишніми членами сімї та зобовязання реєстрації у житловому приміщенні

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира Житомирської області від 19 листопада 2010 року,

встановила:

У грудні 2009 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаною позовною заявою. Зазначала, що після розірвання шлюбу із відповідачем у 2000 році, колишній чоловік обіцяв їй із двома неповнолітніми дітьми прописати у належну йому квартиру АДРЕСА_1, а потім подарувати їм вказане житло. Проте він цю домовленість порушив. Вони залишились без житла, їм ніде зареєструватись та проживати На підставі п.4 ст. 156 Житлового кодексу України вона із дітьми відноситься до осіб, визначених ст.64 ЖК України, а тому має право на відповідну реєстрацію та проживання у спірній квартирі.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира Житомирської області від 19 листопада 2010р. позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 і неповнолітніми ОСОБА_3 і ОСОБА_4 право на користування АДРЕСА_2. Зобовязано Сектор у справах громадянства і міграції фізичних осіб Корольовського РВВС УМВС України в Житомирській області зареєструвати позивачів у вказаній квартирі.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильність застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить скасувати рішення і відмовити у позові. Позивачка із дітьми житлом забезпечені. У спірній квартирі вони ніколи не були зареєстровані.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольнивши позов, суд виходив із того, що позивачка несе всі витрати по утриманню належної відповідачу квартири, і, крім того, у неї із дітьми немає іншого житла, де б вони могли зареєструватись, а тому вони мають право на користування дим житлом.

Проте такий висновок не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Як видно із матеріалів справи, сторони розірвали шлюб у 2000р., неповнолітні діти сторін були залишені із матірю. Відповідач є власником спірної квартири АДРЕСА_3 на підставі договору дарування від 10 грудня 2003р. (а.с.7,8,11,13).

Сторони у судовому засіданні підтвердили, що позивачка із дітьми ніколи не були зареєстрованими у цьому житлі.

Крім того, є безпідставними твердження ОСОБА_2 про те, що вона повністю несе витрати на утримання спірної квартири. Вона долучила до матеріалів справи лише дві ксерокопій квитанцій про оплату заборгованості за воду (а.с.38).

Судом встановлено, що кожен із дітей сторін є власником 1/6 частини будинковолодіння №6 по вул. Шахтарській у с. Озерянка Житомирського району.

Посилання позивачки на те, що вона із дітьми не бажають бути зареєстрованими у сільській місцевості, а старший син не бажає отримувати паспорт за таким місцем реєстрації, правового значення не мають.

Суд першої інстанції порушив гарантоване Конституцією України право ОСОБА_4 на користування та розпорядження його власністю.

Те, що позивачка із дітьми за домовленістю із відповідачем мешкає у спірному житлі, не може бути підставою для задоволення позову.

Суд першої інстанції помилково послався на ст.64,156 Житлового кодексу України. Ці правові норми регулюють права та обовязки сімї наймача і не поширюються на спірні правовідносини. Колишній чоловік і дружина не є членами однієї сімї. Діти, які за рішенням суду проживають окремо від батька також не є членами його сімї.

За таких обставин рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову у позові за безпідставністю. Ухвалене судове рішення не порушує право дітей на житло, вони є співвласниками іншого жилого приміщення.

Керуючись ст.ст. 209,218,303,304,307,309,314,316,324,325 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира Житомирської області від 19 листопада 2010 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 у позові за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: