ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
справа № 2-1663/10
провадження № Б/н 1167
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2010 р. Дарницький районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого судді Коренюк Л.М.

при секретарі Чуприні І.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне подружнє життя не склалося, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарства не ведуть, не живуть однією сім»єю з січня 2009 року та за різними адресами з тих підстав, що вони мають різні характери та погляди на житія, а тому шлюб не може в подальшому існувати.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, а відповідач їх визнала та просила шлюб розірвати.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких грунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 1999 року, укладеного у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з філією державного Центру розвитку сім»ї, актовий запис № 1568 (а.с.5), від шлюбу дітей не мають.

Даний шлюб для відповідача - є повторний, для позивача - перший.

Спільне життя сторін не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігноруванням налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові. З січня 2009 року сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, проживають за різними адресами.

Сторонам надавався строк на примирення на один місяць (а.с.42), проте їх відносни стали незмінними.

Від можливості призначення судом повтороного строку на примирення сторони відмовилися, вказавши про те, що подальше сімейне життя не є можливим, оскільки даний шлюб існує формально, а тому вони свідомо прийняли рішення про розірвання шлюбу.

Суд вважає, що сторони довели дійсність та незмінність волевиявлення про розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із них.

Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте, судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні.

Судом встановлено, що сім»я розпалась остаточно із-за непорозумінь, психологічної несумісності сторін, небажання відновити сімейні відносини, а тому подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу є недоцільним та суперечить їх інтересам.

На підставі пункту 5 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21 січня 1993 року (зі змінами та доповненнями) із одного із подружжя при отриманні свідоцтва про розірвання шлюбу необхідно стягнути кошти на користь держави у розмірі 1,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, та покласти ці витрати па позивача, як ініціатора розлучення.

На підставі викладеного, статей 110-112 Сімейного кодексу України, пункту 5 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21 січня 1993 року (зі змінами та доповненнями) та, керуючись статтями 10, 11, 57, 60. 88. 209, 213 - 215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 20 листопада 1999 року у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з філією державного Центру розвитку сім»ї, актовий запис № 1568, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - розірвати.

При видачі свідоцтва про розірвання шлюбу стягнути з ОСОБА_2 - 25 грн. 50 коп., а ОСОБА_3 - від сплати звільнити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення та апеляційної скарги на рішення суду протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

ОСОБА_4