Справа № 2-556/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2010 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі:

головуючого - Музичук Н.Ю.

при секретарі - Радюк Ю.Ю.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання одного із подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2009 року в суд звернулась ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільно набутого за час шлюбу із 12 вересня 1981 року по 21 січня 2009 року майна подружжя, та стягнення утримання (аліменти) у розмірі 50% всіх видів доходу щомісяця отриманого ОСОБА_4 як одному із подружжя, шлюб між якими розірвано. Додатковою заявою від 10 березня 2010 року позивачка ОСОБА_3 шляхом вилучення вимоги розподілу майна зі списку позовних вимог уточнила позовні вимоги до ОСОБА_4 про стягнення з відповідача коштів на її утримання у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу відповідача щомісячно, як одному із подружжя, шлюб між якими розірвано, починаючи із дня звернення до суду, негайного виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць, стягнення на її користь понесених судових витрат.

В позовній заяві вказувала, що 12 вересня 1981 року, вона, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб в Андріївській селищній раді Ічнянського району Чернігівської області, від якого мають двох доньок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу, чоловік припинив допомагати їй та їхній доньці ОСОБА_6, вона намагалась врегулювати вказані непорозуміння у добровільному порядку, та чоловік проігнорував її і дітей. Оскільки, вона є особою, що досягла пенсійного віку та перебуває на пенсії, розмір якої не дозволяє їй мати належний та гідний рівень життя, відповідно до ст. ст. 75, 76 СК України, вважає, що має всі права на підтримку з боку свого колишнього чоловіка, який в змозі її надати, бо отримує високий щомісячний дохід. На день звернення до суду та судового розгляду справи вона не перебуває в трудових відносинах, гне отримує додаткового доходу за винятком пенсії в розмірі, зазначеному довідкою пенсійного фонду. Останнім записом в трудовій її книжці є запис про звільнення із роботи 15.09.2008 року.

Згідно наданих суду 18 вересня 2009 року заперечень, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, а позов таким, що не підлягає до задоволення. Вказує, що відповідно до положень ч.2 ст.75 СК України визначені умови виникнення права подружжя на утримання, згідно яких той із подружжя, хто претендує на це право має бути непрацездатним, він має потребувати матеріальної допомоги, а інший із подружжя має можливість надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.3 ст. 75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II, III групи. Закон України, "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-ІV визначає поняття "непрацездатності громадян". Питання про пенсійний він регламентуються нормами ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року, відповідно до положень якої право на утримання мають жінки, які досягли 55 років. Такими, що потребують матеріальної допомоги, відповідно ч.4 ст.75 СК України, визначаються особи, доходи яких не забезпечують їм встановленого законом прожиткового мінімуму. Позивачці в справі виповнилось 48 років, тому в розумінні ст.75 СК України вона не є особою, яка є непрацездатною та потребує матеріальної допомоги.

В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнену позовну заяву про стягнення коштів на утримання подружжя. Дав пояснення щодо вимоги про стягнення з відповідача утримання (аліментів), вказуючи, що вона є непрацездатною пенсіонеркою, оскільки перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду і отримує пенсію за вислугу років медичного працівника, як на день звернення до суду так і станом на час розгляду справи не працтоє і не отримує додаткового доходу. Єдиним постійним джерелом її доходів є пенсія в розмірі вказаному в довідці пенсійного фонду. Фактично позивачка проживає в місті Рівному за вказаною в позовній заяві адресою. Просить задовольнити повністю позовні вимоги.

Представник відповідача з позовними вимогами колишньої дружини відповідача не погоджується, вважає їх безпідставними, а позов таким, що не підлягає до задоволення. Додатково пояснила, що позивачка народилась у 1962 році, тобто їй на даний час 48 років. В розумінні ст.75 СК України вона не є особою яка є непрацездатною та потребує матеріальної допомоги, пенсія позивачки перевищує встановлений законодавством прожитковий мінімум. В позовних вимогах просить відмовити.

Оцінюючи пояснення сторін, дослідженні надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають до задоволення.

Встановлено на підставі досліджених доказів, які суд вважає достовірними, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі із 12 вересня 1981 року по 21 січня 2009 року, від якого мають двох доньок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Рівненського міського суду від 21 січня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, шлюб розірваний. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 28 травня 2009 року залишено без змін рішення суду першої інстанції.

Дослідженим в судовому засіданні паспортом позивача СР 354606, виданим 26.02.1998 року Рівненським МУ УМВС, підтверджується, що позивачка ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка с. Томашівка Ічнянського району Чернігівської області, станом на час звернення до суду з приводу стягнення коштів на її утримання досягла 47 річного віку.

Згідно довідок УПФ України в м. Рівне від 14.11.2008 року та від 08.02.2010 року №91/103, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, перебуває на обліку в Рівненському міському управлінні Пенсійного фонду України і отримує пенсію за вислугу років працівникам охорони здоров'я, призначену з 16.09.2008 року - в сумі 567,52 грн,, станом на час звернення до суду 575 грн, із поступовим збільшенням до 624,90 грн. за листопад - грудень 2009 року.

У відповідності до ст.75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. При цьому непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року за №1058-ІV визначає поняття "непрацездатні громадяни". Це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Питання про пенсійний вік регламентуються нормами ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-ХІІ. Зокрема, згідно з цим Законом, право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років. Тобто право на утримання мають жінки, які досягли 55 років, а чоловіки, - при досягненні 60-річного віку.

Відповідно до ч.ч.2;3 ст.76 СК України, після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу, або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги. Якщо на момент розірвання шлюбу жінці, чоловікові до досягнення встановленого законодавством пенсійного віку залишилося не більше п'яти років, вона,він матимуть право на утримання після досягнення цього пенсійного віку, за умови, що в шлюбі вони спільно прожили не менш як десять років.

ОСОБА_3 має досягнути 48 річного віку 23 червня 2010 року, тобто вона не досягла встановленого законом 55- річного пенсійного віку, а отже не вважається непрацездатним громадянином, відповідно положень вищенаведених норм чинного законодавства. Пенсія, яку отримує позивачка за вислугу років, призначену їй при наявності вислуги років на посадах медичних працівників, не є підставою для визнання її непрацездатною особою, розмір пенсії перевищує прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, що становить для осіб, які втратили працездатність - 498 грн.

Доводи представника позивачки про те, що позивачку слід вважати непрацездатною, як пенсіонерку за вислугою років, та посилання на підтверджену реальну можливість відповідача надавати утримання для позивачки не можуть бути прийняті до уваги судом, як підстави до задоволення позову, оскільки не грунтуються на положеннях чинного законодавства.

Враховуючи встановлені обставини, відповідно до положень ст.ст. 75, 76 СК України, та позицію сторін, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення утримання (аліментів) в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу отриманого ОСОБА_4 щомісяця, як одному із подружжя, шлюб між якими розірвано, за їх безпідставністю.

На підставі наведеного, ст. ст. 75, 76 СК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 208, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів на утримання одного із подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд поданням в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням в двадцятиденний після подачі заяви строк апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана і без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження у строк, встановлений для подання цієї заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. .Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду Н.Ю.Музичук