Київський районний суд м. Одеси
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2-1335/2010

7 вересня 2010 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі головуючого судді Калашнікової О.І.

При секретарі Мішанчук О.Ф.

Розглянув у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу і визнання майна спільною сумісною власністю,

Встановив:

Позивач звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким встановити факт спільного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_3 у період з 26 квітня 1995 року по 2009 рік та визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав.

Відповідачка з позовом не погодилась.

Суд вислухав сторони, вивчив надані документи, заслухав пояснення свідків і встановив наступне: ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі 1980 року по 26 квітня 1995 року, від цього шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і дочку ОСОБА_4 ГаннуД988 року народження. 26 квітня 1995 року сторони шлюб розірвали.

Позивач стверджує, що після розірвання шлюбу він з ОСОБА_3 продовжували підтримувати шлюбні стосунки, разом проживали у ІНФОРМАЦІЯ_2, вели спільне господарство, мали єдиний бюджет і на спільні кошти у 2000 році купили квартиру АДРЕСА_2. У 2009 році сім»я між сторонами розпалась остаточно. Відповідачка не визнає право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3, тому він звернувся до суду з цим позовом. На обґрунтування своїх доводів позивач посилався на пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, копію довіреності, яку він уклав 27.04.1996 р. на ім.»я ОСОБА_3 на право приватизації квартири АДРЕСА_4, де він має реєстрацію до сьогодні, довіреність на право керування автомобілем, яку надала 14.09.1998 року ОСОБА_7 (мати відповідачки) на ім.»я ОСОБА_1

Відповідачка, не визнаючи позовні вимоги ОСОБА_1, пояснила, що дійсно після розірвання шлюбу через два роки вони з позивачем намагались поновити сім»ю і протягом двох років (1997-1998 р.р.) проживали спільно, але різні погляди на подружнє життя призвели до втрати почуття любові та поваги і з 1998 роки шлюбно-сімейні стосунки вони не підтримують. Вона не заперечувала проти спілкування ОСОБА_1 з дочками, він часто приходив до дітей, спілкувався з ними, приймав участь у вихованні, але ОСОБА_1 разом з нею - відповідачкою -і дітьми після 1998 року не проживав, не мав з ними спільного господарства та єдиного бюджету. Відповідачка стверджувала, що спірну квартиру вона придбала у жовтні місяці 2000 року за грошові кошти, які отримала від продажу у серпні цього ж року двокімнатної квартири по вул.Б.Хмельницького у м.Одесі, належної їй на підставі договору дарування.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_3 посилалась на такі докази: договір дарування квартири АДРЕСА_5 від 1996 року, договір купівлі- продажу зазначеної квартири від 28.08.2000 року і договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 ум.Одесі від 18.10.2000 року, пояснення свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9, реєстрацію ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_4, її -відповідачки - реєстрацію в квартирі АДРЕСА_7.

При вищенаведених обставинах суд вважає позов ОСОБА_1 не підлягаючим задоволенню з таких підстав:

Ст.22 КпШС України, який діяв до 1 січня 2004 року, передбачала, що» майно, набуте подружжям під час шлюбу, є його спільною сумісною власністю». У Сімейному Кодексі України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, аналогічна норма закріплена у ст.60 « майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу)». Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина ні чоловік не зобов»язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Ст.74 КС України, яка діє з 2004 року і не має зворотньої дії в часі, передбачає право на майно чоловіка та жінки, які проживають однією сім"єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Для застосування зазначенних наслідків до прав та обов'язків подружжя на майно, що їм належить, фактичному подружжю належить довести наявність співжиття, спільного господарства, прояву подружніх відносин перед третіми особами, взаємної матеріальної підтримки і т.п. У даному випадку, предметом спору є майно, яке ОСОБА_1 набула у власність у 2000 році, коли не перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 До того ж, надані суду докази свідчать, що спірну квартиру відповідачка купила за кошти, які отримала від продажу своєї власної квартири.

Керуючись ст.213,214,215 ЦПК України, суд

Вирішив:

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу і визнання майна спільною сумісною власністю.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного ,

суду через Київський районний суд м.Одеси протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя