Справа №2-34/10 14.12.2010 14.12.2010 14.12.2010
Провадження №22ц-8465/10
Справа № 22ц-8465/10 Головуючий першої інстанції Тихонова Н.С.
Категорія 5 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 грудня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Самчишиної Н.В.,

із секретарем Велічковської В.С.,

з участю:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4

представників відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_7 і ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 серпня 2010 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2008 р. ОСОБА_2 предявила зазначений позов до ОСОБА_7, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 від 06 березня 2000 року укладений між її матірю ОСОБА_8, яка діяла в своїх і її інтересах і ОСОБА_9 з одного боку та покупцем ОСОБА_7 з іншого.

В обґрунтування вимог зазначала, що з народження до теперішнього часу постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

З нею були зареєстровані і постійно проживали її мати ОСОБА_8 та бабуся ОСОБА_9

В 1999 р. вони втрьох приватизували спірну квартиру і стали її співвласниками.

29 серпня 2007 року померла її мати, а 05 жовтня 2007 р. - ОСОБА_9

В звязку з цим, вона, як єдиний спадкоємець їх майна звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Проте, оформитися в правах не змогла, оскільки, як дізналася, мати та бабуся продали квартиру ОСОБА_7

Вказаний договір був посвідчений нотаріально.

Посилаючись на його невідповідність вимогам закону, ущемлення її майнових прав як неповнолітньої, а ОСОБА_9, яка була нездатна розуміти значення своїх дій, просила позов задовольнити.

В подальшому позивач позовні вимоги уточнила, змінила підставу позову та збільшила позовні вимоги, предявивши їх до ОСОБА_7, ОСОБА_4 та Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, остаточно ж просила визнати вказаний договір мнимим та зобовязати Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації скасувати державну реєстрацію договору купівлі-продажу спірної квартири від 15 травня 2008 р. укладеного між продавцем ОСОБА_7 та покупцем ОСОБА_4

Мнимість укладеного договору, як на її думку, полягає в тому, що ОСОБА_7 з часу його укладення, як власник житла, ніяких дій щодо спірної квартири не вчиняв, не вселявся, не користувався, не брав участі в оплаті витрат на утримання квартири. Квартира ніколи не вибувала із власності її матері, бабусі і її, що свідчить про те, що угода укладена лише про людське око, без наміру створення юридичних наслідків (мнима угода), просила позов задовольнити.

Крім того, посилаючись на те, що ОСОБА_7 дізнавшись про предявлений нею позов, навмисно уклав 15 травня 2008 року договір купівлі - продажу спірного житла за яким продав квартиру ОСОБА_4, просила державну реєстрацію такого договору скасувати.

ОСОБА_4 проти позову заперечувала, вважаючи його безпідставним.

Позиція ОСОБА_7 суду не відома, оскільки справу розглянуто без нього.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 серпня 2010 року позов задоволено частково.

Визнаний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_8, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_2, ОСОБА_9І з одного боку та ОСОБА_7 з іншого боку, який був посвідчений 6 березня 2000 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрований в реєстрі за № 210-недійсним.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_4 і ОСОБА_7 подали на це рішення апеляційну скаргу, в якій просять його скасувати в частині визнання договору купівлі-продажу квартири від 6 березня 2000 р. недійсним й ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги ОСОБА_4 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення її прав, як покупця, оскільки це може бути підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу за яким вона як добросовісний набувач придбала спірну квартиру.

ОСОБА_7 в скарзі посилається на пропущення позивачем строку звернення до суду для вирішення спору та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи щодо відсутності підстав для визнання угоди недійсною.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково, оскаржене рішення суду І інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, оскільки той постановив його з порушенням норм матеріального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, місцевий суд виходив з доведеності того, що угода про купівлю-продаж квартири від 06 березня 2000 р. укладена без наміру створення юридичних наслідків, а тому є недійсною з підстав її мнимості.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області не погоджується з такими обставинами та правовідносинами, висновки суду І інстанції щодо них і результату вирішення справи, вважає не вірними, виходячи з наступного.

За статтями 59,60 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 29 грудня 1976 року «Про судове рішення», рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 і 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність позову є підставою для відмови у його задоволенні.

Оскаржене рішення місцевого суду ухвалене не у повній відповідності виписаному.

Згідно з ч. 1 ст. 41 ЦК УРСР 1963 р. угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обовязків.

Відповідно до частині 1 статі 58 ЦК УРСР недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).

В такій угоді воля і волевиявлення сторін не співпадають, хоча обидві сторони діють узгоджено. Вони бажають надати угоді видимості, проте не бажають настання наслідків, передбачених нею.

Згідно статті 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Із матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 3 березня 1999 р. належала на праві спільної сумісної власності позивачу, її матері ОСОБА_8 і ОСОБА_9 (а.с.41).

6 березня 2000 року ОСОБА_8, яка діяла від свого імені і імені на той час неповнолітньої позивачки, та ОСОБА_9 продали цю квартиру ОСОБА_7, про що між сторонами укладений договір купівлі-продажу, який посвідчений нотаріально (а.с.4).

Перед укладенням спірної угоди ОСОБА_8 отримала дозвіл на продаж квартири, що підтверджується витягом з рішення № 140 від 17 грудня 1999 р. Ленінського районного виконавчого комітету Миколаївської міської ради (а.с. 26).

Після укладення вказаного договору у квартирі продовжували проживати до дня смерті ОСОБА_8, яка померла 29 серпня 2007 р. та ОСОБА_9, яка померла 05 жовтня 2007 р., а також до теперішнього часу позивач, яка 23 січня 2004 р. була в ній зареєстрована.

ОСОБА_7 з часу укладення договору до квартири не вселявся, не реєстрував за вказаною адресою своє місце проживання, однак прийняв майно, оформив на себе право власності на вказане житло, і цим створив юридичні наслідки.

15 травня 2008 р. він за договором купівлі-продажу, посвідченим нотаріально, продав ОСОБА_4 спірну квартиру (а.с.89).

Таким чином, ОСОБА_7 бажав придбати квартиру, на виконання такого бажання купив її, зареєстрував належним чином, а потім нею розпорядився.

За такого, вважати, що при укладені оспореного договору його воля була спрямована на те, щоб житло залишалося за продавцями підстав немає.

Іншого, на підтвердження мнимості угоди, ОСОБА_2, допустимими та належними доказами не довела, хоча за ст. 60 ЦПК України, то є її обов'язком.

За таких обставин, у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині визнання спірного договору недійсним з підстав відсутності наміру створити юридичні наслідки слід відмовити.

Оскільки суд першої інстанції був іншої думки і визнав вказаний договір недійсним, то у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України таке рішення суду у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням апеляційною інстанцією нового рішення про відмову у позові, відповідно розподілив судові витрати.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 не підлягають стягненню судові витрати.

Рішення суду в частині відмови у зобовязанні щодо скасування державної реєстрації договору купівлі-продажу спірної квартири від 15 травня 2008 р. укладеного між продавцем ОСОБА_7 та покупцем ОСОБА_4 не оскаржувалось, а тому в апеляційному порядку не перевірялось.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_7 і ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2010 року скасувати в частині визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним і в цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 укладеного 06 березня 2000 року між ОСОБА_8, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_2, ОСОБА_9 з одного боку та ОСОБА_7 з іншого боку, який посвідчений 06 березня 2000 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрований в реєстрі за № 210-недійсним відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу протягом 20 днів може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді