Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-5084/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2010 р. Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі:

Головуючого судді Мазниці А.А.

Секретаря Ковальської Т.Г.

За участю:

Представника позивача ОСОБА_1

Представника відповідачів ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та кредит до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми, зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та кредит, третя особа Приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_5, про розірвання та припинення правочинів, зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач у серпні 2009 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до кредитного договору від 30.09.2008 р. № 413/08-ФЛ відповідачеві ОСОБА_6 був наданий кредит у розмірі 100.000,00 доларів США, зі сплатою за користування ним 20 % річних та кінцевим терміном повернення 10.09.2023 р.

Виконання зобовязань позичальника, що випливали з цього договору, було забезпечене шляхом укладання з відповідачем ОСОБА_4 договору поруки № 413/08-ФЛ від 30.09.2008 р.

Оскільки зобовязання позичальника не виконувалося належним чином, станом на 19.08.2009 р. утворилась заборгованість за кредитним договором від 30.09.2008 р. № 413/08-ФЛ у розмірі 934.816,18 грн.

З урахуванням викладеного позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на його користь вищезазначену суму.

Заперечуючи проти позову, відповідачі предявили зустрічний позов, в якому просили укладені між позивачем та ОСОБА_6 кредитний договір від 30.09.2008 р. № 413/08-ФЛ, договір іпотеки від 30.09.2008 р. № 413/08/01, договір іпотеки від 30.09.2008 р. № 413/08/02, а також укладений між позивачем та ОСОБА_4 договір поруки № 413/08-ФЛ від 30.09.2008 р. розірвати, зобовязати приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_5 виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження записи про обтяження майна, що було предметом зазначених договорів іпотеки.

В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що у звязку з зміною курсу долару грошові зобовязання ОСОБА_6 у гривневому еквіваленті значно збільшилися, одночасно світова фінансова криза потягла зменшення його доходів від підприємницької діяльності, і жодну з цих обставин він не міг передбачити або усунути при всій турботливості і обачності, при цьому позивач на зміну умов договору у бік зменшення зобовязань позичальника згоди не дав, що згідно ст. 652 ЦК України є підставою для розірвання кредитного договору, припинення зобовязань, що випливали з нього, та акцесорних забезпечувальних правочинів.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, на їх задоволенні наполягала, проти задоволення зустрічного позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність.

Представник відповідачів проти позову заперечувала, на задоволенні зустрічного позову наполягала.

Вислухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору від 30.09.2008 р. № 413/08-ФЛ відповідачеві ОСОБА_6 був наданий кредит у розмірі 100.000,00 доларів США зі сплатою за користування ним 20 % річних та кінцевим терміном повернення 10.09.2023 р. (а.с. 4-8).

Виконання зобовязань позичальника, що випливали з цього договору, було забезпечене шляхом укладання з відповідачем ОСОБА_6 договорів іпотеки від 30.09.2008 р. № 413/08/01 та № 413/08/02, а з відповідачем ОСОБА_4 договору поруки № 413/08-ФЛ від 30.09.2008 р. (а.с. 13-15).

Оскільки зобовязання позичальника не виконувалося належним чином, станом на 19.08.2009 р. утворилась заборгованість за кредитним договором від 30.09.2008 р. № 413/08-ФЛ у розмірі 934.816,18 грн. відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с. 16), правильність якого відповідачами не оспорювалася.

Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, останній може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. У випадку, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а у виняткових випадках за визначених обставин змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Обставини, що існували на час укладання кредитного договору від 30.09.2008 р. № 413/08-ФЛ, зокрема курс гривні щодо іноземних валют та загальна економічна ситуація, у подальшому дійсно зазнали змін, разом з тим не можна погодитися з тим, що це тягне застосування положень ст. 652 ЦК України. Так, у сторін на час укладання договору не було будь-яких обєктивних підстав вважати, що згадані обставини не зазнають змін на протязі всього пятнадцятирічного строку дії кредитного договору. Розраховування позичальника на те, що він за будь-яких обставин буде спроможний виконувати свої зобовязання, фактично є переоцінкою ним власних можливостей.

Крім того, із суті кредитного договору від 30.09.2008 р. № 413/08-ФЛ, що був укладений з метою отримання відповідачем ОСОБА_6 позики в іноземній валюті, випливає, що валютні ризики несе саме він як особа, що приймає на себе обовязок повертати кошти у тій самій валюті, отримуючи при цьому доходи на території України у гривнях. Також враховується, що згідно наданим представником цього відповідача документам останній мав намір повертати кредит за рахунок доходів від підприємницької діяльності, що здійснюється на його власний ризик, а отже за будь-яких обставин саме він несе ризик зменшення своїх доходів від такої діяльності.

Оскільки не вбачається щонайменше двох обовязкових умов, що тягнуть розірвання кредитного договору від 30.09.2008 р. № 413/08-ФЛ, суд оцінює вимоги зустрічного позову в частині його припинення як такі, що не ґрунтуються на законі, та вважає за необхідне у їх задоволенні відмовити. При цьому належить відмовити також у задоволенні решти вимог зазначеного позову, оскільки вони ґрунтувалися на задоволенні цієї вимоги.

Вирішуючи питання про обгрунтованість первісного позову, суд приходить до наступного.

Так, згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі.

Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником його обовязку, а у випадку порушення такого обовязку боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або у повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від кожного з них окремо.

Згідно ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання повинне бути виконане у гривнях, а у випадку визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи викладене, суд вважає первісний позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалене рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 526, 527, 530, 543, 652, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 64, 79, 88, 131, 197, 208, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та кредит 946.598, 58 грн. (девятсот сорок шість тисяч пятсот девяносто вісім гривень 58 коп.).

У задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі.

В порядку розподілу судових витрат стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та кредит 1.820, 00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять гривень 00 коп).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, що брали участь у справі, втім не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя А.А. Мазниця