Кіровський районний суд м.Дніпропетровська
Справа №2-594/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2010 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Бабка Г.Г.

за участю позивача - ОСОБА_1

представників відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ «АІСЄ Україна», ДП «ОСОБА_5 Плюс» про стягнення боргу за невиконання угоди про послуги та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до адміністрації ЗАТ «АІСЄ Україна», ДП «ОСОБА_5 Плюс» про стягнення боргу за невиконання угоди про послуги та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 28.07.2007 року уклав з ЗАТ «АІСЕ Україна» угоду №171769 згідно якої останнє зобовязалось надати йому послугу по придбанню автомобіля марки ЗАЗ моделі «Славута». Для нього є істотними умовами угоди ті обставини, що автомобіль є марки ЗАЗ моделі «Славута», бо іншої моделі автомобіля йому не потрібно. Згідно ст.7 угоди, остання набрала чинності з моменту підписання її обома сторонами. Він виконував всі обовязки, викладені в угоді. 28.08.2008 року він отримав від відповідача-1 повідомлення про те, що за результатами 121-го ОСОБА_6 від 27.08.2008 року йому надано право на отримання автомобіля через механізм «накопичення внесків». Цим листом йому також було вказано, що він повинен звернутися до офісу представника відповідача-1 в м.Дніпропетровську відповідача-2 ДП «ОСОБА_5 Плюс». У відповідача-2, представника відповідача-1, він повинен був взяти більш детальну інформацію з приводу виконання всіх формальностей, необхідних для отримання автомобіля. Коли він звернувся, з повідомленням відповідача-1, до його представника в м.Дніпропетровську відповідача-2, останній повідомив,що автомобіля ЗАЗ моделі «Славута» немає, але завтра буде. Такі обіцянки відповідач-2 давав йому протягом трьох тижнів. Він зрозумів, що йому ніколи не отримати у відповідачів автомобіль «Славута». Далі, відповідачем-2 йому було запропоновано автомобіль іншої моделі, але автомобіль іншої моделі йому не потрібен. Він зрозумів, що відповідач-1 не виконає свої послуги, тобто ніколи не виконає свого зобовязання по угоді, та не надасть йому автомобіль «Славута». Керуючись реальними обставинами він змушений був написати листа до відповідача-1 про припинення дії угоди, та прохання повернути йому сплачені відповідачу-1 кошти. 17.10.2008 року відповідач-1 надіслав йому листа, в якому повідомив про те, що вступний внесок та щомісячна сплата послуг поверненню не підлягає, оскільки вони є платою за послуги відповідача-1. Також відповідач-1 вважає за необхідне зазначити, що йому прикро з приводу того, що він не зміг скористатись правом на отримання автомобіля, яке йому було надане, адже він сплачував внески саме з метою придбання автомобіля марки «Славута». Також відповідач-1 зауважив, що оскільки корпорація «Укравто» повідомила про припинення випуску автомобілів моделі «Славута» ВАЗ 21070, придбати автомобіль «Славута» неможливо. Таке ставлення відповідача-1 до нього змусило його надіслати листа з претензіями посилаючись на ЦК України. В своїй претензії він вказав, що угодою, зокрема ст.17 Правил не передбачена провина та відповідальність відповідача-1 в звязку з істотним порушенням їм умов угоди. Тому вимагає керуватися нормами ЦК України. Своєю відповіддю від 09.02.2009 року на його претензію відповідач-1 відмовив йому у відшкодуванні збитків в повному обсязі, сплачені відповідачу-1 згідно угоди, обґрунтовуючи свою позицію тим, що він не є ані виробником, ані продавцем автомобілів, що можливість надання тієї чи іншої моделі автомобіля залежить виключно від можливостей виробника та дистрибютора. Указав, що щомісячна сплата за його послуги поверненню не підлягає. Лише не вказав в чому полягають його послуги та чому вступний внесок поверненню не підлягає, при основній провині відповідача-1 за порушення угоди. Згодом йому стало відомо, що у представника відповідача-1, тобто у відповідача-2, після розірвання угоди були в продажу автомобілі моделі «Славута». Ці обставини є ознакою того, що відповідач-1 та відповідач-2 свої обовязки перед ним, згідно умови, виконували неналежним чином, або зовсім не виконували. Вважає, що відповідач-1 порушив зобовязання взяті на себе, згідно угоди, їх невиконанням взагалі. Відповідач-1 відмовився виконувати взяті на себе зобовязання надати йому автомобіль марки «Славута». Це було для нього підставою припинити дію угоди з відповідачем-1 і прохати повернути сплачені відповідачу-1 кошти за послуги, які він йому не надавав. Відповідач-1 є компанією, що надає послуги по придбанню автомобілів (ст.1 Угоди), не є продавцем автомобілів (лист від 09.02.2009 року). Продавцем автомобілів учасникам Автоплану в м.Дніпропетровську є відповідач-2. Згідно листа від 28.08.2008 року де указано, що він повинен звернутися до відповідача-2 для виконання формальностей необхідних для отримання та реєстрації автомобіля, тобто здійняти купівлю-продаж автомобіля. З цього лита вбачається, що виконання угоди між ним та відповідачем можливо виконати тільки в зазначеному місці, місцем виконання цієї угоди можливо тільки за адресою відповідача-2. Дія ст.22 Правил, якими передбачено, що суперечки між сторонами угоди підлягають розгляду в суді м. Києва, припинилось з моменту припинення дії угоди між ним та відповідачем-1. Припинення дії угоди підтверджується листом відповідача-1 від 17.10.2008 року. Розірванням угоди є припинення договірних зобовязань сторонами повністю. Відповідач-1 пояснює, що не продаж мені автомобіля є з причин припинення його виробництва «УкрАвто». Але з листа відповідача-2 вбачається, що задовго після його відмови від угоди та припинення дії угоди у відповідача-2 були в продажу автомобілі «Славута». Відповідач-2 зобовязаний був продати йому автомобіль «Славута», але не продав. Тому вважає, що вина в тому, що ним не було отримано автомобіль «Славута» повністю полягає на відповідача-2. Коли він кожного дня приходив до відповідача з надією купити автомобіль, то йому обіцяли, що завтра неодмінно ви матимете можливість здійснити купівлю автомобіля, а через три тижні порекомендували купити іншу модель, нічого не пояснюючи. Вважає, що протиправними діями двох відповідачів до нього, йому було заподіяно моральну шкоду. Він відчував моральні страждання, свою беззахисність перед таким відверто цинічним відношенням до нього. В звязку з викладеним просив стягнути з відповідача-1 ЗАТ „АІСЄ Україна борг в сумі 11763 грн. 74 коп. та з відповідачів в рівних долях моральну шкоду в розмірі 1500 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просив задовольнити останню в повному обсязі.

Представник відповідача ЗАТ «АІСЕ Україна» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити позивачу в їх задоволенні. В наданих письмових запереченнях та поясненнях посилався на те, що 28.07.2007 року між позивачем та ЗАТ «АІСЕ Україна» була укладена угода №171769 в рамках створеної відповідачем в Україні системи продажу автомобілів АВТОПЛАН. При виконанні договорів з учасниками, укладеними в рамках системи АВТОПЛАН, відповідач надає учасникам послуги, направленні на придбання автомобіля на основі системи АВТОПЛАН. Ці послуги полягають у формуванні груп учасників, організації і проведенні в групах жеребкувань і аукціонів, а також інших послуг, передбачених угодою. Сама угода та додаток №2 до неї містять описання послуг, що надаються ЗАТ «АІСЕ Україна». Описання послуг приведено детально, щоб виключити необхідність їх усного тлумачення та уникнення подальших непорозумінь між сторонами з приводу трактування умов угоди. Тому вважає, що позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання. Протягом дії угоди позивачу надавалось право на отримання автомобіля 27.08.2008 року через механізм накопичення внесків, але право на отримання автомобіля було анульовано на підставі письмової заяви позивача від 04.09.2008 року про розірвання угоди. ЗАТ «АІСЕ Україна» належним чином виконувала умови угоди, а позивач не отримав автомобіль саме через своє вільне волевиявлення, шляхом написання заяви про розірвання угоди, а також через невиконання позивачем вимог ст.12 Додатку№2 до угоди. Відповідно до ст.11 Додатку №2 до угоди передбачено, що якщо протягом дії угоди виробник та/або імпортер та/або дистрибютор здійснить заміну або припинить імпортувати або виробляти, або продавати модель автомобіля, зазначену в Додатку №1 до угоди, АІСЕ зобовязується замінити її відповідно новою моделлю, або іншим автомобілем. Таким чином, посилання позивача на незаконність дій відповідача щодо заміни автомобіля з моделі «Славута» на ВАЗ 21070 та порушення умов договору є необґрунтованими. Відповідно до п.16.1 Додатку №2 до угоди учасник системи, який ще не отримав автомобіль, може розірвати угоду за власним бажанням та повинен повідомити про це рішення в письмовій формі. В вересні 2008 року позивач звернувся з заявою щодо розірвання угоди та 17.08.2008 року йому була надіслана відповідь, в якій підтверджено розірвання угоди згідно ст.10 угоди та ст.16 п.16.1 «Правил функціонування АВТОПЛАНу». Безпідставними є вимоги позивача щодо повернення всієї сплаченої ним суми, оскільки відповідно до п.16.7 ст.16 Додатку №2 передбачено право відмовитись від угоди та отримати сплачені кошти, якщо він повідомить про це протягом семи днів з моменту її підписання. Позивач не звертався протягом вказаного терміну з заявою про розірвання угоди. ЗАТ «АІСЕ Україна» протягом дії договору належним чином надавало позивачу послуги. В звязку з цим підстав для повернення суми вступного внеску та плати за вже надані послуги не існує. Протягом дії угоди позивачем було сплачено 26,9675% від ціни автомобіля, яка станом на час повідомлення позивачем про своє бажання розірвати договір становила 30050 грн. Таким чином, відповідно до умов угоди позивачу підлягає поверненню 24,9675% від ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли учасник повідомив АІСЕ про розірвання угоди (вересень 2008 року) в сумі 7502 грн. 73 коп. Повернення сплачених учасником чистих внесків відбувається відповідно до правил та пріоритетів, вказаних у п.16.4 ст.16 Додатку №2 до угоди. Оскільки в діях ЗАТ «АІСЕ Україна» відсутні порушення умов укладеної з позивачем угоди, вважає безпідставними і вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Представники відповідача ДП «ОСОБА_5 Плюс» в судовому засіданні позовну заяву в частині заявлених до підприємства позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не визнали, зазначивши, що ДП «ОСОБА_5 Плюс» жодними своїми діями чи бездіяльністю не спричинювало позивачу моральної шкоди. Останній не звертався до підприємства про надання автомобіля, не надав жодного доказу такого звернення. Також не надано позивачем доказів щодо заподіяння моральної шкоди.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.07.2007 року між позивачем ОСОБА_1 та ЗАТ «АІСЕ Україна» було укладено угоду №171769 про надання послуг, направлених на придбання автомобіля на основі системи АВТОПЛАН.

Відповідно до ст.1 угоди АІСЕ є компанією, що надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів учасниками системи. Ці послуги, структуровані в системі придбання в групах, мають назву АВТОПЛАН. Предметом цієї угоди є надання учаснику послуг системи АВТОПЛАН, спрямованих на придбання автомобіля. Правила функціонування АВТОПЛАНу містяться в Додатку №2 до цієї угоди. У Додатку №1 до даної угоди визначається який автомобіль буде придбаний учасником. Терміни, що використовуються в цій угоді, мають значення, визначене в Додатку №2 до угоди.

Відповідно до ст.8 угоди Додатки №1 та №2 є невідємними частинами цієї угоди. Сторони домовляються, щ у випадку виникнення суперечностей між цією угодою та додатком №2, перевагу мають положення Додатку №2, в якому викладено правила функціонування системи для всіх учасників системи.

Відповідно до ст.10 угоди ця угода може бути розірвана достроково за ініціативою однієї з сторін, але згідно з умовами, викладеними у Правилах функціонування АВТОПЛАНу. При достроковому розірванні угоди сторони зобовязані виконати взаємні розрахунки відповідно до Правил функціонування АВТОПЛАНу (а.с.8).

Згідно Додатку №1 до угоди автомобілем, який буде придбано позивачем, як учасником, визначено ЗАЗ «Славута», поточна ціна якого складає 26551 грн. та встановлено розмір вступного внеску в сумі 955 грн. 84 коп., щомісячний цілий чистий внесок в розмірі 1%, щомісячний внесок в оплату послуг в розмірі 0,35%, щомісячний внесок в оплату страхового платежу в розмірі 0,065% та плата за право на отримання автомобіля в розмірі 3% (а.с.9).

Згідно наданого представником відповідача розрахунку платежів позивача по угоді №171769 від 28.07.2007 року останнім відповідно до умов угоди було сплачено 955 грн. 84 коп. вступного внеску 7874 грн. 99 коп. чистого внеску, 2421 грн. 49 коп. адміністративних витрат, 511 грн. 42 коп. страхових внесків, а всього 10807 грн. 90 коп. (а.с.98).

Як вбачається з повідомлення ЗАТ «АІСЕ Україна» на адресу ОСОБА_1 від 28.08.2008 року, останнього у відповідності до п.7.3 ст.7 Правил функціонування АВТОПЛАНу, що є Додатком №2 до угоди від 28.07.2007 року, було повідомлено про те, що за результатами 121-го ОСОБА_6 від 27.08.2008 року йому надано право на отримання автомобіля через механізм «Накопичення внесків» та про необхідність, як це зазначено в ст.12 Додатку №2 до угоди, надати документи та здійснити передбачені угодою платежі в строк до 05.09.2008 року (а.с.21).

Разом з тим, 04.09.2008 року позивачем було подано заяву про розірвання угоди від 28.07.2007 року, в звязку з тим, що ЗАТ «АІСЕ Україна» не може надати автомобіль «Славута», а він відмовляється від заміни автомобіля на іншу марку, а також про повернення сплачених ним коштів протягом липня-серпня 2008 року (а.с.99).

17.10.2008 року ЗАТ «АІСЕ Україна» повідомило позивача про розірвання угоди за заявою останнього у відповідності до ст.10 угоди та п.16.1 ст.16 Правил функціонування АВТОПЛАНу. Також ОСОБА_1 було повідомлено, що вступний внесок та щомісячна оплата послуг АІСЕ поверненню не підлягають, оскільки вони є платою за послуги фірми з організації функціонування АВТОПЛАНу, а повернення чистих внесків буде відбуватись згідно положень п.16.3 ст.16 Додатку №2 до угоди (а.с.21).

Згідно довідки ЗАТ «АІСЕ Україна» група учасників системи АВТОПЛАН №620, до якої було включено позивача, сформована 15.08.2007 року у кількості 200 осіб. Станом на травень 2010 року в групі №620 кількість розірваних угод за ініціативою учасників складає 84 угоди, в тому числі кількість угод по яким у товариства є зобовязання повернути сплачені учасникам чисті внески 48 угод. З них. Станом на 27 травня 2010 року повернуто кошти 28 учасникам та відбувається повернення сплачених чистих внесків учасникам системи АВТОПЛАН, які розірвали угоду в травні 2008 року. До повернення сплачених чистих внесків ОСОБА_1 ЗАТ «АІСЕ Україна» має повернути сплачені чисті внески девяти учасникам системи, які розірвали угоду раніше ніж ОСОБА_1 (а.с.129).

Також, представником ЗАТ «АІСЕ Україна» було повідомлено та вбачається з зазначеного вище розрахунку платежів, що протягом дії угоди позивачем було сплачено 26,9675% від ціни автомобіля, яка станом на час повідомлення позивачем про своє бажання розірвати договір (вересень 2008 року) становила 30050 грн. Таким чином, відповідно до умов угоди позивачу підлягає поверненню 24,9675% від ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли учасник повідомив АІСЕ про розірвання угоди (вересень 2008 року) в сумі 7502 грн. 73 коп. Повернення сплачених учасником чистих внесків відбувається відповідно до правил та пріоритетів, вказаних у п.16.4 ст.16 Додатку №2 до угоди.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або

припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч.2,4 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В своїй позовній заяві та поясненнях в судовому засіданні позивач посилався на не дотримання відповідачем ЗАТ «АІСЕ Україна» умов угоди, а саме: на не надання автомобіля ЗАЗ «Славута», як це було передбачено угодою та заміну останнього на автомобіль іншої марки.

Разом з тим, як вбачається з зазначених вище матеріалів справи, позивач фактично не набув право на отримання автомобіля, оскільки не виконав вимоги, зазначені в ст.12 Додатку №2 до угоди.

Тому посилання позивача на відмову ЗАТ «АІСЕ Україна» в наданні автомобіля ЗАЗ «Славута» та необґрунтовану його заміну на автомобіль іншої марки, при фактичному не набутті позивачем права на його отримання відповідно до умов угоди, суд вважає безпідставними.

Крім того, заміна зазначеної в угоді (додатку №1) моделі автомобіля була передбачена сторонами в ст.11 Додатку №2 до угоди, п.11.1 якої передбачено, що якщо протягом строку дії угоди виробник та/або імпортер т/або дистрибютор здійснить заміну або припинить імпортувати або виробляти, або продавати модель автомобіля зазначену в Додатку №1 до угоди, АІСЕ зобовязується замінити її, відповідно новою моделлю або іншим автомобілем.

Як вбачається з листа директора Запорізького відділення філії «АвтоЗАЗ-сервіс» з липня 2008 року було припинено виробництво автомобілів «Славута» (а.с.101).

Тобто на момент надання позивачу права на отримання автомобіля через механізм «Накопичення внесків» за результатами 121-го ОСОБА_6 акту від 27.08.2008 року, випуск автомобіля ЗАЗ «Славута», обумовленого Додатком №1 до угоди, було припинено.

Таким чином, суд вважає, що ЗАТ «АІСЕ Україна» діяло у відповідності до умов укладеної з позивачем угоди, повернення коштів відбувається у відповідності до п.п.16.3,16.4 ст.16 Додатку №2 до угоди шляхом повернення чистих внесків в порядку встановленої ст.16 черговості.

Факт підписання позивачем угоди та додатків до неї, свідчить про згоду останнього з її умовами та змістом.

Тому суд вважає позовні вимоги позивача в частині повернення суми внесків в розмірі 11763 грн. 74 коп. безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Оскільки в ході судового розгляду не знайшов підтвердження факт протиправних дій з боку відповідачів по відношенню до позивача, а також заподіяння внаслідок цього останньому моральної шкоди, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6,202,627,628,629,653 ЦК України, ст.ст.10,11,57,60,88,212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ЗАТ «АІСЄ Україна», ДП «ОСОБА_5 Плюс» про стягнення боргу за невиконання угоди про послуги та моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подачі протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження апеляційної скарги.

Суддя С.Ю.Казак