Апеляційний суд Житомирської області
18 серпня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого - судді: Олексієнка М.М., суддів: Кашапової Л.М., Снітка С.О., при секретарі Ганько Ю.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Луганському районі на^іостанову Лугинського районного суду від 01 жовтня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Луганському районі (надалі - УПФ) про визнання дій неправомірними та стягнення компенсації, передбаченої ст.39 Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі - Закон №796-12),
Постановою Лугинського районного суду від 01.10.2009 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії УПФ по нарахуванню позивачці доплати до пенсії. Стягнуто з УАФ в Луганському районі на користь позивачки 7858,91 грн. доплату до пенсії, передбачену ст.39 Закону №796-12 за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року.
В апеляційній скарзі представник УПФ просить постанову районного суду скасувати. Вказує на те, що пенсійний фонд не є належним відповідачем у справі, оскільки фінансування витрат, пов'язаних із соціальним захистом громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету, а не Пенсійного фонду. При призначенні і виплаті пенсії ПФУ керувався Законом України „Про загально-бов'язкове державне пенсійне страхування". Нарахування і виплата пенсії в частині, передбаченої ст.39 Закону №796-12 проводилась за правилами постанови Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року. При ухваленні постанови суд, в порушення ст.66 КАС України, не зазначив законних мотивів, з яких виходив при прийнятті рішення та які саме норми діючого законодавства були порушені ПФУ. Не враховано судом і положення ст.28 згаданого закону щодо визначення мінімального розміру пенсії.
З'ясувавши обставини справи за правилами ст.304-1 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Згідно матеріалів справи, зокрема копій посвідчень, довідок УПФ, судом вірно встановлено, що позивачка, будучи постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи та пенсіонеркою, продовжує проживати на території радіоактивного забруднення, тому має право на підвищення пенсії в розмірах, передбачених ст.39 Закону №796-12.
Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру підвищення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, застосуванню підлягають саме Закон №786-12, а не постанова КМУ №836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав, тому доводи представника відповідача про необхідність визначення доплат за правилами постанови є безпідставні. Стаття 62 згаданого Закону, на яку посилається відповідач, лише надає Кабінету Міністрів України право роз'яснення порядку застосування цього Закону.
Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністр з України від 24.10.2007 року №1261 та з урахуванням Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у м;стах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року №8-2 (з відповідними змінами), управління Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, безпосередньо призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсій та інші виплати відповідно до чинного законодавства. Тому, у справах щодо здійснення перерахунку підвищення до пенсії належним відповідачем повинно виступати Управління пенсійного фонду, а не управління праці та соціального захисту населення.
Будь-яких порушень процесуального законодавства, які б давали підстави до зміни чи скасування судового рішення, колегія суддів не вбачає.
За даних обставин, постанова суду є обґрунтованою, відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, тому підстав до її скасування немає.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст.303, 304-1, п.1 ч.І ст.307, ст. ст.308, 315, 324 ЦПК України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі відхилити, а постанову Луганського районного суду від 01 жовтня 2009 року - залишити без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає набирає законної сили з моменту проголошення.