14.10.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Справа № 22ц-6963/2010 Головуючий в І інстанції
Категорія: 57 ОСОБА_1
Доповідач: Приходько Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року жовтня місяця 14 дня колегія суддів судової плати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Кузнєцової О,А.

Суддів: Бездрабко В.О.

ОСОБА_2А

при секретарі: Корольчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 19 серпня 2010 року в справі за позовами ОСОБА_3, ОСОБА_4 (далі разом - позивачі) до Управління праці та соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області про стягнення недоотриманої допомоги на оздоровлення,

встановила:

У травні 2010 року позивачі звернулися з вищевказаними позовами. В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_3 зазначив, що є особою, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалідом 3 групи, а тому за правилами ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон) має право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, однак відповідач проводить виплати не у відповідності з Законом, а відповідно до положень постанов Кабінету Міністрів України. В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_4 зазначив, що є особою, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, до 2008 року - інвалідом 3 групи, з 2008 року - інвалідом 2 групи, а тому за правилами ст. 48 Закону має право на щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, за 2008 - 2009 роки в розмірі пяти мінімальних заробітних плат, однак відповідач проводить виплати не у відповідності з Законом, а відповідно до положень постанов Кабінету Міністрів України.

Позивач ОСОБА_3 просив суд зобов»язати Управління праці та соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області (далі - Управління) провести перерахування та виплату йому недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення як потерпілому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інваліду 3 групи, за 2007 - 2009 роки зиходячи з розміру такої допомоги на рівні чотирьох мінімальних заробітних плат на рік.

Позивач ОСОБА_4 просив суд зобовязати Управління провести перерахування та виплату йому недоплаченої щорічної допомоги на оздоровленя як потерпілому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, за 2007 2008роки - інваліду 3 групи, за 2009 рік - інваліду 2 групи виходячи з розміру такої допомоги на рівні чотирьох мінімальних заробітних плат на рік за 2007 2008роки та на рівні пяти мінімальних заробітних плат на рік за 2009 рік.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонсько області від 19.08.2010 р. позови ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено. Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області провести нарахування та виплату ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недоотриманих сум на оздоровлення за 2007 -2009 роки відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з чотирьом мінімальних заробітних плат на час їх виплати за відповідний період з урахуванням проведених виплат.

В апеляційній скарзі Управління, посилаючись на порушення судом перше інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі є учасниками ліквідаці наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії, в 2007 - 2009 роках їм була встановлена 3 група інвалідності від захворювання, пов»язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 20, 36, 39).

Статтею 48 Закону (в редакції 1996 р.) учасникам ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії - інвалідам 3 групи передбачена виплата щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 4 - х мінімальних заробітних плат. Зазначена допомога виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Розмір щорічної допомоги на оздоровлення, встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. №562, на яку посилається відповідач як на підставу своїх заперечень, не відповідає розміру цієї допомоги, встановленому іншими законами України.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно - правовими актами змінювати положення законів.

Враховуючи вищевикладене та виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, при вирішенні даного спору застосуванню підлягає саме ст. 48 Закону, а не постанови Кабінету Міністрів України.

Статтею 71 Закону встановлено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Пунктом 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію положень ст. 48 Закону в частині виплати компенсацій і допомоги на 2007 рік було зупинено, однак Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. ці положення визнані неконституційними.

Підпунктом 11 п. 28 р. II Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12,2007 р. було змінено редакцію статті 48 Закону і визначено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. вказані вище зміни визнані неконституційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

В 2009 році дія ст. 48 Закону не зупинялася і будь - які обмеження щодо застосування не встановлювалися.

Матеріалами справи встановлено, що виплата позивачам допомоги на оздоровлення у 2007 році була проведена 19.12.2007 р., у 2008 році - 24.10.2008 р., -тобто у час, коли положення п. 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким було зупинено на 2007 рік дію положень ст. 48 Закону, а також положення п.п. 11 п. 28 р. II Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким змінено на 2008 рік редакцію ст. 48 Закону, були визнані неконституційними.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії Управління, яке провело виплату позивачам щорічної допомоги на оздоровлення у 2007 - 2009 роках відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. №562, не відповідають вимогам Закону.

За таких обставин та з урахування вимог ст. 48 Закону Управління повинно виплатити позивачам щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 - 2009 роки виходячи із суми мінімальної заробітної плати на момент виникнення права на виплату у розмірі, встановленому ст. 48 Закону.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що виплата щорічної допомоги на оздоровлення не може бути здійснена за рахунок бюджетних коштів, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору. Проблеми надання бюджетних коштів Управлінню для виконання покладених на нього обов'язків виходять за межі заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області відхилити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 19 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді