АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія - «договірні правовідносини» Доповідач: Піддубний Р.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2010 року. м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді: Солодкова А.А.,

суддів: Даниленка В.М., Піддубного Р.М.,

при секретарі: Соколовій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2010 року по справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про видачу виконавчого документа, -

встановила:

У липні 2010 року Публічне акціонерне товариство «Мегабанк» (ПАТ «Мегабанк») звернулось до суду із заявою, в якій посилаючись на те, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська Перспектива» від 29 березня 2010 року задоволено позов ПАТ «Мегабанк» про стягнення з ОСОБА_2, як поручителя, заборгованості у розмірі 39 240, 59 доларів США за укладеним 5 червня 2007 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3 кредитним договором, просило видати виконавчий документ про примусове виконання зазначеного рішення.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2010 року заяву ПАТ «Мегабанк» задоволено. Ухвалено видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська Перспектива» від 29 березня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором № 08-19ПВ/2007 від 5 червня 2007 року в сумі 39 240,59 доларів США.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив виконавчий лист, виданий 19 серпня 2010 року Київським районним судом м. Харкова по справі № 6-375/09/15 та рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська Перспектива» від 29 березня 2010 року скасувати. В обґрунтування скарги зазначив, що справа, по якій було прийнято третейським судом рішення від 29 березня 2010 року, третейському суду не підвідомча, у звязку з чим не може бути виданий і виконавчий лист про його примусове виконання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи заяву ПАТ «Мегабанк», суд першої інстанції виходив з відсутності передбачених ст. 56 Закону України «Про третейські суди» підстав для відмови у видачі виконавчого документа про примусове виконання рішення третейського суду.

Судова колегія погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Судом встановлено, що 5 червня 2007 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого, останній отримав 47 000 доларів США на споживчі цілі та зобов'язувався повернути банку цю суму у строк до 04 червня 2012 року відповідно до графіку погашення кредиту та сплачувати за користування кредитом проценти із розрахунку 14,5 % річних.

З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором, 7 червня 2007 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній зобовязався нести солідарну відповідальність за зобовязаннями, що виникають із договору кредиту. 06 серпня 2008 року сторони уклали додаткову угоду до зазначеного договору поруки, пунктом шостим якого передбачили, що всі спори за цим договором розглядаються одноособово третейським суддею (колегіально у складі трьох суддів - за клопотанням однієї з сторін) Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» (аркуш 12 справи третейського суду).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про третейські суди» та ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Ці випадки зазначені в ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

Так, третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов'язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; 8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; 9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин; 10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК України, ст. 6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України).

Одним зі способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права та свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних і господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

Як убачається із матеріалів справи, рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Слобожанська Перспектива» від 29 березня 2010 року задоволено позов ПАТ «Мегабанк» про стягнення з ОСОБА_2, як поручителя, заборгованості у розмірі 39 240, 59 доларів США за укладеним 5 червня 2007 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3 кредитним договором (а.с.2-4). Рішення третейського суду у передбаченому законом порядку не оскаржене.

Відповідно до ч. 1 ст. 55, ч. 1 ст. 57 Закону України «Про третейські суди» (Закон) рішення третейського суду виконуються зобов'язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Рішення третейського суду, яке не виконано добровільно, підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 ст. 56 Закону передбачено право особи звернутися до компетентного суду із заявою про видачу виконавчого документа, а ч. 6 цієї статті встановлено підстави відмови у видачі виконавчого документа.

Так, компетентний суд відмовляє в задоволенні заяви про видачу виконавчого документа, якщо: 1) на день прийняття рішення за заявою про видачу виконавчого документа рішення третейського суду скасовано компетентним судом; 2) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 3) пропущено встановлений цією статтею строк для звернення за видачею виконавчого документа, а причини його пропуску не визнані судом поважними; 4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 5) третейська угода визнана недійсною компетентним судом; 6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16-19 цього Закону; 7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, які не передбачені законами України; 8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу, компетентного суду відповідну справу; 9) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Оскільки справа за позовом ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_2 про стягнення на підставі укладеного між сторонами договору поруки заборгованості за кредитним договором не входить до переліку справ, які відповідно до ст. 6 Закону не можуть розглядатися третейськими судами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ПАТ «Мегабанк» про видачу виконавчого документа про примусове виконання рішення третейського суду від 29 березня 2010 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді заяви ПАТ «Мегабанк» допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, а тому підстави для зміни чи скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді