Справа № 22ц- 4268 Головуючий у І-й інстанції Мартинишин Я.М.
Категорія: 57 Доповідач в 2-й інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2010 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області

у складі: головуючого Каблака П.І.

суддів Крайник Н.П., Бакуса В.Я.

при секретарі - Балюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в м. Личаківському р-ні м. Львова на постанову Личаківського районного суду м. Львова від 10 червня 2010 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною постановою частково задоволено позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Личаківському р-ні м. Львова про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та стягнення недоплаченої щомісячної надбавки до пенсії «Дітям війни» за період з 01.01.2007 року по 31.12.2008 року. Визнано неправомірними дії відповідача щодо ненарахування щомісячної доплати до пенсії позивачу в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, встановленому ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року. Зобовязано відповідача здійснити нарахування щомісячної доплати до пенсії позивачу в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, встановленому ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» та провести відповідну виплату з період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з урахуванням ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум за вказаний період. В решті позовних вимог відмовлено.

Відповідач в апеляційній скарзі ставить питання про скасування постанови суду та ухвалення нової про відмову в позові в повному обємі, посилаючись на те, що у 2008 році позивачу підвищення до пенсії нараховувалось та виплачувалось у відповідності до вимог законодавства, інших коштів на підвищення до пенсії по предмету спору не передбачено в бюджеті, законодавством не визначено мінімальної пенсії за віком, як розрахункової величини для підвищення пенсії.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до Положень про Пенсійний фонд України, про управління ПФУ в районах, містах і районах у містах, управління забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, безпосередньо призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства.

Отже, управління є належним відповідачем, оскільки зобовязане було і без звернення пенсіонера (дитини війни) здійснювати перерахунок та виплату підвищення до пенсії після прийняття Конституційним судом України 09.07.2007 року рішення про неконституційність положень Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», що призупинили дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та рішення від 22.05.2008 року про неконституційність положень Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесено зміни в ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» щодо порядку підвищення до пенсії дітям війни та відновлено їх право на підвищення пенсії до 30 % мінімальної пенсії за віком.

На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався лише ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і згідно з цією нормою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» такий застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Отже, при визначенні розміру підвищення пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» повинен застосовуватися розмір мінімальної пенсії за віком, визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Поновлення порушених прав позивача з точки зору вимог Конституції України (ст.ст.8, 19, 22), не може залежати від фінансового становища відповідача та його неналежного фінансування з бюджету.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України (згідно якої суд першої інстанції розглядав дану справу) для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

В запереченні на позов відповідач просив застосувати наслідки, передбачені ст. 100 КАС відмовити в задоволені позовних вимог, внаслідок пропуску строку звернення до суду.

Зазначена позивачем причина пропуску строку звернення до суду, була по суті тільки одна запізніле отримання із преси інформації про рішення Конституційного Суду України, якими відновлено права, передбачені ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», однак незнання законів не може вважатися поважною причиною пропуску строку для звернення до суду, тому районний суд прийшов до вірного висновку про відмову в задоволені позовних вимог за пропуском строку звернення до суду.

Таким чином, судом повно та обєктивно розглянуто представлені сторонами докази, надана таким вірна оцінка, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому скаргу слід відхилити, а постанову суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відхилити.

Постанову Личаківського районного суду м. Львова від 10 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена протягом двох місяців до Верховного Суду України.

Головуючий: Каблак П.І.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_3