01.09.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Справа №22ц-4635, 2010р
Головуючий у 1-й інстанції Дорошинська В.Е. Доповідач - Лісова Г.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року вересня місяця 1 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого - Лісової Г.Є.

Суддів : Капітан І.А.

ОСОБА_1 при секретарі Борисовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 25 травня 2010 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договорів недійсними

встановила:

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 25 травня 2010 року первісний позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» 54063 грн.62 коп., що еквівалентно 6778,29 доларів США заборгованості за кредитним договором від 25.01.2008 року та 660 грн. 64 коп. понесених судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять його скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Письмові заперечення до суду на апеляційну скаргу не надходили.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.01.2008 року ПриватБанк надав ОСОБА_2 за кредитним договором №203415СРЕй від 25.01.2008 року грошові кошти (кредит) у розмірі 6000 доларів США строком до 21.01.2010 року зі сплатою 24 відсотки за користування кредитом.

Поручителями кредитора виступили ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Оскільки як вбачається з матеріалів справи позичальник належним чином не виконував умови договору, прострочував повернення платежів визначених графіком, то суд обгрунтовано прийшов до висновку, що позовні вимоги банку про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, яка утворилася станом на 20.03.2010 року в розмірі 54063 грн.62 коп. підлягають задоволенню(а.с.11-14,19).

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним суд правильно виходив з того, що зміст кредитного договору не суперечить вимогам закону, сторони досягли згоди щодо усіх істотних його умов, позичальник мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, підписав договір, його волевиявлення було ^ вільним і відповідало його інтересам. Договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст.ст. 47,49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські установи мають право здійснювати кредитні операції, у тому числі розміщувати залучені кошти від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, на підставі банківської ліцензії. Кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент передбачено ст. 2 цього Закону.

Декретом Кабінету Міністрів України «Про ситему валютного регулювання і валютного контролю» надання кредитів в іноземній валюті віднесено до валютних операцій (ст.1 Декрету).

Таким чином, доводи ОСОБА_2 про те, що банк ввів його в оману, надавши кредит в іноземній валюті не маючи на це права, не грунтуються на законі.

Договори поруки укладені банком з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 25.01.2008 року на забезпечення виконання кредитного договору укладеного банком з ОСОБА_2 25.01.2008 року відповідають вимогам закону, а тому суд обгрунтовано прийшов до висновку, що підстав для визнання їх недійсними немає.

У разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову(субсидіарну) відповідальність поручителя(ч.1ст.554 ЦК).

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки позичальник у строк, встановлений договором не повернув частину позики, що залишилася, суд обгрунтовано стягнув з ОСОБА_2 та поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором станом на 20.03.2010 року в сумі 54063,62 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 303, 307,308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 25 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді