Справа №2-1880/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 липня 2010 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарях судового засідання Лимар О.Ф., Пригоди Т.В., Воскресенській Т.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу:

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договорами позики;

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсни-ми договорів позики,

встановив:

В квітні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним первісним позовом, вимоги якого обґрунто-вував тим, що 29 вересня 2008 року він уклав з ОСОБА_4 договір позики, за яким передав в її власність грошові кошти у розмірі 60000 гривень, які ОСОБА_4 зобовязалась повернути до 30 жовтня 2008 року. В обумовлений до-говором строк ОСОБА_4 отримані нею грошові кошти не повернула, тому у позивача виникло право вимагати їх повернення, відшкодування збитків від інфляції за весь час прострочення, розмір яких склав 13744 гривні 7 копійок, та сплати 3% річних від простроченої суми, розмір яких склав 2593 гривні 97 копійок.

Крім того, 21 листопада 2008 року сторони по спору вдруге уклали договір позики, за яким ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 70000 гривень, які вона зобовязалась повернути до 22 груд-ня 2008 року. В обумовлений договором строк ОСОБА_4 отримані нею грошові кошти не повернула, тому у пози-вача виникло право вимагати їх повернення, відшкодування збитків від інфляції за весь час прострочення, розмір яких склав 14763 гривні 29 копійок, та сплати 3% річних від простроченої суми, розмір яких склав 2721 гривню 37 копійок.

16 грудня 2009 року сторони по справі втретє уклали договір позики, за яким ОСОБА_3 передав у влас-ність ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 144000 гривень. Відповідач зобовязалась повернути ці грошові кошти до 16 січня 2010 року та у разі прострочення їх повернення сплачувати пеню у розмірі 1% від простроченої суми за ко-жен день прострочення. В обумовлений договором строк ОСОБА_4 отримані нею грошові кошти не повернула, тому у позивача виникло право вимагати їх повернення, відшкодування збитків від інфляції за весь час прострочен-ня, розмір яких склав 8078 гривень 14 копійок, сплати 3% річних від простроченої суми, розмір яких склав 970 гри-вень 52 копійки, та пені, розмір якої склав 118080 гривень 00 копійок.

Загальний розмір боргу за трьома договорами позики становить 434951 гривню 36 копійок. ОСОБА_4 від-мовляється від його повернення, тому ОСОБА_3 просив суд примусово стягнути з відповідача борг за догово-рами позики у розмірі 434951 гривні 36 копійок.

Відповідач ОСОБА_4 предявила до суду зустрічний позов, який обґрунтовувала тим, що договори позики були укладені під впливом тяжкої життєвої обставини і не відповідали її внутрішній волі. Крім того, до неї застосо-вувався психічний тиск, договори позики укладались без наміру настання юридичних наслідків: грошові кошти, на-справді, не передавались. Тому ОСОБА_4 просила суд визнати договори позики недійсними та відмовити ОСОБА_3 у задоволенні первісного позову.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 первісний позов підтримує, на його задоволенні наполягає. Зустрічний позов вона не визнає, проти його задоволення заперечує.

Представник відповідача ОСОБА_2 первісний позов не визнає, проти його задоволення заперечує. Зу-стрічний позов він підтримує, на його задоволенні наполягає. Для доведення обставин, якими ОСОБА_4 обгрунто-вує вимоги зустрічного позову, він посилається на відмовні матеріали №5211 від 20 листопада 2009 року, №39 від 28 грудня 2009 року та №543 від 23 лютого 2010 року.

Заслухавши пояснення представників сторін по спору та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріа-лах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню. Зустрічний позов, навпаки, не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 29 вересня 2008 року сторони по спору уклали договір позики (а.с.8), за яким ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 60000 гривень. ОСОБА_4 зобовязалась повер-нути ОСОБА_3 грошові кошти у цьому ж розмірі до 30 жовтня 2008 року.

Крім того, 21 листопада 2008 року сторони по спору вдруге уклали договір позики (а.с.9), за яким ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 70000 гривень. ОСОБА_4 зобовязалась повернути грошові кошти ОСОБА_3 у цьому ж розмірі до 22 грудня 2008 року.

16 грудня 2009 року сторони по справі втретє уклали договір позики (а.с.10), за яким ОСОБА_3 пере-дав у власність ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 144000 гривень. ОСОБА_4 зобовязалась повернути ОСОБА_3 грошові кошти у цьому ж розмірі до 16 січня 2010 року. Крім того, у разі прострочення їх повернення ОСОБА_4 зобовязалась сплачувати пеню у розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення.

У відповідності до ч.1 ст.231 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо він вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи.

Згідно з ч.1 ст.233 цього ж Кодексу правочин може бути визнаний судом недійсним, якщо він вчинений осо-бою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах.

Крім того, за правилом, запровадженим в ст.234 ЦК України, правочин визнається судом недійсним, якщо він вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином.

За змістом ч.1 ст.60 ЦПК України обовязок довести обставини, викладені в ч.1 ст.231, ч.1 ст.233 та ч.1 ст.234 ЦК України, покладається на особу, яка звернулась до суду з позовом про визнання правочину недійсним.

Судом встановлено, що копії відмовних матеріалів №5211 від 20 листопада 2009 року, №39 від 28 грудня 2009 року та №543 від 23 лютого 2010 року не містять жодних відомостей про те, що наведені вище договори позики ОСОБА_4 уклала проти її справжньої волі під впливом тяжкої для неї обставини або внаслідок застосування до неї психічного тиску з боку ОСОБА_3 або іншої особи. Відсутні в копіях цих відмовних матеріалів відомості про те, що договори позики були укладені сторонами по спору без наміру створення правових наслідків.

Інших доказів, крім копій вказаних відмовних матеріалів, ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 суду не надали.

З огляду на це, суд вважає, що обставини, викладені у зустрічному позові, нічим не підтверджені, тому у задо-воленні його вимог належить відмовити.

Крім того, у відповідності до ч.1 ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено.

Представник відповідача ОСОБА_2 посилається на письмові пояснення, які ОСОБА_3 надавав 18 лютого 2010 року в ході перевірки заяви ОСОБА_4 про незаконне заволодіння ним документами та висловлювання погроз. Так, з цим письмових пояснень вбачається, що ОСОБА_4 ніби-то отримала в борг лише 23000 доларів США.

Достовірність цих пояснень, як доказу, спростовується трьома договорами позики, з текстів яких вбачається, що ще перед їх укладенням ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти в повному обсязі.

Інших доказів представник відповідача ОСОБА_2 суду не надав.

На відміну від позивача, ОСОБА_4 грошові зобовязання, які виникають з укладених договорів, не виконує: отримані грошові кошти ОСОБА_3 не повертає.

У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час про-строчення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст.549 цього ж Кодексу боржник, який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кре-дитора зобовязаний сплатити пеню, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобо-вязання за кожен день прострочення виконання.

У звязку з невиконанням договорів позики позивач набув право вимагати від ОСОБА_4 повернення грошо-вих коштів, отриманих нею за цими договорами, в загальному розмірі 274000 гривень (60000 + 70000 + 144000).

Крім того, внаслідок невиконання договору позики, укладеного 29 вересня 2008 року, ОСОБА_3 набув право вимагати від ОСОБА_4 відшкодування збитків від інфляції за весь час прострочення у розмірі 13744 гривень 7 копійок (60000 * 1,015 * 1,021 * 1,123 * 1,018 * 1,019 * 1,009 * 1,009 60000). Також позивач набув право вимагати від ОСОБА_4 сплати 3% річних від простроченої суми у розмірі 2593 гривень 13 копійок (60000 * 3 * 63/36600 + 60000 * 3 * 463/36500).

Внаслідок невиконання договору позики, укладеного 21 листопада 2008 року, ОСОБА_3 набув право вимагати від ОСОБА_4 відшкодування збитків від інфляції за весь час прострочення у розмірі 14763 гривень 29 ко-пійок (70000 * 1,021 * 1,123 * 1,018 * 1,019 * 1,009 * 1,009 70000). Крім того, позивач набув право вимагати від ОСОБА_4 сплати 3% річних від простроченої суми у розмірі 2721 гривні 22 копійок (70000 * 3 * 10/36600 + 70000 * 3 * 463/36500).

Врешті-решт, внаслідок невиконання договору позики, укладеного 16 грудня 2009 року, ОСОБА_3 на-був право вимагати від ОСОБА_4 відшкодування збитків від інфляції за весь час прострочення у розмірі 8078 гри-вень 14 копійок (144000 * 1,018 * 1,019 * 1,009 * 1,009 144000). Крім того, позивач набув право вимагати від ОСОБА_4 сплати 3% річних від простроченої суми у розмірі 970 гривень 52 копійок (144000 * 3 * 82/36500). Також ОСОБА_6 набув право вимагати від ОСОБА_4 сплати пені у розмірі 118080 гривень (144000 * 1 * 82/100).

Загальний розмір боргу ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 за трьома договорами позики становить 434950 гривень 37 копійок (274000 + 13744,07 + 2593,13 + 14763,29 + 2721,22 + 8078,14 + 970,52 + 118080). ОСОБА_4 від-мовляється добровільно повертати цей борг ОСОБА_3, тому для відновлення порушеного права останнього суд вважає, що з ОСОБА_4 належить примусово стягнути на його користь борг за договорами позики в загальному розмірі 434950 гривень 37 копійок.

Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 належить примусово стяг-нути витрати на оплату судового збору у розмірі 1700 гривень та витрати на оплату збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 120 гривень.

Керуючись ч.1 ст.231, ч.1 ст.233, ст.234, ч.2 ст.625, ч.2 ст.625, ч.1 ст.1051 ЦК України, ст.88, п.2 ч.1 та ч.3 ст.208, ч.1-ч.3 ст.209, ст.ст.213-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договорами по-зики, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг за договорами позики у загальному розмірі 434950 гривень 37 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на оплату судового збору у розмірі 1700 гривень та витрати на оплату збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнан-ня недійсними договорів позики, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з часу оголошення рішення та подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження, або у порядку, передбаченому в ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець