АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22цс-3368/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Приходченко А.П.

суддів Лаченкової О.В., Волошина М.П.

при секретарі Лещинській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в. Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська про визнання неправомірними дій та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни, -

встановила:

16 листопада 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до УПФУ в. Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська про визнання неправомірними дій та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2010 року позов задоволено частково.

Відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову скасувати та ухвалити нову, якою відмовити позивачу в її вимогах в повному обсязі, посилаючись на те, що судом були допущені порушення норм процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а постанову суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач отримує пенсію за віком та відноситься до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-1У - мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-1У передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Оскільки Кабінет Міністрів України у 2006 році не визначив порядку виплати 30 % надбавки до пенсії дітям війни, то ці пільги фактично запровадженні не були, а тому суд правильно відмовив у задоволенні вимог щодо стягнення недоплаченої щомісячної державної допомоги у 2006 році.

Пунктом 12 статті 71 Закону України від 19 грудня 2006 року N 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію статті 6 Закону N 2195-IV зупинено на 2007 рік із урахуванням статті 111 цього Закону. Проте Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 12 статті 71 та статті 111 Закону N 489-V.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відносно підвищення пенсії дітям війни у 2008 році, то відповідно до п. 41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було викладено в такій редакції: «Дітям війни ( крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення проводиться за їх вибором згідно з одним із законів».

Зазначені рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскарженими, крім того, вони мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Таким чином, позовні вимоги позивача за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року є обґрунтованими.

Вирішуючи спір і задовольняючи позов частково, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що відповідач, повинен був діяти у відповідності з вимогами статті 6 Закону N 2195-IV і здійснити позивачу відповідні нарахування (за той періоду часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправні дії.

Відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України - для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.І ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Оскільки, відповідач наполягав на застосуванні річного строку для звернення до суду з позовом, то суд прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині, що ґрунтується на законі, у межах річного строку звернення до адміністративного суду.

З урахуванням вище наведених обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині зобов'язання нарахувати та сплатити на користь позивачки недоплачене підвищення до пенсії дітям війни за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року. З урахуванням вже сплачених позивачці сум суд вірно визначив розмір недоплаченого підвищення до пенсії.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи та дав їм належну правову оцінку, ухвалив постанову, яка відповідає вимогам закону.

При розгляді даної справи порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування постанови судом апеляційної інстанції не встановлено.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду та встановлені обставини.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська - відхилити.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Судді: