23.12.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Справа №22ц-9968/10 Головуючий в І інстанції: Мирський Г.М.
Категорія 27 Доповідач: Закарян К.Г.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року грудня місяця 23 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Пузанової Л.В.

Суддів: Фурман Т.Г.

ОСОБА_1

при секретарі: Пашковій Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 05 жовтня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Південенерго», Національний банк України про визнання кредитних договорів недійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» про визнання кредитних договорів недійсними, зазначаючи, що 27 червня 2008 року між нею та банком укладені договори про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф080879П та № Ф080880СП, за умовами яких вона отримала кредит на суму 160000 доларів США з оплатою 14,5 % річних, який зобов'язалася повернути до 26 червня 2018 року. В забезпечення виконання зобов'язання 27 червня 2008 року між банком та товариством з обмеженою відповідальністю «Південенерго» укладені іпотечний договір за № 02-23-Ф080879П-1216 та договір поруки № 02-23-Ф000879П-1217

Кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки всупереч ч.І ст. 524, ч.І ст. 533 ЦК України предметом договору є іноземна валюта, а відповідач не мав відповідної індивідуальної ліцензії на надання такої фінансової послуги, що позбавляло права останнього укладати спірний договір. Крім того, умови договору є несправедливими, так як ризик зростання курсу іноземної валюти в порівнянні з національною грошовою одиницею покладено лише на позичальника. Також, перед укладанням договору відповідач в порушення п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не надав їй письмову інформацію щодо умов кредиту.

Просила суд визнати недійсним договір про надання відновлювальної кредитної лінії, іпотечний договір, договір поруки та зобов'язати приватного нотаріуса Новокаховського міського округу виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку нерухомого майна за іпотечним договором від 27 червня 2008 року, а також зобов'язати Акціонерний комерційний банк «Укрсоцбанк» прийняти в рахунок погашення залишкової вартості кредиту суму у гривневому еквіваленті за курсом долара на момент укладення договору.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 05 жовтня 2010 року позовні вимоги задоволені.

Визнано недійсним договір про надання відновлювальної кредитної лінії № № Ф080879П від 27 червня 2008 року, укладений між акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, а також іпотечний договір та договір поруки від 27 червня 2008 року, укладений між банком, ТОВ «Південенерго» та ОСОБА_2

Зобов'язано приватного нотаріуса Новокаховського міського нотаріального округу ОСОБА_3 виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, переданого за іпотечним договором.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» 795212,60 грн. в якості гривневого еквіваленту отриманих кредитних коштів за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф080879П, яку банк зобов'язаний прийняти від ОСОБА_2

Стягнуто з АКБ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_2 загальну суму отриманих коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості за договором від 27 червня 2008 року в сумі 68320,64 грн.

Стягнуто з АКБ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_2 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі Акціонерний комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог та стягнути на користь банку витрати по сплаті судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, зазначаючи, що висновки суду у спірних правовідносинах не відповідають обставинам справи та суперечать вимогам ст.ст.203, 1054 ЦК України, Закону України «Про фінансові послуги і державне регулювання ринків фінансових послуг», Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», зокрема, щодо необхідності отримання для здійснення валютних операцій індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, визнаючи недійсними кредитний договір, іпотечний договір та договір поруки, суд мотивував своє рішення тим, що кредитний договір укладено в іноземній валюті, доларах США, що суперечить ст. 99 Конституції України, ст. 192 ЦК України, ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», оскільки банк не мав індивідуальної ліцензії, а лише генеральну та дозвіл Національного банку України. Суд також послався на те, що виконання договору в іноземній валюті є порушенням положення ст. 524 ЦК України.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Конституція України, закріплюючи за гривнею правовий статус грошової одиниці України, не визначає сферу її обігу і не встановлює будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

У відповідності до положень 4.2 ст. 192, ч.З ст.533 ЦК України іноземна валюта та її використання при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та умовах, встановлених законом.

Законом України «Про банки та банківську діяльність», зокрема ст.2, п.З ч.І ст.47, ч.І ст.49 передбачено, що кошти - це гроші у національній чи іноземній валюті. На підставі банківської ліцензії банки здійснюють банківські операції, зокрема, розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Розміщення коштів визнано валютною операцією. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю». Статтями 1, 2, 4, 5 Декрету встановлено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування відповідно до Декрету. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються на здійснення разової валютної операції на період необхідний для її здійснення. Індивідуальні ліцензії потребують операції, зокрема для надання та одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

З матеріалів справи вбачається, що 27 червня 2008 року між ОСОБА_2 та акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладені договори про надання відновлювальної кредитної лінії за № Ф080879П, № Ф080880СП на суму 160000 доларів США з оплатою 14,5%, який позичальник зобов'язалась повернути до 26 червня 2018 року, згідно визначеного сторонами графіку щомісячних платежів. Кошти за договором позивач отримала та на виконання свого зобов'язання сплатила частину кредиту та відсотки за користування кредитом.

Недійсність договорів позивач пов'язує із відсутністю у відповідача правових підстав для надання фінансової послуги в іноземній валюті та невідповідністю договору загальним принципам цивільного законодавства, зокрема принципам справедливості, оскільки ризик зростання курсу іноземної валюти покладено лише на позивача, що порушило її особисті права як споживача послуг.

Здійснюючи свою діяльність з надання кредиту в іноземній валюті, акціонерний комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» керувався наданими йому повноваженнями відповідно до виданих Національним банком України банківської ліцензії та дозволу № 5-55 від 27 вересня 1991 року, 29 грудня 2001 року, 21 вересня 2009 року (а.с.78-84).

Відповідно до п. 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою правління Національного банку України № 275 від 17 липня 2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 серпня 2008 року № 730/5921, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку України, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторговельні операції з валютними цінностями, операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-нерезидентами; ведення рахунків клієнтів (резидентів, нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України, залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку

України, залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках, інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

Таким чином, відповідач на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мав право здійснювати операції з надання кредиту в іноземній валюті.

Щодо вимог п.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України, яким передбачено наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на час укладення спірного кредитного договору та розгляду справи законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті, перевищення яких потребує індивідуальної ліцензії.

Виходячи з наведених норм матеріального права, колегія суддів вважає, що за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банком кредитування в іноземній валюті, згідно з вимогами ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України, є наявність у банка генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Зазначеним обставинам суд першої інстанції належної оцінки не дав, наведені норми матеріального права не застосував та дійшов помилкового висновку про те, що відповідач за відсутності індивідуальної ліцензії не мав права надавати кредит в іноземній валюті.

Не можна погодитись з доводами позивача про порушення її прав як споживача фінансових послуг, оскільки при укладенні договору вона у належній формі ознайомилася зі змістом договору, який був погоджений з нею та підписаний нею. Дія Закону України «Про захист праві споживачів» після укладення кредитного договору на спірні правовідносини не поширюється, оскільки між сторонами виникли кредитні правовідносини, до щодо виконання яких застосовується спеціальне законодавство в системі кредитування.

Позбавлені правові обґрунтування доводи позивача про визнання недійсним кредитного договору із посиланням на невідповідність його умов загальним засадам цивільного законодавства.

Оскільки, укладаючи договір, позивач була проінформована про умови, на яких він укладається, а відтак з власної ініціативи на момент отримання коштів визначила для себе валюту кредиту і мала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні по відношенню до долару США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з часу введення в обіг національної валюти - гривні та її девальвації. Крім того, ніщо не перешкоджало позивачці отримати кредит у національній валюті.

Враховуючи, наведене та положення ст. 1054 ЦК України, колегія суддів вважає, що умови договору не суперечать вимогам законодавства, що діяло на час укладення договору та не порушують прав позивача, а тому помилковим є висновок суду щодо визнання договору недійсним з підстав зазначених позивачем.

Також відсутні правові підстави для визнання недійсними укладених в забезпечення виконання боргового зобов'язання ОСОБА_2 іпотечного договору та договору поруки, оскільки заставні зобов'язання ТОВ «Південенерго» є похідними від дії кредитного зобов'язання і підлягають виконанню за настання обставин, передбачених цими договорами.

Таким чином, висновок суду суперечить обставинам справи та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволені позову з наведених вище підстав.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з позивача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1700 грн., на користь відповідача судові витрати в сумі 970 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 192, 533, 1054 ЦК України, ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 05 жовтня 2010 року скасувати і ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», треті особи - товариство з обмеженою відповідальністю «Південенерго», Національний банк України про визнання кредитних договорів недійсними відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1700 грн. і на користь акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» судові витрати в сумі 970 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з дня його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

.

Головуючий:

Судді: