Справа № 2-175/2010
РІШЕННЯ

Вінницький районний суд Вінницької області

м. Вінниця, вул. Вінніченка, 29, 21009, (0432) 61-82-86

25 червня 2010 року Вінницький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді: Ганкіної І.А.

при секретарі: Барановій О.М.

адвокатах ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третьої особи ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, стягнення матеріальної та моральної шкоди та судових витрат, -

Встановив:

ОСОБА_3 первинно звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

В подальшому особу відповідача змінила на ОСОБА_4, за ухвалою суду було залучено відповідача ОСОБА_5 та третю особу ОСОБА_6 Позивачем збільшено розмір позовних вимог та додано вимогу щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 суду показала, що є власником земельної ділянки за №15 в СТ «Хуторянка» масиву Вінницькі Хутора-2, відповідно до державного акту на право власності на землю. Зазначена земельна ділянка межує з земельною ділянкою ОСОБА_4, який у свою чергу межує з земельною ділянкою ОСОБА_5 Літом 2008р. позивачка виявила, що її земельна ділянка не відповідає розміру вказаному у державному акті і захват земельної ділянки, що їй належить проведено ОСОБА_4 В свою чергу захват частини його земельної ділянки проведено зі сторони ОСОБА_5 02.08.2008р. комісією товариства було встановлено захват земельної ділянки зі сторони ОСОБА_4 і наявність лишньої землі у ОСОБА_5 Останньому було запропоновано звільнити самовільно захоплену ділянку, але реагування даного відповідача на лист комісії так і не наступило. В наслідок самовільного захоплення землі позивачка нервувала, втратила сон, захворіла та витрачалася на ліки. В зв»язку з вказаним позивачка просить суд відновити межі земельних ділянок відповідачів та позивача та стягнути з відповідачів на її користь матеріальну шкоду в сумі 1337 грн.71 коп. витрачених на ліки, моральну шкоду в сумі 1000 грн. та судові витрати в сумі 5200 грн., та витрати за ІТЗ, та державне мито.

Відповідач ОСОБА_4 в особі свого представника позов не визнав. Представник суду показав, що земельна ділянка, була придбана позивачем у ОСОБА_8 Межі земельної ділянки було показано відповідачу попереднім власником землі. Крім того, з двох сторін земельна ділянка була обмежена парканом суміжних земельних ділянок, а зі сторони ОСОБА_3 межа була по невскопаній землі, крім того, частину межі створював шифер, встановлений позивачкою, як огорожа. Відмірявши чіткі розміри ділянки по державному акту, відповідач встановив колики та став обробляти свою ділянку. Виходом комісії садового товариства було встановлено, що відповідач користується земельною ділянкою в розмірах, що вказані у його державному акті, тому захват землі позивачки стався не з їх вини. В зв»язку з вказаним відповідач в особі свого представника просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 в особі своїх представників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 позов не визнав. Представники відповідача суду показали, що ділянку було отримано ними більш 20 років тому. Майже відразу було взято ще одну земельну ділянку з тилу ділянки, що межує з ділянкою ОСОБА_4 Земельну ділянку через рік було огорожено парканом і з тих самих пір, саме такими розмірами земельної ділянки ОСОБА_5 і користувався. Під час обміру, що проводився комісією товариства відповідач чи члени його сім»ї присутні не були. Представники визнали, що захоплення земельної ділянки Заремби та частини дороги могло відбутися, але не з їх вини, а з вини тих осіб, що проміряли їм земельну ділянку більш 20 років тому. Особисто ОСОБА_5 ні моральної, ні матеріальної шкоди позивачці не завдавав, тому

в задоволенні позову відповідач в особі своїх представників просить відмовити. При визначенні питання, щодо стягнення судових витрат просять врахувати тяжке матеріальне положення відповідача, що є пенсіонером та хворою людиною.

Третя особа ОСОБА_6 позов підтримала та приєдналась до пояснень сторони позивача.

Заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне:

ОСОБА_3 є власником земельної ділянки за №15 в СТ «Хуторянка» масиву Вінницькі Хутора-2, розміром 0.0401 га відповідно до державного акту на право власності на землю(а.с.б).

Дана земельна ділянка за №16, межує з ділянкою ОСОБА_4, розміром 0,0401 га, що раніш належала попередньому власнику ОСОБА_11

Земельна ділянка належна ОСОБА_11 16.07.2008р. була продана за договором купівлі-продажу ОСОБА_4 (а.с.10), про що в державний акт ОСОБА_11 була внесено відповідний запис про зміну власника (а.с.176).

Власником земельної ділянки за №17, що межує з земельною ділянкою ОСОБА_4 є ОСОБА_5

Належна йому земельна ділянка раніш складалася з двох окремих земельних ділянок, що відповідно до державного акту серії ЯА №506748 від 12.12.2005р. повинна мати спільний розмір в 0,803 га.(а.с.174).

Судом було встановлено, що вказані розмірі земельних ділянок фактично відповідають первинним розмірам земельних ділянок, що було виділено для членів садового товариства за рішенням Вінницько-Хутірської сільської ради від 18.12.1993р. (а.с.131-132). З вказаним рішенням земельні ділянки за №15,16,17 виділялися розміром по 401 кв.м. (згідно схеми а.с134- 135.).

Однак, як вбачається з висновку експерта за №90 від 20.08.2009р. було виявлено, що земельна ділянка ОСОБА_3 фактично складає 372, 00 кв.м., замість 401 кв.м. по державному акту. Земельна ділянка ОСОБА_4 фактично складає 401 кв.м.

Таким чином фактичний розмір земельної ділянки, що належить ОСОБА_3 не відповідає розміру, який належний у державному акті на право приватної власності на землю, а фактичний розмір земельної ділянки, що належить ОСОБА_4 відповідає розміру зазначеному у його державному акті на землю.

При цьому, згідно зазначеного висновку експерта самовільне захоплення часток земельної ділянки ОСОБА_3 проведене користувачами земельних ділянок 16,14 та користувачем земельної ділянки з тильної сторони.

Згідно додатку за №2 даної експертизи вказане захоплення частки земельної ділянки сталося в наслідок самовільного захоплення частини земельної ділянки розміром 19 кв.м. зі сторони земельної ділянки за №17, що належить ОСОБА_5, що призвело у свою чергу до зміщення земельної ділянки ОСОБА_4 в сторону земельної ділянки за №15, що належить ОСОБА_3 на площу розміром 19 кв.м.

В свою чергу ОСОБА_3 допущено самовільне захоплення земельної ділянки розміром 6 кв.м. з проїзної частини, 0,14 кв.м. захоплено від проїзної частини ОСОБА_4, а ОСОБА_5 30 кв.м.

Земельна ділянка ОСОБА_5 при цьому збільшена за рахунок самовільного захоплення землі з 0,0803 га за державний актом до 0,0860 га.

За ст.ст.81,90 ЗК України, ст.319 ЦК України власники земельної ділянки мають право самостійно господарювати за своїй земельній ділянці і не можуть бути обмежені у своєму праві, інакше як на підставі закону.

Порушені права власника земельної ділянки за ч.2 ст.90 ЗК України підлягають відновленню в порядку установленому законом.

За ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Тому, враховуючи встановлення у судовому засіданні факту самовільного захоплення частки земельної ділянки позивачки, суд вважає, що її право власності повинно бути відновлєе: шляхом забов»язання відповідачів усунути чинимі ОСОБА_3 перешкоди в користуванні землею шляхом приведення у відповідність належних їм ділянок до меж зазначених державних актах.

Щодо заявлених позивачкою вимог щодо стягнення моральної та матеріальної шкоди

суд виходить з наступного:

За ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішенням, діями чи

бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода

завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її

завдала.

За ст.бо ЦПК України кожна особа забов»язана довести ті обставини на які вона

посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як підставу для стягнення матеріальної шкоди позивачка зазначає, що наслідок

зайняття частки її земельної ділянки, вона тривалий час хворіла і несла витрати на ліки на

загальну суму 1337 грн.71 коп.

Однак, позивачкою не подано жодного доказу, якій би свідчив про погіршення її стану ,

в наслідок неправомірних дій відповідачів з моменту виявлення захоплення земельної ділянки з

боку відповідачів.

Судом встановлено з пояснень позивачки, що вона тривалий час хворіє після

перенесеного інсульту і вказані ліки їй призначали для підтримки стану її здоров»я.

Тому, враховуючи вказане, суд вважає, що вина відповідачів в настанні погіршення

стану здоров»я позивачки є недоведеним, і позов в частині стягнення матеріальної шкоди до

задоволення не підлягає.

Щодо стягнення моральної шкоди суд виходить з того, що за ст.1167 ЦК України

вказано, що моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями,

діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою яка її завдала за наявності її вини.

Як підставу для стягнення моральної шкоди позивачка визначає, що в наслідок дій

відповідачів вона втратила здоров»я, нервувала та втратила сон.

Однак, позивачкою не наведено належних доказів того, що її здоров»я похитнулося

саме в наслідок захоплення частини її земельної ділянки, як і не підтверджено той факт, що в

позивачки порушився сон та вона перенесла фізичні страждання.

При цьому, суд також враховує, що сама позивачка також здійснила захоплення

частини неналежної їй земельної ділянки, а також не приймала мір до збереження межових

знаків, визначених після виготовлення державного акту.

Тому, суд вважає за необхідне в задоволенні позову в частині стягнення моральної

шкоди відмовити.

Щодо стягнення судових витрат суд виходить з того, що за ст.88 ЦПК України стороні,

на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і

документально підтверджені судові витрати.

При цьому суд виходить з меж заявлених вимог.

Судові витрати позивачки складаються з оплати послуг адвоката в сумі 3000 грн.,

витрат на оплату експертизи в сумі 2200 грн. та оплати державно мита та послуг ІТЗ в загальній

сумі 71 грн.50 коп.

Враховуючи, що позовні вимоги позивачки слід задоволити лише частково, та

зважаючи на те, що порушення меж земельної ділянки позивачки допущено ОСОБА_4

лише в наслідок порушення меж наділеної земельної ділянки з боку ОСОБА_5, суд вважає

за необхідне стягнути з судові витратив частковому розмірі з врахуванням обставин справи, а

саме, з ОСОБА_5 в розмірі 1500 грн., з ОСОБА_4 в розмірі 500 грн.

В решті стягнення судових витрат відмовити.

Керуючись ст.ст.22,23,316,321,1166,1167 ЦК України, ст.ст.81,90,91,158 ЗК України,

ст.15,ЗО,60,61,71,214,215,223 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Забов»язати ОСОБА_4, ОСОБА_5 усунути

перешкоди чини мі ОСОБА_3 в користування земельною ділянкою за №15

Садового товариства «Хуторянка» Садівничого масиву «Вінницькі Хутора-2» шляхом

приведення у відповідність фактичного розміру належних їм ділянок за №16 ( Заремби

ОСОБА_12) та за №17 (ОСОБА_5) до розміру у відповідних

державних актах на право приватної власності на землю серії ЯЖ №750437 від 15.07.2008р. (зі

змінами від 12.05.2010р.) ОСОБА_4 та серії ЯА №506748 від 12.12.2005р.

ОСОБА_5.

В задоволенні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4.

ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Позовну вимогу в частині стягнення судових витрат задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові

витрати в сумі 1500 грн., з ОСОБА_4 в сумі 500 грн. В решті стягнення

судових витрат відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через

Вінницький районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в

порядку ч.4 ст.295 ЦПК України шляхом подачі апеляційної скарги в строк передбачений для подачі заяви прд апеляційне оскарження.

Суддя: