Справа №22-ц-4981 Суддя-доповідач - Ільченко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Смирнової Т.В.

суддів - Ільченко О.Ю., ГагінаМ.В.,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного

суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 листопада 2010 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до Служби

автомобільних доріг у Сумській області про визнання наказу про звільнення

незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час

вимушеного прогулу,

встановила:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 листопада 2010 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення норм матеріального права, на неповне з'ясування обставин справи та неправильну оцінку доказів. Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги його доводи про те, що відповідач не довів необхідність нових форм організації праці та що мали місце зміни в організації виробництва. Посилається також на те, що не було враховано його переважне право на залишення на роботі; що на час попередження не був виданий новий штатний розпис та що трудову книжку й розрахунок він отримав 27 квітня і при цьому не був вручений наказ про звільнення. Крім того зазначає, що судом були порушені процесуальні норми щодо розгляду його заяви та строків проведення попереднього судового засідання. З цих та інших підстав просить рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення.

При вирішенні спору суд першої інстанції встановив, що позивач працював у Службі автомобільних доріг у Сумській області на посаді начальника фінансово-економічного відділу з 14 серпня 2000 року, був звільнений з зазначеної посади 26 квітня 2010 року згідно наказу № 20-к на підставі п.6 ст.36 КЗпП України в зв'язку з відмовою від продовження роботи.

Наказом № 19 від 05 лютого 2010 року була затверджена нова структура Служби автомобільних доріг у Сумській області, та з врахуванням нової

структури був виданий наказ № 22 від 25 лютого 2010 року про скорочення посад та попередження працівників про наступне вивільнення, зокрема було скорочено посаду начальника фінансово-економічного відділу.

Повноваження керівника по затвердженню структури та штатного розпису Служби автомобільних доріг у Сумській області передбачено п. 4.2 Положення про Службу автомобільних доріг у Сумській області, затвердженого наказом Укравтодору № 13 від 24 січня 2007 року.

Скорочення посад в зв'язку зі зміною в організації виробництва та праці було погоджено з профспілковим комітетом Служби автомобільних доріг у Сумській області.

Наказом № 43 від 09 квітня 2010 року новий штатний розпис був введений в дію з 26 квітня 2010 року.

25 лютого 2010 року позивачу було вручено повідомлення № 11-2/192 про скорочення його посади та запропоновано посаду провідного економіста у планово-економічному відділі.

Подання про звільнення ОСОБА_1 також було погоджено з профспілковим комітетом Служби автомобільних доріг у Сумській області на засіданні 30 березня 2010 року, де позивач відмовився від переведення на посаду провідного економіста у планово-економічному відділі.

Суд вважав, що відповідачем дотримане діюче законодавство при звільненні позивача, тому відмовив у позові.

Заслухавши пояснення позивача, який підтримав доводи скарги, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За вищевикладених обставин, що встановлені на підставі належним чином досліджених та оцінених доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1

Відповідно до п.6 ч.І ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці.

Доводи апелянта про те, що відповідач не довів необхідність нових форм організації праці, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва й праці - це виключне повноваження власника.

Пунктом 4.2 Положення про службу автомобільних доріг в Сумській області, затвердженого наказом № 13 Голови Державної служби автомобільних доріг України від 24 січня 2007 року передбачено, що начальник служби затверджує положення про структурні підрозділи і відділи та затверджує структуру і штатний розпис Служби в межах кошторису (а.с. 34-36).

В межах своїх повноважень начальник служби в області 25 лютого 2010 року видав наказ № 19 «Про затвердження структури Служби автодоріг», якимз підстав недостатнього фінансування була затверджена нова структура служби (а.с. 4).

На виконання цього наказу був виданий наказ № 22 від 25 лютого 2010

року про скорочення низки посад, в тому числі і посади начальника фінансово-

економічного відділу, яку займав позивач,

Із нового штатного розкладу на 2010 рік, затвердженого наказом від 09

квітня 2010 року і введеного в дію з 26 квітня 2010 року вбачається, що було

скорочено 9 посад в порівнянні з попереднім штатним розкладом,

відбулось внаслідок неприязнених стосунків його з керівниками служби не є

слушними. Крім того, на підтвердження цього факту він не надав взагалі ніяких

доказів, а представник відповідача цю обставину заперечує.

обставина, що позивачу крім повідомлення про майбутнє скорочення його

посади пропонувалась посада провідного спеціаліста в планово-економічному

відділі (а.с.6 зв.).

Доводи апелянта про те, що йому була запропонована не вакантна посада

провідного економіста, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки

обов'язок по працевлаштуванню вивільнюваного працівника відноситься до

компетенції роботодавця. Крім того, із пояснень представника відповідача

вбачається, що один із провідних економістів переводився в новостворений

відділ, а тому з 27 квітня посада провідного економіста в планово-

економічному відділі була вільною. Це не спростовано позивачем. До речі,

позивач під час проходження процесу скорочення та на засіданні

профспілкового комітету посилався зовсім на інші обставини незгоди з

переведенням на іншу посаду та не погоджувався зі скороченням своєї посади:

начальника фінансово-економічного відділу.

Доводи апелянта про його переважне право на залишення на роботі при

вивільненні згідно вимог ст. 42 та 492 КЗпП України, колегія суддів вважає

непереконливими, оскільки дані положення застосовуються у випадках, коли

звільненню підлягають декілька осіб, які займають тотожні посади або

виконують тотожну роботу на підприємстві, при цьому кількість посад, що

залишається у штатному розпису більша за кількість вивільнюваних

працівників, правила визначення пріоритету яких на залишення на роботі і

визначено вищевказаною статтею.

Як вбачається зі штатного розпису (а.с. 15, 43) була проведена зміна

структурного підрозділу - замість фінансово-економічного відділу створений

планово-економічний відділ, і відповідно проведено скорочення посади

начальника фінансово-економічного відділу, а функціональні обов'язки

начальника планово-економічного відділу покладено на заступника начальника

з фінансово-економічних питань ОСОБА_2

Про проведення розрахунку з позивачем при звільненні свідчить виписка

по рахунку (а.с. 54), якої вбачається здійснення відповідних перерахувань

коштів позивачу 27 квітня 2010 року та вручення йому трудової книжки.

Позивач не заявляв вимоги матеріального характеру про те, що розрахунок з ним був проведений із запізненням на один день, а саме не 26 квітня, тому в цій частині доводи апеляційної скарги також є безпідставними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду і не містять даних, які б були підставою для зміни чи скасування рішення.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права згідно ч.2 ст. 308 ЦПК України не є підставою для скасування правильного по суті рішення з формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.І п.1, 308 , 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 листопада 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: