Тростянецький районний суд Сумської області
Справа №2-12/2010 р.
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2010 року м.Тростянець
Тростянецький районний суд Сумської області
в складі: головуючого- судді Жаворонка В.П.
при секретарі Васюхно Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Тростянецько-Краснопільського об`єднаного районного військового комісаріату Сумської області,
3-ї особи: Сумська обласна дирекція НАСК «Оранта», Головне управління ВВ МВС України про стягнення страхової суми в результаті ушкодження здоров`я під час проходження військової служби,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який уточнював та в остаточних уточненнях позовних вимог посилався на те, що 15 червня 1991 року Зарічним районним військкоматом Сумської області він був призваний на строкову військову службу до лав військової частини НОМЕР_1 , яка була дислокована на території Росії. При виконанні в складі частини службово-бойових завдань, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку і громадської безпеки, 22 грудня 1991 року йому було завдано удар по голові, в результаті чого він отримав тілесні ушкодження «гостра черепно-мозкова травма, струс головного мозку, ушиб правої половини обличчя, ушиб хребта". Його направили до військового лазарету (військова частини НОМЕР_2 ), який теж знаходився на території Росії. В даній медичній установі він знаходився до 13 січня 1992 року. Після цього, перебуваючи вже на Україні, він тривалий час лікувався за місцем проживання в Тростянецькій центральній лікарні і Сумському шпиталі УМВС України. Виписку з історії хвороби (під час лікування у лазареті) йому на руки не видали, його неодноразові запити залишились без відповіді. Постановою окружної військово-лікарняної комісії УМВС України в Харківській області від 2 березня 1992 року він був визнаний не гідним до військової служби в мирний час і звільнений з військової служби в запас по хворобі, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №48 та записами у військовому квитку.
Починаючи з середини 1992 року і до 2006 року він неодноразово звертався як до Тростянецького районного військкомату, так і до Сумського обласного військкомату з метою направлення його на медико-соціальну експертну комісію, яка б встановила ступінь втрати його професійної працездатності, а в окремих випадках і групу інвалідності. Але керівництво обох військкоматів протягом цього тривалого часу йому рішуче відмовляли в захисті та забезпеченні його законних прав та інтересів. Свою відмову керівництво мотивувало тим, що начебто не було документів (довідок), які б підтверджували отримання ним травми під час виконання службових обов`язків в ході проходження військової служби.
Протягом довгих 14 років він не міг: пройти огляд у МСЕК з метою визначення ступеня втрати працездатності;визначити права на виплату страхових сум у зв`язку зі втратою працездатності, що сталася внаслідок травми, одержаних в період проходження служби; встановити групу інвалідності; оформити право на пенсію по інвалідності та одноразову допомогу.
Лише в кінці 2006 року він пройшов МСЕК і його було визнано інвалідом III групи з втратою професійної працездатності 60%.
Представник відповідача Сумського обласного військкомату в судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи є заява від військового комісара з проханням розглядати справу у відсутність їх представника, проти позову заперечує та просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача, на підставі матеріалів, які є в справі. Згідно поданого відгуку стосовно вимог позивача, відповідач посилався на те, що в матеріалах справи є дані про отримання позивачем зазначеної страхової суми відповідно до умов, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 року, яку виплатила йому НАСК «Оранта», тому вимоги до військового комісаріату є безпідставними.
Представник відповідача Тростянецько-Краснопільського ОРВК в судовому засіданні заперечував проти вимог позивача.
Представник 3-ї особи Сумської обласної дирекції НАСК «Оранта» в судовому засіданні пояснив, що на момент настання страхового випадку розмір загальної страхової суми до виплати позивачу складав 0,24 грн. Ця сума була перерахована на рахунок позивача. Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців і військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори і деяких інших осіб» внесено зміни до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким з 1 січня 2007 року виключені положення про державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців. В зв`язку з чим НАСК «Оранта» не здійснює виплати страхових сум за державним обов`язковим особистим страхуванням, оскільки не отримує кошти на проведення таких виплат.
Представник 3-ї особи Головного управління ВВ МВС України в судовому засіданні не заперечував проти вимог позивача, оскільки вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на законі.
Суд, вислухавши сторони, представників 3-х осіб, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Було встановлено, що позивач 15 червня 1991 року Зарічним районним військкоматом Сумської області був призваний на строкову військову службу до лав військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується копією війського квитка Серії НОМЕР_3 від 03.06.1991 року (а.с.6 Том 1).
При виконанні в складі частини службово-бойових завдань, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку і громадської безпеки, 22 грудня 1991 року ОСОБА_1 було завдано удар по голові, в результаті чого позивач отримав тілесні ушкодження «гостра черепно-мозкова травма, струс головного мозку, ушиб правої половини обличчя, ушиб хребта" (а.с.14,16 Том 1).
Постановою окружної військово-лікарняної комісії УМВС України в Харківській області від 2 березня 1992 року ОСОБА_1 був визнаний не гідним до військової служби в мирний час і звільнений з військової служби в запас по хворобі, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №48 та записами у військовому квитку (а.с.6 Том 1).
Як пояснював позивач в судовому засіданні він, починаючи з середини 1992 року і до 2006 року неодноразово звертався як до Тростянецького районного військкомату, так і до Сумського обласного військкомату з метою направлення його на медико-соціальну експертну комісію, яка б встановила ступінь втрати його професійної працездатності, а в окремих випадках і групу інвалідності,але йому постійно відмовляли. Свою відмову воно мотивувало тим, що начебто не було документів (довідок), які б підтверджували отримання ним травми під час виконання службових обов`язків в ході проходження військової служби.
В 2006 році позивач пройшов МСЕК, якою було встановлено втрату працездатності в розмірі 60% по захворюванням, одержаним в період проходження військової служби на дату звільнення, а також його було визнано інвалідом III групи з втратою професійної працездатності 60% (а.с.7-8 Том 1).
Як вбачається з копії заяви на виплату страхової суми ОСОБА_1 12 лютого 2007 року звернувся до відділення Національної акціонерної страхової компанії "Оранта", в якій просив виплатити йому страхову суму в зв`язку з втратою працездатності (а.с.18 Том 1).
З відповіді Директора Дирекції НАСК «Оранта» за №02-22 від 12.03.2007 року по державному обов`язковому особистому страхуванню, як військовослужбовець внутрішніх військ вбачається, що позивач був застрахований по дату звільнення, тобто по 26 березня 1992 року. На момент звільнення розмір загальної страхової суми становив 40 000 крб., а після грошової реформи 1996 року ця сума стала складати 0,40 грн. Виплаті підлягає 0,24 грн. (0,24 грн.Х 60%) (а.с.19 Том 1).
Згідно п.13 Постанови КабМіну України №221 від 04.04.1994 року «Про затвердження Порядку організації та проведення медико-соціальної експертизи втрати працездатності» оформлення та затвердження документів для визначення ступеня втрати працездатності військовослужбовців покладається на військові комісаріати.
Згідно п.4 Наказу Міністра оборони №161 від 27 червня 1995 року «Про затвердження Інструкції по організації роботи по пенсійному забезпеченню військовослужбовців та членів їх сімей і соціальному обслуговуванню пенсіонерів в Міністерстві оборони України» службове листування по пенсійному забезпеченню військовослужбовців та членів їх сімей і соціальному обслуговуванню ведуться відповідно до Керівництва по службовому листуванню та діловодству в Збройних Силах і цієї Інструкції. Листування з установами та особами, які перебувають в країнах СНД, ведеться Головним фінансовим управлінням Міноборони України, фінансовими управліннями військових округів та обласними військовими комісаріатами.
Крім того, згідно п.5 Інструкції робота по пенсійному забезпеченню військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється районними (міськими) та обласними військовим комісаріатами. Так п.6 даної Інструкції «на районні військові комісаріати покладається:
а) оформлення документів для призначення пенсій і допомог звільненим з військової служби військовослужбовцям;
б) сприяння звільненим з військової служби військовослужбовцям… у своєчасному огляді в медико-соціальних експертних комісіях (МСЕК),якщо їх право на пенсію або допомогу визначається встановленням їм інвалідності;
и) сприяння звільненим з військової служби військовослужбовцям, які втратили працездатність, в оформленні документів, необхідних для одержання в належних випадках страхових сум по обов`язковому державному особистому страхуванню військовослужбовців ".
Згідно п.18 Інструкції „з метою своєчасного призначення пенсій і допомог звільненим з військової служби військовослужбовцям ... районні військові комісаріати сприяють їм в оформленні необхідних документів ".
Згідно п.19 Інструкції „для визначення права на пенсію по інвалідності районний військовий комісаріат направляє на огляд у МСЕК через відповідні медичні установи для вирішення питання про можливість встановлення інвалідності: а) усіх військовослужбовців, які звільнені з військової служби за станом здоров`я, для визначення ступеня втрати працездатності ".
Як було встановлено, нічого з вищезазначених зобов`язань, які прямо передбачені чинним законодавством і покладені на районні (міські) та обласні військові комісаріати, жодним чином не було зроблено. Протягом тривалого часу керівництво обох військкоматів відмовляли позивачу в захисті та забезпеченні його законних прав та інтересів. Свою відмову мотивували відсутністю документів (довідок), які б підтверджували отримання позивачем травми під час виконання службових обов`язків в ході проходження військової служби.
Тому, задовольняючи позов суд не може не взяти до уваги те, що ще при постановці 30 березня 1992 року на облік громадянина ОСОБА_1 як Тростянецький районний військкомат Сумської області так і Сумський обласний військкомат зобов`язані були у відповідності до вимог всіх зазначених нормативних актів самостійно в односторонньому порядку провести цілий комплекс організаційних, медично-реабілітаційних, соціально-правових та інших заходів, направлених на забезпечення та захист законних прав та інтересів позивача. Натомість,позивач протягом довгих 14 років не міг: пройти огляд у МСЕК з метою визначення ступеня втрати працездатності;визначити права на виплату страхових сум у зв`язку зі втратою працездатності, що сталася внаслідок травми, одержаних в період проходження служби; встановити групу інвалідності; оформити право на пенсію по інвалідності та одноразову допомогу.
Станом на час подання позовної заяви, 11 травня 2007 року, розмір страхової
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215 ЦПК України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постановою КабМіну №488 від 19.08.1992 року «Про умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум», суд
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.
Суддя