Справа № 2-64
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2010 року Лубенський міськрайонний суд Рівненської області,

в особі головуючої судді Лопуховим А.О.,

при секретарі Захарчук М.В.,

за участю представника позивачів ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Дубно справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4. ОСОБА_5 про стягнення позики, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3. ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним

ВСТАНОВИВ:

В обгрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що відповідач є їхнім сином, який 13 жовтня 1990 року уклав шлюб із ОСОБА_6, від якого народилися у них онуки Андрій, ІНФОРМАЦІЯ_1, та Соломія, ІНФОРМАЦІЯ_2. 8 листопада 2005 року шлюб між ними був розірваний. На даний час між ними виник спір щодо розподілу спільної сумісної власності подружжя, зокрема ділиться двоповерховий житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями. У судовому засіданні відповідачка стверджувала, що спірний житловий будинок побудований нею разом із їхнім сином за спільні кошти, з чим однозначно вони не можуть погодитися. 21 жовтня 1991 року Дубенською міською радою було прийнято рішення, на підставі якого було відповідачу було відведено під будівництво земельну ділянку, розташовану в м.Дубно по вул.Федорова, 16, площею 750 кв.м. Рішенням цієї ж ради від 9 березня 1992 року №75 ОСОБА_5 було надано дозвіл на розробку проекту. Проте, у молодої сім»ї коштів на будівництво не вистачало і вони запропонували своєму синові взяти у них гроші в борг, на що він погодився. Про це свідчить розписка, надана ним 7 травня 1993 року, яка додається до заяви. На жаль, подарувати гроші вони не змогли і тепер не можуть, оскільки у них є ще дочка ОСОБА_7 і вона теж потребує матеріальної допомоги з їх сторони. Крім того, у них є ще малолітні внуки Андрій, Соломія, ОСОБА_7, Юрій і Катерина, яким вони збираються залишити спадок. Оскільки гроші надавалися у борг на побудову будинку та між колишнім подружжям постало питання про його розподіл, вважають що їх право на повернення боргу стає спірним, що спонукає їх за ст.,4 ЩІК звернутися до суду. Просять суд вирішити питання, хто має їм повернути борг і в якій частці. Тобто, якщо ОСОБА_4 претендує повністю на житловий будинок, то неможливо вважати борг ОСОБА_5, який виник при побудові будинку, особистим а відповідно до ч.4 ст.65, ч.2 ст.73 СК він має трансформуватися й до іншого співвласника. Будинок був побудований в період з 1992 року по 1996 рік. Вони ж надали на будівництво 10 000 000 000 (десять мільярдів) карбованців. Указом Президента України- від 25 серпня 1996 року №762/96 «Про грошову реформу з Україні» встановлено, що починаючи з 2 вересня в Україні проводиться грошова реформа - введення в обіг визначеної Конституцією та іншим законодавством України національної валюти України, якою є гривня та її сота частина копійка. Згідно із п.З Указу карбованці підлягають обміну гривні за курсом 100 000 карбованців на 1 гривню. Таким чином ними було позичено відповідачам на будівництво будинку 10 000 000 000 крб : 100 000 = 100 000 грн. строк повернення не встановлений договором, позика повинна бути повернута пре 30 днів від дня пред»явлення позикодавцем вимоги про це. 14 лютого 2007 відповідач отримав таку письмову вимогу, а відповідачка отримала таку вимогу 23 січня 2009 року. Проте, кошти їм не були повернуті до даного часу. Просять стягнути солідарно з них отриману позику в розмірі 100 000 грн.

В обгрунтування своїх зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 посилається що відповідачі стверджують, що 7 травня 1993 року позичили її колишньохму чоловіку ОСОБА_5. десять мільярдів карбованців, еквівалентним теперішнім ста тисяч гривень, ніби-то на спорудження житлового будинку по пров.Федорова, 16 в м.Дубно. Повернення грошей, як вони зазначають має бути на першу їх вимогу. Про те, що гроші були позичені вона вперше дізналася в квітні 2007 року, отримавши із Дубенського міськрайонного суду копію заяви по такій же справі. Протягом часу з 7 травня 1993 по квітень 2007 року відповідачі жодного разу не говорили їй про позику таких грошей. Вважає, що розписка є підробленою, виготовленою ОСОБА_5 заднім числом, це може підтвердити лише експертиза. Письмової згоди на отримання такої позики, як і вимагає ч.З ст.65 СК України вона не давала. Крім того, навіть якщо ОСОБА_5 укладав такий договір із своїми батьками, то в інтересах сім»ї він їх не використовував. Можливо він їх програв у карти або використав на своїх коханок, яких у нього чимало, що і призвело до розпаду їх сім»ї. Просить визнати такий договір недійсним.

Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні повністю підтримав їх позов із зазначених підстав. Пояснив, що такі кошти дійсно позичалися для відповідачів, як для сім»ї, для будівництва ними житлового будинку. Про це свідчить розписка ОСОБА_5, який є їх сином, і висновок експертизи, що почерк на ній дій його. Крім того, ОСОБА_5. як відповідач, визнав позов повністю та підтвердив що брав такі кошти. Вони вважають, що будинок був збудований саме за ці кошти. З метою повернення коштів ними була написана письмова вимога, але кошти не повернуї цього часу. Просить стягнути солідарно із ОСОБА_5 та ОСОБА_4 100 000 грн. еквівалентно 10 000 000 000 крб. та всі судові витрати по справі.

Зустрічний позов не визнають повністю. Просять відмовити у його задоволені.

ОСОБА_5 позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до нього та ОСОБА_8 про стягнення позики визнав повністю. Підтвердив, що дійсно брав у борг таку суму у батьків для будування житла. Зустрічний позов ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним не визнав повністю. Просить відмовити в його задоволенні.

ОСОБА_4 позов про стягнення позики не визнала повністю із підстав зазначенихся у зустрічному позові, який вона підтримує у повному обсязі. Стверджує, що про існування цієї позики не знала і не вірить взагалі. їй ніхто ніколи не казав, про те, що ОСОБА_5 будучи її чоловіком брав такий борг. Якщо це і було, то своєї згоди вона на це не давала. Житловий будинок ними будувався виключно за їх спільні кошти, брався також кредит для цього у банку. Просить відмовити у задоволенні первісного позову та повністю задоволити її позов, визнати зазначений договір позики недійсним.

Вислухавши сторони, представника ОСОБА_1, дослідивши всі матеріали справи, суд прийшов до висновку, що первісний позов про стягнення позики не підлягає до задоволення, зустрічний позов про визнання договору позики недійсним підлягає до задоволення із наступних підстав.

Судом встановлено, здо ОСОБА_5 дійсно є сином позтвачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3.Й. З 13 жовтня 1990 року по 8 листопада 2005 року ОСОБА_3 віктор Йосипович перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 -Романівною, (а.с.23-25)

Під час подружнього життя ними проводилося будівництво житлового будинку в м.Дубно по провул. Федорова, 16 Рівненськолї області. (а.с.5-22)

Відповідно до ст.60 ЩІК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В матеріалах справи є розписка ОСОБА_5 про те, що ним 7 травня 1993 року було взято у ОСОБА_2, ОСОБА_3 позику для будівництва житлового будинку по пров. Федорова, 16 в м.Дубно з сумі 10 000 000 000 (десять мільярдів) карбованців. Вказані кошти зобов»язувався повернути на першу вимогу, (а.с.30)

Згідно висновків судово-почеркознавчої експертизи №458,459 від 7 липня 2010 року рукописний текст розписки датований 7 травня 1993 року дійсно виконаний ОСОБА_5, підпис також належить йому. Проте, встановити якою є давність виготовлення розписки та чи відповідає час виготовлення розписки даті, яка вказана у ній не видається можливим, (а.с.117-121)

Посилання ОСОБА_4 на те, що для будівництва будинку брався кредит у банку, повністю підтверджується матеріалами справи, а саме копіями кредитних рахунків для будівництва житлового будинку, (а.с. 128-136)

Суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення позики є необгрунтованими та не можуть грунтуватися на виключно припущеннях позивачів стосовно того, що дата написання розписки є дійсно 7 травня 1993 року.

Крім того, за змістом ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її його згоди якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя мас бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, у кладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

До суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не було надано жодних доказів тому, що позика була насправді отримана ОСОБА_5 із згоди своєї дружини ОСОБА_4 та використана саме в інтересах їх сім»ї за спільною згодою. В зв"язку із чим, ОСОБА_4, яка була дружиною позичальника, на той час, не повинна вести по ньому ніяких обов»язків, а сам договір є недійсним.

В матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_4 було відомо про існування зазначеної розписки до квітня 2007 року.

Суд вважає., що факт укладення договору позики та передачі коштів у сумі 10 000 000 000 крб. (що еквівалентно 100 000 грн.) є недоведений, в зв»язку із чим зустрічний позов підлягає до задоволення.

Статтями 203, 216 ЦК України передбачено, що зміст правочшу не може суперечити цьому Кодексу, іншим- актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тещо пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ст.212 ЦП К України суд оцінює докази за своїм внутрі'шнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовії кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупті.

За таких обставин, керуючись ст.ст.3,6,57,60.212,214,215,218 ЩІК України ст.ст.31,203,215,21бЛ046,10471049 ЦК України, ст.65 СК України, суд,-

В И РІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 стягнення позики - за безпідставністю позовних вимог.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним - задоволшпи.

Визнати договір позики, укладений 7 травня 1993 року між ОСОБА_9 і ОСОБА_2, ОСОБА_3»ю Йосипівною на суму 0 (десять мільярдів) крб. еквівалентних 100000 (ста тисячам) грн. недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2. ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1002 (одну тисячу дві) грн. витрат по о. державного мита та 32 (тридцять дві) гри. витрат по оплаті ІТЗ, всього 1034 (одну тисячу тридцять чотири) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення.

Особи які брали участь у справі але не були присутні у судовому ШсШ під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу прош десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: