Лубенський міськрайонний суд Полтавської області
08 липня 2010 року Лубенський міськрайонний суд
в складі : головуючого - судді Яценко В.В.,
при секретарі - Білик Т.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лубни справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Лубенської міської ради та центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації про стягнення допомоги на оздоровлення,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління праці та соціального захисту населення Лубенської міської ради та центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації про стягнення допомоги на оздоровлення.
У позові вказав, що він має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії та інваліда 2 групи. Враховуючи це, відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян які постараждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат.
ОСОБА_1 стверджує, що за 2009 рік він повинен був отримати 3030 грн. такої допомоги, натомість за вказаний період отримав 120 грн.
Таким чином, вважає, що відповідачі недовиплатили йому грошову допомогу на оздоровлення в сумі 3150 грн. (3030 грн.-120 грн.).
З приводу вищевказаних недонарахувань та недоплат він звертався до управління праці та соціального захисту населення Лубенської міської ради з вимогою провести перерахунок та виплатити недонараховані кошти, але отримав відмову.
Прохає суд, постановити рішення, яким зобов»язати управління праці та соціального захисту населення Лубенської міської ради нарахувати, Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного Управління праці та соціального захисту населенняПолтавської державної адміністрації донарахувати та виплатити йому на ідставі ст. 48 ч.1 та ч. 4 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразову компенсацію в розмірі 3030 грн.
В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали, прохали їх задовольнити.
Представники відповідачів в судове засідання не з»явилися, згідно наданих листів позов не визнають похають відмовити в його задоволенні.
Відповідно до ст. 128 п.4 КАС України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представників, на підставі наявних матеріалів, які є достатніми для прийняття рішення.
Зясувавши обставини справи, засулухавши пояснення сторін, що з»явились в судове засідання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задольнити.
Встановлено, що ОСОБА_1 згідно наданих суду копій посвідчень є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії та інвалідом 2 групи по захворюванню пов»язаному з ліквідацією наслідків аварії. Вказана група інвалідності йому була встановлена 19.02.2009 року.
У зв»язку з цим, він має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення та компенсацію за шкоду заподіяну здоров»ю при встановленні групи інвалідності, що передбачено ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян які постараждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року.
Судом встановлено, за 2009 р. позивач отримував щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 120 грн.
Непогоджуючись з цим позивач звертався до управління праці та соцзахисту населення Лубенської міської ради з заявою про перерахунок та виплату недонарахованих сум, вважаючи, що ці нарахування повинні проводитися за розмірами встановленими ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на що отримав відмови, які вважає незаконними.
Відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, зазначеній категорії громадян повинна виплачуватися щорічна допомога на оздоровлення у розмірі п»яти мінімальних заробітних плат.
Згідно ст.71 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали Чорнобильської катастрофи, дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього закону.
Відповідно до ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Встановлено, що Кабінет Міністрів України не уповноважений ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій. Навпаки, у частині 1 статті 67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються КМУ відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.
У ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ викладено основні положення щодо реалізавції конституційного права таких громадян на охорону їх життя і здоров»я, оскільки відповідно до ч.1 ст. 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров»я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.
Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого вищевказаним Законом є безпідставним.
Враховуючи особливий статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської кататрофи, та обумовлену необхідність їх адекватного соціального захисту Верховна Рада України 5 жовтня 2006 року доповнила ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ статтею 71, в якій встановлено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону і зазначена норма має пріорітетне застосування.
Таким чином, виходячи із вищевикладеного, застосуванню підлягає саме ст. 48 вищевказаного Закону та законодавство щодо розмірів мінімальних заробітних плат та пенсій.
За обставин, коли звуження існуючих прав і свобод заборонено Конституцією, дії держави щодо виплати належних позивачу коменсацій та допомог в менших розмірах, від тих які були раніш встановлені законом, призупинення таких виплат є незаконними, тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.
Крім того, відповідно до Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна особа має право мирно володіти майном ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 41 Конституції України та ст. 55 ЗУ «Про власність» передбачає, що ніхто не може бути позбавлений права власності та право власності є непорушним.
Позивач мав право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення на підставі ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та обгрунтоване сподівання на отримання такої допомоги в розмірі, визначеному ст. 48 цього Закону.
Суд вважає, що вищевказана допомога на оздоровлення підлягає виплаті відповідачами - управлінням праці та соціального захисту населення Лубенської міської ради та центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації, так як п.4 «Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов»язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого Постановою КМУ від 20 вересня 2005 року №936 визначено, що виплата компенсації та допомоги певних видів, передбачених ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» проводиться центрами по нарахуванню і виплаті соціальних допомог, управліннями праці та соціального захисту населення районних (міських) держадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад. Крім того, відповідно до вимог ч.5 ст. 48 вищевказаного Закону, обов»язок виплати щорічної допомоги на оздоровлення громадянам покладений на органи соціального захисту населення за місцем проживання громадян.
Позовні вимоги позивача щодо зобов'язання нарахувати допомогу у конкретно визначеній сумі не підлягають задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе функцію органу, на якого законодавством покладено такі повноваження.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.ст. 10,11,60,88, 212-215 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Зобов»язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області та Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу на оздоровлення, відповідно до ч.4 ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як інваліду 2 групи за 2009 рік, з урахуванням виплаченої допомоги, відповідно до ч.1 ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», по захворюванню повязаному із ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з розрахунку мінімальної заробітної плати на час встановлення 2 групи інвалідності, з урахуванням виплаченої суми.
Судові витрати віднести за рахунок держави.
Постанова може бути оскаржена до Харківського Апеляційного адміністративного суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Головуючий В.В.Яценко