Справа № 22ц-5498/10 Головуючий у І інстанції
Провадження № - Доповідач у 2 інстанції . .
Категорія 05.10.2010
РІШЕННЯ

Іменем України

05 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах пеляційного суду Київської області у складі:

мтовуючого: судді Дьоміної 0.0.

суддів: Коцюрби О.П., Матвієнко Ю.О.

при секретарі: Білан К.О.

озглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за зеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського айонного суду Київської області від 22 квітня 2010 року у справі за позовом [рокопенко ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аборгованості по сплаті аліментів, -

аслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи пеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач у жовтні 2009 року звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аборгованості по сплаті аліментів.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що на підставі рішення вишгородського районного суду відповідача ОСОБА_1 було зобовязано | планувати на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач сплачував аліменти не регулярно і на час досягнення 'тепановим А.В. повноліття утворилась заборгованість у розмірі 2021 грн.

Посилаючись на викладене, на підставі ст. 196 СК України позивач просив тягнути з відповідача на свою користь заборгованість по аліментам в розмірі 021 грн., неустойку (пеню) за кожний день прострочення в сумі 20210 грн. з рахуванням індексу згідно з розрахунком управління статистики.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 квітня ] 010 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5, про стягнення заборгованості по сплаті аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 шдріївни заборгованість по аліментам в сумі 2021,00 грн. та 20210, 00 грн. неустойки пені) за кожний день прострочення.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 оскаржив його в пеляційному порядку і просив змінити рішення суду, посилаючись на порушення норм іатеріального та процесуального законодавства.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду перш інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно виконавчого листа №1/2-716 виданого Вишгородським районний судом Київської області відповідача ОСОБА_1 зобов'язано сплачувати на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 09.06.1989 року і до повноліття.

Суд, задовольняючи позов зазначив, що відповідач сплачував аліменти не регулярно і на час досягнення ОСОБА_4 повноліття утворилась заборгованість по аліментам у розмірі 2021 грн., що підтверджується матеріалами виконавчого провадження № 3 Виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції та вважав, що згідно ст. 196 СК України, відповідно якої при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, тому позивачка має право на її стягнення.

Визначаючи розмір заборгованості по аліментами суд вважав, що вона становить 2021,00 грн., а кількість днів прострочення на час подачі позовної заяви становила - 1000 днів, тому розмір неустойки за весь час прострочення сплати становить - 20210,00 грн.

Суд також вважав, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, який належним чином не виконував обов'язок по сплаті аліментів і тривалий час не погашав існуючу заборгованість який не навів обставин, на підставі яких можна було б зробити висновок про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості, а також не вказав обставин, відповідно до яких суд міг зменшити розмір неустойки.

Однак, з висновками суду в повній мірі погодитися не можна оскільки з матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження державної Виконавчої § служби Вишгородського районного управління юстиції відносно ОСОБА_1 було закінчено 23.07. 2007 р., знято арешт з його майна і зазначено, що борг на момент повноліття складає 2 021 грн. (а.с. 2,45).

Однак, з матеріалів справи не вбачається з якого часу виникла ця заборгованість і що відповідач належним чином повідомлявся про її наявність.

Судом не були спростовані заперечення відповідача відносно того, що якщо заборгованість утворилася до 01.01 2004 р., до прийняття нового Сімейного Кодексу України, то вимоги ст. 196 цього Кодексу запроваджувати не можна.

Також, відповідач звертав увагу суду на те, що арешт з його майна було знято, замість відшкодування заборгованості за рахунок його вартості, що є виною державної Виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції а не його, а також зазначав що постанова про закінчення провадження була винесена 23.07. 2007 р., а позивачка звернулася до суду тільки 14 жовтня 2009 р.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суду не були надані належні докази для нарахування пені, тому з висновками суду погодитися не можна і не можна вважати рішення в частині стягнення неустойки законним та обгрунтованним, тому воно підлягає скасуванню, а в позові в цій частині належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 та 319 ЦПК України, колегій

суддів,-

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 квітня 2010

року у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3

ОСОБА_2 20210, 00 грн. неустойки (пені) за кожний день прострочення І

скасувати у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1

Борисовича про стягнення неустойки - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили хможе бути оскаржено в касаційному порядку.