№2-34/10
РІШЕННЯ

Іменем України

25.06.2010р. Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Литвинової Р.А., при секретарі Заіка А.В., за участю відповідача ОСОБА_1, її представника - адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вільногірську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та земельної ділянки,

Встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в якому зазначає, що з 09.10.1976р. вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. 23.03.1994р. їх шлюб було розірвано. 29.09.1995р. вони знову зареєстрували шлюб, а 03.08.1998р. його було розірвано.

В період сумісного проживання за спільні кошти ними було придбано наступне майно: шафа трьохстворчата з антресолями, письмовий стіл двотумбовий, набір меблів «Алеко» (диван, 2 крісла, журнальний стіл), набір корпусних меблів (диван, 2 крісла, журнальний стіл обідній стіл, 6 стільців, тумба для радіоапаратури), набір меблів для спальної кімнати (ліжко, 2 шафи з антресолями, 2 прикроватні тумбочки, туалетний столик з дзеркалом, м який стілець), набір меблів для кухні (5 навісних шаф, 4 тумбочки, шафа-пенал), телевізор «Електрон», холодильник двохкамерний «Донбас», диван розкладний «Малютка», килим 3.5мх2.4м, килим 2.0x1.5м, кухонна машина «Мрія», швейна машина, пральна машина «Волна», - всього майна на загальну суму 10 130грн.

Все зазначене майно знаходиться за місцем проживання відповідача, його наявність підтверджується актом від 30.06.2000р. Про добровільний розподіл майна між ними угоди не досягнуто.

Також позивач в своєму позові зазначає, що в серпні-вересні 1998р. для потреб сім'ї він отримав на своє ім'я кредит в ВАТ «ДКПК» на суму 5000грн., гроші були використані за домовленістю з відповідачем. Після припинення подружніх відносин з відповідачем частину кредиту в сумі 2000грн. він погасив особистими коштами в 1999р. Він вважає, що половину кредиту повинна погасити відповідач, тому на половину погашеного ним кредиту в сумі 1000грн. повинна бути збільшена частина майна, яка буде виділено йому в натурі, а 1500грн. заборгованості по кредиту необхідно стягнути з відповідача на його користь в рахунок погашення кредиту.

Позивач ОСОБА_4 просить суд розподілити придбане в період шлюбу з відповідачем майно і виділити йому у власність наступне майно : шафу для одягу трьохстворчату з антресолями, набір корпусних меблів, набір меблів для кухні, холодильник двохкамерний «Донбас», диван розкладний «Малютка», кухонну машину «Мрія», а відповідачу виділити решту майна, а також стягнути з неї на його користь 1500грн. в порядку розподілу заборгованості за отриманий кредит і відшкодувати за її рахунок понесені витрати по сплаті державного мита.

Відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, в якому зазначає, що позивач в своєму позові назвав не все майно, придбане ними сумісно, а саме - він не зазначив будинок з надвірними будівлями, розташований в м. Верхньодніпровську по вул. Щелепова, №1, право власності на який зареєстровано на його ім'я, автомобіль «Фольксваген Гольф» держномер 31311

АН, який ними придбано у мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, касетний відеомагнітофон «Фішер», стереомагнітофон «Фішер», простирадло хутрове виробництво Японія, вентилятор, - всього на суму 42 082грн.

Відповідач ОСОБА_1 просить в порядку розподілу майна визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного будинку та виділити їй ? будинку в натурі, розподілити земельну ділянку на дві рівні частини, стягнути з позивача на її користь 1/2 частину вартості автомобіля, відео- та стереомагнітофонів «Фішер», простирадла, вентилятора, залишивши це майно у власності позивача, тому що воно знаходиться у його розпорядженні.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, зустрічний позов відповідача не визнав, він пояснив суду, що всі меблі, килими, побутову техніку він придбавав за спільні кошти під час перебування їх у шлюбі, ніяких подарунків у вигляді меблів та килимів батьки відповідача їх дочці не робили, це є вигадки відповідача.

Він стверджує, що будинок не є їх спільною, сумісною власністю, оскільки він його придбав за гроші, які він отримав у дар від своєї матері. Він просить задовольнити його позов, а в задоволенні зустрічного позову, на його думку, слід відмовити.

Представник позивача-адвокат ОСОБА_5 по всім розглянутим судом питанням по обом позовам повністю підтримав позицію свого довірителя, вважає, що його позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Відповідач ОСОБА_1 пред'явлений до неї позов визнала частково, не згодна з поділом того майна, що подарували її батьки дочці та стосовно ніби-то виплаченого позивачем кредиту на КПК, оскільки в той час вони разом не проживали. Свої позовні вимоги вона підтримала, суду пояснила, що її батьки подарували їх спільній дочці набір меблів «Алеко» та килими, тому вона просить це виключити із поділу. Будинок вони з позивачем будували спільно, при проживанні у шлюбі, за сумісні кошти. Спочатку на будівництво 4-х будинків були виділені кошти із бюджету, але цього було недостатньо і добудовувати будинок довелось за власні кошти. В листопаді 1991р. виконком передав їм будинки у власність, тому кошти в розмірі 5 тис.грн. їм довелось повернути в бюджет. На той час навіть тільки її заробітна плата дозволяла повернути ці кошти, а такого не було, щоб його мати їм дарувала чи давала гроші для цих потреб. Будинки були майже готові, за виключенням східців, які вона сама будувала. Крім цього, вони наймали людей, внутрішні роботи виконували самі, вона особисто все фарбувала, готувала обіди для працівників, яких наймали. Вона просить задовольнити її зустрічний позов у такому викладенні, як в ньому зазначено.

Представник відповідача-адвокат ОСОБА_2 висловив заперечення проти позову ОСОБА_4 Він зауважив, що за встановлених судом обставин виключено той факт, що позивач придбав спірний будинок одноособово, судом доведено та підтверджено матеріалами справи, що будинок будувався сторонами (колишнім подружжям) спільно, при спільному проживанні в шлюбі. В матеріалах справи відсутній будь-який документ, який свідчив би про купівлю ОСОБА_3 будинку. Доведено, що його будівництво було розпочато, а завершували будівництво громадянами, бо було припинено фінансування цього будівництва. Факт дарування грошей матір'ю позивача не знайшов свого підтвердження, більш того сума, яку позивач вважає такою, що на неї він придбав спірний будинок, далеко не відповідає вартості будинку, визначеної експертним шляхом.

Представник просить відмовити позивачеві в задоволенні його позову, а зустрічний позов він вважає таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Матеріалами справи встановлено наступне.

09.10.1976р. між сторонами було зареєстровано шлюб, який розірвано 23.03.1994р., вдруге шлюб було зареєстровано 29.09.1995р., а розірвано 03.08.1999р., що підтверджується довідками ЗАГСу Верхньодніпровської райдержадміністрації Дніпропетровської області (т.1 а.с.7,8).

30.06.2000р. депутатом Верхньодніпровської ради було складено акт, яким констатується наявність майна, яке зазначене в позовній заяві позивача ОСОБА_3, у висновку судової товарознавчої експертизи №612 від 27.05.2005р. зазначена дійсна вартість цього майна (т.1 а.с.180-184).

Згідно довідки ВАТ «ДКПК» позивачу 08.12.1998р. видано позику грошей у розмірі 5000грн. 10.08.1998р. між ВАТ «ДКПК» та позивачем було укладено договір видачі безвідсоткової споживчої позики в сумі 5000грн. терміном на 1 рік з зобов'язанням погашення боргу рівними частинами протягом року (т.1 а.с.14).

Квитанціями до прибуткового касового ордеру підтверджується погашення позики позивачем ОСОБА_3 (т.1 а.с. 15,94).

Дублікатом свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданим 12.01.2001р., підтверджується належність ОСОБА_3 жилого будинку, який розташований в м. Верхньодніпровську по вул. Шелепова, 1, на підставі рішення Верхньодніпровської міської ради №431 від 16.12.1991р. Згідно квитанції №025 від 25.11.1991р. ОСОБА_3 внесено на користь міської ради 2566.58грн. за жилий будинок (т.1 а.с.37).

З висновку судової будівельно-технічної експертизи вбачається, що дійсна вартість спірного жилого будинку 25 332грн., вартість 1/2 ідеальної долі - 17666грн. У висновку наводяться варіанти розподілу жилого будинку та земельної ділянки (т.1 а.с.41-53).

Повідомленнями архітектурного відділу адміністрації Верхньодніпровського району (т.1 а.с. 123, т.2 а.с.38), управління з експлуатації газового господарства (т.1 а.с. 124, т.2 а.с.40), державної пожежної частини (т.1 а.с. 125, т.2 а.с.39), головного державного санітарного лікаря (т.2 а.с.37) надається згода на переобладнання спірного жилого будинку відповідно до висновку експертизи.

Довідками КП «ВВУВКГ» (т.1 а.с. 168), Дніпропетровських електромереж (т.1 а.с. 169), управління газового господарства (т.1 а.с. 170) констатується наявність заборгованості по комунальним платежам та за користування електроенергією і газом, яка нарахована станом на грудень 2004р.

Згідно з квитанціями від 03.11.2005р. заборгованість за газ погашена відповідачем ОСОБА_1 та її сестрою ОСОБА_6 (т.1 а.с.230).

Згідно з договором дарування грошей від 25.11.1991р., посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської держнотконтори ОСОБА_7, ОСОБА_8 подарувала своєму синові ОСОБА_3 належні їй гроші в сумі 2566крб. для придбання жилого будинку, договір зареєстрований в реєстрі під №2-2659, стягнуто держмита 128.30грн. (т.1 а.с.36,93).

За повідомленням завідуючою Верхньодніпровською держнотконторою договір дарування грошей від 25.11.1991р. відсутній, реєстр №2-2659 є тільки за 27.11.1991р. і по ньому зареєстровано іншу нотаріальну дію від імені іншої особи, 25.11.1991р. договір дарування грошей не реєструвався (т.1 а.с.91).

У відповідності до особистого рахунку №2416 в Ощадбанку №2990043 на ім. я ОСОБА_8 значиться видаток суми 2566крб. -25.11 - 28.11.1991р. (т.1 а.с.116,117).

В постанові помічника прокурора Верхньодніпровського району від 30.07.2004р. (т.1 а.с. 146) за результатами перевірки законності посвідчення договору дарування грошей між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 зазначено, що згідно повідомлення завідуючою обласним державним нотаріальним архівом договір дарування грошей від 25.11.1991р. від імені ОСОБА_8 ОСОБА_3 Верхньодніпровською держнотконторою не посвідчувався, в діях колишнього державного нотаріуса ОСОБА_7 вбачаються ознаки діяння, передбаченого ст.167 ч.І КК України - недбалість, але враховуючи те, що відповідно до ст.48 КК України закінчились строки притягнення її за цей злочин до кримінальної відповідальності, в порушенні кримінальної справи було відмовлено.

Згідно з витягом оперативної бази даних щодо транспортних засобів приватних власників (а.с.21) автомобіль «Фольсваген Гольф» держномер 31311АН належить ОСОБА_9 мешканцю м. Новомосковська Дніпропетровської області. Своєю довіреністю від 26.03.1998р. ОСОБА_9 уповноважив ОСОБА_3 керувати належним йому автомобілем «Фольсваген Гольф» (т.1 а.с.95). Пізніше, згідно з відповіддю на запит суду УМВС України в Дніпропетровській області повідомило, що 13.12.1998р. реєстрацію автомобіля на ОСОБА_9 було анульовано, (т.2 а.с.77).

Згідно з відмовним матеріалом №397 Верхньодніпровського РВ УМВС ОСОБА_1 своєю заявою від 20.06.1999р. просила притягти до кримінальної відповідальності ОСОБА_3, який проявив самоправство і вивіз без її відому частину майна з належного їм домоволодіння. Постановою органу дізнання від 05.07.1999р. в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_3 було відмовлено за відсутністю в його діях складу злочину.

В матеріалах про відмову в порушенні кримінальної справи прокуратури Вехньодніпровського району №1/166 Пр-04 за фактом перевірки законності посвідчення договору дарування між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 знаходяться пояснення ОСОБА_10 та ОСОБА_7, які раніше працювали у Верхньодніпровській держнотконторі, пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_1, повідомлення зав.обласним державним нотаріальним архівом ОСОБА_11, договір дарування грошей від 25.11.1991р., витяг з реєстру для реєстрації нотаріальних дій Верхньодніпровської ДНК за 1991р. Постановою помічника прокурора Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 30.07.2004р. в порушенні кримінальної справи відносно колишнього державного нотаріуса Верхньодніпровської держнотконтори ОСОБА_7 за ознаками діяння, передбаченого ч.І ст.167 КК України відмовлено у зв'язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що вона є матір'ю позивача. їй відомо, що міліція будувала для своїх працівників будинки, спочатку будинок був державним. Коли його добудували в листопаді 1991р., син приїхав до неї і повідомив, що можна будинок викупити, але дружина йому не дає грошей і вона запропонувала йому подарувати 2566грн., зняла їх з ощадної книжки і дала синові, сусідам вона сказала, що подарувала сину ці гроші.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що з 1986р. вона працювала головним бухгалтером в міліції. їй відомо, що було рішення міської ради про будівництво будинків для працівників міліції. Будівництво було розпочато, а потім люди самостійно його завершували. Ті кошти, які затратила міська рада, люди повертали, вносили на рахунок свої кошти, вона їх приймала і відносила в міську раду. Коли дозволили приватизувати будинки, то вони були добудовані приблизно на 70%. ОСОБА_4 їй говорив, що в будівництві будинку йому допомагали його батьки.

Свідок ОСОБА_13 суду показав, що в той час він був куратором від тресту по будівництву будинків для працівників міліції. В процесі будівництва він познайомився з позивачем, його дружину на будівництві він не бачив. При його роботі на цьому будівництві готовність будинків була приблизно 60-70%, далі люди самостійно закінчували їх будувати.

Свідок ОСОБА_14 суду показав, що він приймав участь у будівництві будинку ОСОБА_3, клав стіни, бо тоді працював у будівельному управлінні, це було приблизно в 1986р. Відділ міліції перераховував їм гроші, а вони виконували будівельні роботи. Він не пам'ятає, - чи була на будівництві дружина ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що приблизно в 1991р. був випадок, що її підвозив своїм автомобілем ОСОБА_4 Він тоді був разом із своєю матір'ю, і вони їй сказали, що були в ощадній касі, мати зняла гроші і подарувала йому, оформляли цей договір у нотаріуса.

Свідок ОСОБА_16 суду показала, що вона є дочкою сторін по справі. їй відомо, що слухається справи про поділ будинку, який її батьки разом будували, при спільному проживанні, поки були в шлюбі. Батьки її матері подарували їм гроші і за ті гроші в її кімнату батьки купили меблі. їй відомо, що будинок батьки будували разом, було таке, що для цього гроші позичали, також батьки брали кредити. Коли заселились в будинок, їй було 14 років. їй не відомо, - яким чином вводився будинок в експлуатацію.

Заслухавши пояснення сторін, доводи їх представників, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилались сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про часткове задоволення обох позовів з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини, які виникли в зв'язку з перебуванням їх в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, а через невеликий проміжок часу шлюб був знову зареєстрований. При розгляді спірних питань, пов'язаних з поділом придбаного за період перебування в шлюбі майна, слід керуватись нормами КпШС України, який діяв на час виникнення та продовження спірних правовідносин.

Згідно із ст.ст.22, 28 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпоряджання придбаним майном. У разі поділу такого майна частки подружжя визнаються рівними. Ст.24 КпШС України передбачає, що майно, одержане одним з подружжя під час шлюбу в дар, є його особистою власністю.

Позивач ОСОБА_4 в своєму позові зазначає, що вони спільно з відповідачем придбавали предмети побутової техніки та набори меблів. Також він вважає, що відповідач має спільне з ним зобов'язання по виплаті ним грошової позики як такої, яка використана на спільні потреби сім'ї. Він висловив категоричні заперечення проти того, що спільною сумісною з відповідачем власністю є жилий будинок і автомобіль «Фольксваген», які є предметом спору по зустрічному позову і які відповідач пропонує розподілити.

Здійснивши глибокий, всебічний аналіз доказів, які були надані сторонами в ході розгляду справи в обґрунтування своїх вимог і заперечень, суд дійшов до наступних висновків.

Майно, що перелічене в позові ОСОБА_3, і яке він пропонує до розподілу, було придбане подружжям ОСОБА_4 в період з 1976р. по 1992р., тобто за час їх перебування в першому шлюбі, який тривав з 09.10.1976р. до 23.03.1994р.

Як пояснили в судовому засіданні сторони, після розірвання вказаного шлюбу поділ майна не відбувся, оскільки сторони досягли примирення, кожен з них звернувся з клопотанням про відмову від позову і провадження по справам, тобто по обом позовам, були закриті. В подальшому сторони повторно зареєстрували шлюб і продовжували проживати спільно, однією сім'єю.

За таких обставин все майно, яке було нажите ними за час шлюбу, незалежно від часу його придбання, є спільною сумісною власністю подружжя у відповідності до ст.22 КпШС України, а згідно зі ст.ст.28,29 цього Кодексу поділ спільного майна може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після його розірвання.

З переліку перелічених позивачем речей, предметів побуту та техніки суд дійшов до висновку, що йому слід виділити наступне: шафу тридверну з антресолями, набір корпусних меблів, набір меблів для кухні, холодильник «Донбас», диван розкладний «Малютка», - всього на суму 3 221 грн.

Кухонну машину «Мрія» та швейну машину з розподілу слід виключити, оскільки в висновку експертизи зазначено, що ці речі не підлягають оцінці, крім того сторонами не доведено, - чи є спільною власністю швейна машинка, з цього приводу надані суперечливі показання як сторонами, так і свідком ОСОБА_16, більш того невідоме місце їх знаходження.

ОСОБА_1 виділити наступне майно : стіл письмовий двотумбовий вартістю 324грн., набір меблів «Алеко» - 840 грн., набір меблів для спальні - 840 грн., телевізор «Електрон» - 152грн., пральна машина «Волна» 288 грн., килими - 2 шт. - 349грн., всього на суму 2 793 грн.

Різниця в вартості майна складає 428грн. (3221-2793), тому з позивача ОСОБА_4 слід стягнути на користь відповідача ОСОБА_1 214грн. в якості грошової компенсації за різницю в вартості Уг розподіленого майна.

Доводи відповідача стосовно виключення з поділу килимів, шафи та набору меблів «Алеко», як таких, що подаровані їх дочці її батьками, суд не приймає до уваги, ставиться до них критично, оскільки такі твердження є непереконливими та бездоказовими, вони підтверджені лише показаннями свідка ОСОБА_16, (дочкою сторін по справі), яка є зацікавленою особою. Стосовно показань по цим предметам є розбіжності, відповідач пояснила, що ці меблі та килими були подаровані їх дочці її батьками, а дочка, допитана в якості свідка (ОСОБА_16В.) суду показала, що дід та баба подарували гроші, а потім купувались меблі. Однак, суд дійшов до висновку, що зазначене майно є спільним, сумісним, придбаним за час перебування в шлюбі сторін по справі, тому воно підлягає поділу на загальних підставах.

Зустрічний позов ОСОБА_1 про розподіл спільного сумісного майна подружжя підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Пропонуючи до поділу частину майна (відео-та стереомагнітофони «Фішер», вентилятор, хутрове простирадло), в своєму зустрічному позові ОСОБА_1 зазначила, що перелічене майно знаходиться у користуванні позивача, її колишнього чоловіка, але доказів цьому вона не навела. Позивач, навпаки, суду пояснив, що вказане майно із спірного будинку вивезла відповідач і місце його знаходження йому не відомо. Крім того, відповідач не доклала заходів для визначення дійсної вартості вказаного майна, для вирішення цього питання експертним шляхом вона в судовому засіданні такого клопотання не заявляла. Отже, з врахуванням перелічених обставин є неможливим вирішення питання про розподіл і визначення вартості половини вказаного майна, тому неможливо стягнути з позивача грошову компенсацію в якості сплати половини вартості зазначеного відповідачем майна.

Суд знаходить обґрунтованими заперечення відповідача ОСОБА_1 проти вимоги позивача сплатити частину грошової позики, отриманої ним в грудні 1998р. за договором, укладеним з ВАТ «ДКПК» 10.08.1998р. Адже в своєму позові про розірвання шлюбу він зазначав, що по причині постійних сварок з січня 1998р. між ними припинено подружні стосунки, це встановлено судом і відображено в судовому рішенні про розірвання шлюбу від 19.05.1999р., долученому до матеріалів справи. Позивачем не було спростовано своїх тверджень стосовно даного питання. Ним також не надано підтвердження розміру залишку непогашеного боргу за договором про видачу грошового кредиту, строк якого сплинув 10.08.1999р. З врахуванням вищенаведеного у суду відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Стосовно поділу між подружжям автомобіля суд приходить до наступних висновків.

Відповідачем не надано доказів місця знаходження спірного автомобіля, не надано доказів того, що саме позивач ОСОБА_4 є його власником, також відсутні дані про дійсну вартість вказаного автомобіля.

Згідно з випискою з оперативної бази даних щодо транспортних засобів приватних власників (т.1 а.с.21), власником спірного автомобіля є ОСОБА_9, який 26.03.1998р. видав доручення на ім'я позивача ОСОБА_3 лише на право керування вказаним автомобілем строком на 3 роки.

При вирішенні питання про обрання заходів забезпечення позову судом було здійснено запит до УМВС України в Дніпропетровській області і отримано відповідь, з якої вбачається, що 13.12.1998р. реєстрацію автомобіля на ОСОБА_9 було анульовано, (т.2 а.с.77). Всі вище перелічені обставини унеможливлюють вирішення питання про виділення відповідачу ОСОБА_17 частини вартості автомобіля в порядку розподілу майна, оскільки предмет (об'єкт) поділу фактично відсутній.

Вирішуючи спір стосовно жилого будинку, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для визнання його спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_4, отже він підлягає розподілу між подружжям.

Спірний будинок розташований за адресою - Дніпропетровська область, м. Верхньодніпровськ вул. Щелепова, 1. Свідоцтво на право власності на цей будинок було видано позивачу ОСОБА_3 на підставі рішення Верхньодніпровської міської ради №431 від 16.12.1991р.

Даний будинок було збудовано і немає жодних підстав вважати, що даний будинок придбано позивачем одноособово, як він це стверджує.

В процесі судового розгляду було встановлено, і це пояснили сторони по справі, що земельна ділянка під будівництво жилого будинку була виділена в 1986 році, будівництво тривало до 1991р., тобто під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі і їх сумісного проживання. Відповідач ОСОБА_1 та свідок ОСОБА_16 (дочка сторін по справі) в суді пояснили, що відповідач приймала участь в будівництві будинку як власними силами, так і матеріально шляхом внесення грошових коштів, оскільки у вказаний період часу сімейний бюджет сторін по справі був спільним. Відповідач суду пояснила, що вона брала кредит в розмірі 5тис.крб., який вони використали на будівництво будинку, придбання сантехніки та шпалер. Позивач не надав суду доказів, які б спростовували дану обставину.

Позивач посилався на те, що він отримав від своєї матері у дар грошові кошти і сплатив їх за спірний будинок. Однак, суд не поділяє тверджень позивача з цього питання і ставиться до них критично, оскільки відповідно до наданих документів вартість будинку складає 35332грн. (а.с.47). Позивач надав суду докази того, що 25.11.1991р. він вніс на рахунок Верхньодніпровської міської ради 2566крб за жилий будинок. Як видно, вказана сума є далеко не співмірною з вартістю будинку, вона навіть вказана в іншій одиниці вимірювання, в карбованцях, а вартість будинку зазначена в гривнях, тобто грошова сума 2566крб. не є вартістю спірного будинку.

Суд не має підстав визначити вказану позивачем грошову суму, як дар його матері з наступних підстав. Позивачем надано суду копію та оригінал договору дарування грошей, який було укладено між ним та його матір'ю ОСОБА_8 і посвідчений державним нотаріусом. Однак, шляхом прокурорської перевірки факту укладання вказаного договору було встановлено, що примірник вказаного договору в нотаріальних архівах відсутній, по реєстрації такий договір не значиться, тобто виникають сумніви в тому, - чи він взагалі укладався, тобто є підстави вважати, що такий договір в дійсності не укладався.

В діях колишнього державного нотаріуса ОСОБА_7, яка виготовила договір, наданий позивачем до справи, вбачаються ознаки злочину, але за спливом строків давності вона не була притягнута до кримінальної відповідальності.

Показання свідка ОСОБА_8 в судовому засіданні стосовно того, що вона дійсно дарувала своєму синові ОСОБА_3 гроші, суд не може вважати цілком відвертими та правдивими, оскільки вона є зацікавленою особою. Вона не могла з точністю підтвердити, що саме ці гроші позивач використав на придбання будинку. Крім того, згідно з записами в особовому рахунку в її ощадній книжці гроші в сумі 2566крб. видавались їй в період з 25.11.1991р. по 28.11.1991р., що ставить під сумнів укладання договору дарування грошей 25.11.1991р. А позивач ОСОБА_4 стверджував в судовому засіданні, що саме 25.11.1991р. він вніс саме таку суму грошей на рахунок Верхньодніпровської міської ради. І, як було вище зазначено, вказана сума грошових коштів не є навіть приблизною вартістю спірного будинку. В судовому засіданні мати позивача (свідок ОСОБА_8О.) не зауважувала на тому, що договір дарування оформлявся нотаріально, вона сказала, що зняла гроші і дала синові.

Відповідач ОСОБА_1 пояснила, що вказана сума коштів була внесена ними спільно за рахунок коштів сімейного бюджету, який у них був сумісним, ця сума не була на той час для них значною і не було жодної необхідності позивачеві брати у його матері ці кошти.

Таким чином, твердження позивача, що будинок придбавався ним особисто за належні йому грошові кошти, нічим не доведено. Тому будинок слід визнати спільною сумісною власністю сторін по справі (колишнього подружжя) як такий, що придбано ними за спільні кошти під час перебування в зареєстрованому шлюбі, тому у відповідності до положень КпШС України відповідач ОСОБА_1 має право на 1/2 частину спірного будинку.

В рішеннях виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради народних депутаті Дніпропетровської області №389 від 21.11.1991р. та №420 від 06.12.1991р. зазначено, що спірний будинок будувався за рахунок коштів бюджету та забудовника ОСОБА_4 і що цей будинок саме збудовано ОСОБА_3, а не придбано (т.1 а.с.306,307).

В своїй зустрічній позовній заяві відповідач ОСОБА_1 просить поділити будинок в натурі згідно з варіантом №1, запропонованого в висновку судової будівельно-технічної експертизи, яка була проведена під час судового розгляду справи (41-53), і виділити їй квартиру №2 з приміщеннями загальною вартістю 19391грн., з присудженням до виплати компенсації на користь позивача в сумі 1725.71грн.

Суд вважає можливим та доцільним погодитись з таким варіантом розподілу жилого будинку, оскільки позивач, як чоловік, має більш реальну можливість, в порівнянні з відповідачем, для проведення необхідних переобладнань в будинку, пов'язаних з розподілом, йому надається у власність гараж, оскільки він пояснив, що має у власності автомобіль. Крім того, позивач також пояснив, що в даний час він в спірному будинку не проживає, а проживає за межами м. Верхньодніпровська, в м. Скадовську.

В матеріалах справи наявні всі документи, що підтверджують дозвіл виконкому Верхньодніпровської міської ради на переобладнання будинку та узгодження з газовою та пожежною службами, з головним державним санітарним лікарем, з архітектором, як це передбачено п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991р. (зі змінами, внесеними постановами від 25.12.1992р.. №13, та від 25.05.1998р. №15) «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (т.1 а.с. 123,124,125, т.2 а.с.37,38,39,40.41).

На виконання ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.06.2006р. та за клопотанням відповідача ОСОБА_1 судом була призначена додаткова судова будівельно-технічна експертиза для визначення вартості робіт, пов'язаних з переплануванням та переобладнанням спірного будинку по кожному з двох визначених варіантів поділу будинку в натурі на 2 частини. Однак, в зв'язку з тим, що роботи по переплануванню та переобладнанню в спірному будинку не виконані, а в питанні не вказано з яких матеріалів, коли, за допомогою підрядної організації або самовільно будуть виконуватись будівельні роботи, експерту не надається можливим визначити вартість робіт, пов'язаних з переплануванням та переобладнанням спірного будинку по кожному з двох визначених варіантів поділу будинку в натурі на 2 частини, (т.2 а.с.282).

Стосовно поділу земельної ділянки суд приходить до наступного висновку.

З отриманих на неодноразові запити суду документів вбачається, що відповідно до рішення виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради №92 від 07.04.1986р., земельна ділянка загальною площею 0.18га по вул. Шелепова була виділена Верхньодніпровському РВВС для будівництва 4-х одноквартирних житлових будинків. Рішень про виділення земельної ділянки по вул. Шелепова, 1 м. Верхньодніпровська для будівництва та обслуговування житлового будинку безпосередньо гр.-ну ОСОБА_3 Верхньодніпровською міською радою не виносилось.

Згідно технічного паспорту на жилий будинок по вул. Шелепова, №1 до вказаного жилого будинку відноситься земельна ділянка площею 0.0527га (по фактичному користуванню). Міська рада також повідомила, що стосовно встановлення меж земельної ділянки та складення її плану в натурі, - вирішення цього питання не належить до повноважень міської ради, оскільки відповідно до ст.ст.26,55 Закону України «Про землеустрій» зазначені роботи проводять юридичні та фізичні особи, які мають ліцензію на проведення робіт із землеустрою (т.2 а.с.35,41,82,106,107,208,209).

Виконавчий комітет Верхньодніпровської міської ради повідомив, що можливість прийняття рішення стосовно дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку, яка використовується для обслуговування житлового будинку по вул. Шелепова, 1 для подальшої її приватизації буде розглянута після надходження відповідного звернення від власника житлового будинку (т.2 а.с.82).

Як пояснила в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 від неї така заява не приймається, а позивач ОСОБА_4 з такою заявою цілеспрямовано не звертався.

Отже, стосовно поділу земельної ділянки суд приходить до висновку, що оскільки земельна ділянка по вул. Шелепова, №1 в м. Верхньодніпровську не виділялась, рішення органом місцевого самоврядування з цього питання не виносилось, то на даний момент вирішення цього спору (тобто поділу земельної ділянки) є неможливим, його належить залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст.Ю,11,58-60,88,209ч.3,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.22,28,29 КпШС України, п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991р. (зі змінами, внесеними постановами від 25.12.1992р. №13, та від 25.05.1998р. №15) «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Поділити майно, придбане за період перебування сторін в шлюбі, виділивши ОСОБА_3 наступне : шафу тридверну з антресолями вартістю 720 грн., набір корпусних меблів - 1040грн., набір меблів для кухні -840 грн., холодильник «Донбас» - 420 грн., диван розкладний «Малютка» - 201грн. , всього на суму 3 221 грн.

Виділити ОСОБА_1 наступне майно : стіл письмовий двотумбовий вартістю 324грн., набір меблів «Алеко» - 840 грн., набір меблів для спальні - 840грн., телевізор «Електрон» 152грн., пральна машина «Волна» 288 грн., килими - 2 шт. - 349грн., всього на суму 2 793 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 214.00грн. в якості грошової компенсації за різницю в вартості 1/2 частини розподіленого майна.

В решті позовних вимог в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та земельної ділянки задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину домоволодіння, розташованого за адресою - Дніпропетровська обл., м. Верхньодніпровськ вул. Шелепова, 1.

В порядку розподілу вказаного будинку виділити ОСОБА_1 квартиру №2 в жилому будинку №1 по вул. Шелепова в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області по першому варіанту розподілу будинку, приведеному в висновку судової будівельно-технічної експертизи №1140 від 24.01.2002р., а саме : жиле приміщення 1-8 площею 9.8 кв.м., підсобні приміщення 1-1 (2.3), 1-2 (9,8), 1-3 (9,7), 1-4 (1,4), 1-5 (3,1), 1-6 (5,0), 1-7 (3,0), загальною площею 34.3 кв.м., всього в квартирі 44.1 кв.м. на суму 13 436.71грн., виділити споруди - підвал лит. «п/д» вартістю 5955грн., Всього виділити на суму 19 391.71, що більше належної ідеальної долі на 1725.71 грн.

В порядку розподілу вказаного будинку виділити ОСОБА_4 квартиру №1 в жилому будинку №1 по вул. Шелепова в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області по першому варіанту розподілу будинку, приведеному в висновку судової будівельно-технічної експертизи №1140 від 24.01.2002р., а саме : жилі приміщення 1-9 площею 22.6 кв.м., 1-10 (9,3), загальною площею 31.9кв.м., всього по будинку 124.1 кв.м., в тому числі підвал площею 48.1кв.м., вартістю 9719.29грн, а також споруди - гараж лит. Б вартістю 4423грн., навіс лит.В вартістю 1461грн., ґанок вартістю 337грн, всього виділити на суму 15 940.29грн, що на 1725.71грн. менше належної ідеальної долі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 1725.71грн. в якості грошової компенсації за різницю в 1/2 ідеальної долі.

Для здійснення розподілу жилого будинку власникам провести наступні переобладнання :

ОСОБА_1 закласти дверні отвори з приміщення 1-2 до приміщень 1-9 та 1-10, переобладнати в самостійні системи електро-, газо, водопостачання, опалювання.

ОСОБА_3 до приміщення 1-8 прибудувати ґанок, прорубати дверний отвір з двору в приміщення 1-8, установивши дверний блок ; прорубати дверний отвір з приміщення 1-8 до приміщення 1-9, установити дверний блок; переобладнати в самостійні системи електро-, газо, водопостачання, опалювання.

В задоволенні решти позовних вимог по зустрічному позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду через Вільногірський міський суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ

Повний текст рішення суду виготовлено 05.07.2010р.

ОСОБА_18