Справа № 2-3219/2010
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2010 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Чех Н.А.

при секретарі Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Державного авіабудівного концерну "Антонов" про стягнення заборгованості по зарплаті, невиплаченої при звільненні працівника,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що наказом генерального директора Державного авіабудівного концерну "Авіація України" від 08.11.2007 року №33/к його було призначено на посаду заступника директора департаменту управління справами адміністрації та зв"язків з громадськістю. Наказом від 26.08.2008 року №58/к його було переведено на посаду директора департаменту маркетингу та продажів. 30.10.2008 року Державний авіабудівний концерн "Авіація України" був перейменований в Державний авіабудівний концерн "Антонов". У зв"язку з порушенням законодавства про працю, а саме невиплатою заробітної плати з березня 2008 року, в квітні 2009 року він був змушений подати заяву про звільнення з роботи відповідно до ст.38 КЗпП України і наказом №11/к від 05.05.2009 року його було звільнено з займаної посади. В день звільнення йому не були виплачені всі суми, що належали йому від відповідача, а саме: не виплачено суми заробітної плати, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 28 813 грн. 55 коп., суми нарахованих коштів на відрядження або під звіт у розмірі 4586 грн. 71 коп. Крім цього, йому мали сплатити у відповідності до трудового законодавства вихідну допомогу у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку, враховуючи, що звільнився він у зв"язку з порушеннями відповідачем законодавства про працю, розмір якої 4995 грн. 33 коп. За затримку виплати заробітної плати відповідач має сплатити і компенсацію за кожен місяць затримки відповідно до індексу споживчих цін, що становить 6138 грн. 13 коп. Враховуючи те, що відповідач своєчасно не виплачував заробітну плату, не надав йому остаточного розрахунку, не сплатив компенсацію за невикористану відпустку, він втратив нормальні життєві зв"язки у відносинах з родиною (не брав участі у ремонті на утриманні оселі, виплаті комунальних послуг, участі у формуванні сімейного бюджету), змушений був позичати гроші у друзів та знайомих для організації свого життя, змушений був застосовувати додаткові зусилля для задоволення своїх особистих потреб. Розмір моральної шкоди визначив у сумі 10 000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав викладені в позові факти та обставини, підтримав свої уточнені позовні вимоги від 19.08.2010 року та просив їх задовольнити. Просив стягнути вказані суми та середню заробітну плату за час затримки розрахунку в сумі 25 713 грн. 40 коп. Зазначив, що до свого звільнення він кожен день був на роботі, виконував свої обов"язки, роботу виконував в приміщенні визначеному наказом керівництва по вулиці Лепсе в місті Києві. Заяву про його звільнення за власним бажанням підписував новий керівник, ніяких заперечень, претензій не мав. Зазначив, що в лютому місяці 2009 року був звільнений директор Шевченко, після чого всі документи були передані до Міністерства у зв"язку з відсутністю нового керівника, а значно пізніше був підписаний контракт з новим директором ОСОБА_2

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, в подальшому зазначив, що вони можуть погодитися на виплату позивачу 2/3 частини від його заборгованості по заробітній платі, враховуючи те, що позивач не надав доказів, що він виконував якусь роботу. Не заперечував того, що простою на підприємстві, у працівників не було. Не заперечував і того, що наказ про визначення робочих місць працівників концерну, виданий попереднім керівником, є, не скасований, однак вважав, що є основне приміщення концерну і там позивача не було, що і стало причиною невиплати йому вказаних сум. Підтвердив, що довідку про заборгованість перед позивачем підписав новий керівник ОСОБА_2, а складав дану довідку бухгалтер, дані в довідці ОСОБА_2 не перевіряв, і не мав права не видати таку довідку працівнику на вимогу останнього. Просив не враховувати надані позивачем табелі обліку робочого часу, бо вони не підписані, без печаток. При цьому не заперечував, що кожен табель обліку використання робочого часу, які прошиті всі разом та завірені підписом Генерального директора ОСОБА_2 та печаткою 14.04.2010 року, також не містять печаток, підписів на кожному окремо табелі, як і табелях, наданих позивачем. Підтвердив і те, що позивач був звільнений новим керівництвом за власним бажанням.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

В суді встановлено, що позивач згідно з наказом генерального директора Державного авіабудівного концерну "Авіація України" від 08.11.2007 року №33/к був призначений на посаду заступника директора департаменту управління справами адміністрації та зв"язків з громадськістю в порядку переведення з ДП "Київський авіаційний завод "АВІАНТ". Наказом від 26.08.2008 року №58/к позивача було переведено на посаду директора департаменту маркетингу та продажів. 30.10.2008 року Постановою Кабінету Міністрів України №1014 Державний авіабудівний концерн "Авіація України" був перейменований в Державний авіабудівний концерн "Антонов". Згідно до наказу №11/к від 05.05.2009 року позивач був звільнений із займаної посади за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України на підставі заяви останнього. З довідки про доходи від 02.02.2009 року, виданої Державним авіабудівним концерном "Авіація України", слідує, що на дату видачі даної довідки мала місце заборгованість перед позивачем по заробітній платі в сумі 21 563 грн. 73 коп. З довідки про доходи від 03.03.2009 року, виданої Державним авіабудівним концерном "Авіація України", слідує, що на дату видачі даної довідки мала місце заборгованість по виплаті нарахованих коштів на відрядження або під звіт в сумі 4586 грн. 71 коп. В довідці відповідача - Державного авіабудівного концерну "Антонов" про заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати станом на 05.05.2009 року зазначено, що сума заборгованості по заробітній платі становить 22 985 грн. 06 коп. В даній довідці не зазначені суми боргу за лютий, березень, квітень 2009 року. Стороною відповідача не надано жодного доказу, які б пояснювали причину ненарахування в указані місяці позивачу заробітної плати. Посилання на те, що позивач в ці періоди не був на робочому місці в головному приміщенні, судом не може бути враховано, оскільки до справи надано наказ №10 від 07.10.2008 року, відповідно до якого за позивачем та іншими працівниками до визначення відповідних приміщень для здійснення господарської діяльності концерну з 10.10.2008 року було закріплено приміщення по вулиці І.Лепсе,16. Сторона відповідача не заперечувала про наявність такого наказу, доказів того, що він є недіючим чи скасованим суду не було надано. Крім того, позивачем були надані табелі обліку робочого часу за вказані місяці, в яких він був протабельований, при тому, що сторона відповідача взагалі не надала за спірний період табелі. Враховується і те, що в разі відсутності позивача три місяці на роботі, це не дало б керівництву можливості звільнити позивача за власним бажанням, так як це був би прогул. Безпідставним є і посилання сторони відповідача на те, що позивач мав надати суду докази того, що він виконував роботу за вказаний спірний період, так як позивач не має цього робити, його підтвердженням перебування на роботі є надані табелі та наказ про його звільнення за власним бажанням - 05.05.2009 року.

З пояснень позивача встановлено, що останньому не було виплачено і компенсацію за невикористану відпустку. Доказом цього є і те, що в наказі про звільнення позивача відсутня вказівка про проведення розрахунку та виплату компенсації за невикористану відпустку. Таким чином, в суді встановлено, що на день звільнення позивача заборгованість по заробітній платі та компенсація за невикористану відпустку останньому становить 28 813 грн. 55 коп., які як на день звільнення, так і по даний час не виплачені позивачу.

На вказану суму, згідно з Положенням про порядок компенсації працівникам частини заробітної плати у зв"язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року №1427, має бути нарахована компенсація за кожен місяць затримки відповідно до індексу споживчих цін. Сума компенсації на час розгляду справи в суді становить 6 138 грн. 16 коп.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні, не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. По даній справі встановлено, що позивач звільнився з роботи 05.05.2009 року і як на день його звільнення, так і по сьогодні йому не було здійснено виплату всіх належних йому сум: заборгованості по заробітній платі з компенсацією за невикористану відпустку 28 813 грн. 55 коп.; заборгованість з виплати нарахованих коштів на відрядження або під звіт 4 586 грн.71 коп.; компенсацію за кожен місяць затримки заробітної плати відповідно до індексу споживчих цін 6 138 грн. 13 коп.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. По даній справі відсутні дані про наявність спору про розмір заборгованості, що підтверджено довідками, виданими відповідачем, в яких останній визнає наявність заборгованості перед позивачем. Виходячи з розміру середньої заробітної плати позивача та часу з дня звільнення по серпень 2010 року включно, за затримку розрахунку відповідач має сплатити позивачу суму 25 713 грн. 40 коп.

Стосовно вимоги про виплату вихідної допомоги суд приходить до наступного. Згідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст.ст. 38, 39 КЗпП України) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі передбаченому колективним договором , але не менше тримісячного середнього заробітку. По даній справі встановлено, що позивач звільнився за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Надані відповідачем довідки свідчать про те, що позивачу протягом останнього року його роботи не виплачувалася заробітна плата, виникла велика заборгованість, яка і при звільнення позивача не була виплачена. Дане свідчить про те, що відповідачем порушувалися вимоги трудового законодавства про працю щодо своєчасної виплати заробітної плати працівникам і дані порушення тривали майже рік. Враховуючи це, та пояснення позивача стосовно того, що звільнився він саме з причини неотримання заробітної плати, порушення відповідачем трудового законодавства, суд приходить до висновку що дана вимога підлягає задоволенню. Виходячи з середньої заробітної плати позивача 1665 грн. 11 коп., сума тримісячного середнього заробітку, яка має бути сплачена позивачу в якості вихідної допомоги, становить 4 995 грн. 33 коп.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. По даній справі встановлено, що в результаті грубих порушень відповідачем вимог трудового законодавства щодо своєчасної виплати заробітної плати, щодо проведення розрахунків в день звільнення позивач зазнав моральних страждань, були втрачені нормальні життєві звязки; позивач був позбавлений можливості вирішувати свої життєві питання, не отримуючи зароблені ним кошти. Ці обставини свідчать і про те, що було грубо порушене право позивача на отримання за свою працю коштів для життя, ці порушення мали тривалий характер. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн. підлягає задоволенню частково, а саме, на думку суду, розмір моральної шкоди має становити суму 5 000 грн.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати мають бути сплачені відповідачем в доход держави. Судові витрати складаються з судового збору за вимогу майнового характеру 702 грн. 47 коп., за вимогу немайнового характеру 8 грн. 50 коп., витрати на ІТЗ 120 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 44, 47, 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 60, 88, 212-215, 218, 223, 224-228, 233, 294 ЦПК України,

В и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного авіабудівного концерну "Антонов" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку 28 813 грн. 55 коп.; заборгованість з виплати нарахованих коштів на відрядження або під звіт 4 586 грн. 71 коп.; середню зарплату за час затримки розрахунку 25 713 грн. 40 коп.; вихідна допомога 4 995 грн. 33 коп.; компенсацію за кожен місяць затримки заробітної плати відповідно до індексу споживчих цін 6 138 грн. 13 коп.; моральну шкоду 5 000 грн., а всього 75 247 грн. 12 коп.

Стягнути з Державного авіабудівного концерну "Антонов" в доход держави судові витрати: судовий збір у сумі 702 грн. 47 коп. за вимогу матеріального характеру та 8 грн. 50 коп. за вимогу моральної шкоди, витрати на ІТЗ - 120 грн., а всього 830 грн. 97 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: