Справа № 22ц-1651 2010 р. Категорія 52
Головуючий у 1-й інст.Мікула 0.1. Доповідач Юхименко А.Г.
Ухвала

Іменем України

31 травня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Юхименка А.Г.,

суддів Курій Н.М., Мікуш Ю.Р.,

секретаря Балюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 22 лютого 2010 року,

встановила:

Оскаржуваним рішенням ОСОБА_1 за безпідставністю позовних вимог відмовлено в позові до Кредитної спілки «Центр фінансових послуг», третя особа ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Стягнуто з позивача в дохід держави судовий збір 8 грн. 50 коп. та 37 грн. 00 коп. за ІТЗ.

Рішення оскаржив позивач ОСОБА_1, просить його скасувати, а справу направити на новий розгляд суду першої інстанції, оскільки судом порушено норми процесуального та матеріального права.

Так, суд безпідставно не витребував у відповідача ОСОБА_3 реєстрації вхідних

документів, з якого було б видно, чи зареєстрована його заява про звільнення з роботи з 30.06.09 р. саме 14 червня 2009 р., а не пізніше, оскільки він на той час перебував у відпустці, заяву писав 30 червня під психологічним тиском Голови правління у кабінеті керівника Львівського відділення Кредитної спілки Заблоцького; 14 червня було вихідним (неділя), наказ про звільнення також датований цим числом, з чого випливає, що голова правління (третя особа ОСОБА_2Я.) фактично працювала, що свідчить про видачу наказу заднім числом, ця обставина підтверджує наявність тиску на нього щодо написання заяви про звільнення з роботи за власним бажанням з 30 червня 2009 р. У зв*язку з цим вважає висновки суду про добровільне написання заяви на звільнення з роботи необгрунтованими. Також вважає, що у суду були всі підстави для стягнення середнього заробітку за час його затримки та затримки у видачі трудової книжки, оскільки про ці порушення він зазначав в позовній заяві.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта в підтримку скарги, перевіривши матеріали справи і доводи скарги, колегія суддів вважає, що її слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Суд підставно відмовив в позові, т.я.прийшов до правильного висновку, що позивач власноручно написав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням та зазначив дату звільнення 30 червня 2009 року (а.с.48) без тиску чи примусу зі сторони відповідача, оскільки не подав суду доказів такого тиску чи примусу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з врахуванням наступного. Підтвердженням усвідомленого написання та подачі такої заяви є наступна його заява про видачу трудової книжки у зв»язку зі звільненням з роботи не в день звільнення, а в межах двох тижнів до 14 липня 2009 р. (а.с.49).

Позивач має вищу юридичну освіту, до цього працював юрисконсультом, тому був обізнаний щодо порядку та підстав звільнення з роботи, у встановленому порядку заяви не відкликав, дії керівників відповідача не оскаржував, в засіданні апеляційної інстанції ствердив, що подавав такі заяви, бо думав, що відповідач звільнить його з роботи за іншими підставами.

Покликання скаржника на те, що суд не розглянув питання щодо повного розрахунку при звільненні та не стягнув середній заробіток за порушення строків видачі трудової книжки, яку отримав 13 серпня 2009 р., не впливають на законність рішення про відмову в позові про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки суд розглянув справу в межах позовних вимог(а.с.2-5), які були ним конкретно названі та підтримані в судовому засіданні (а.с.70 зв.).

В своєму запереченні на «заперечення відповідача на позов» (а.с.69) позивач залишав за собою право надалі звернутись до відповідача з такими позовними вимогами, таке право підтверджено судом в мотивувальній частині рішення (а.с.73 зв.).

Також не впливає на законність рішення покликання апелянта на те, що дата підписання (видачі) наказу про звільнення припадає на неробочий день, оскільки сторони узгодили між собою дату звільнення позивача з роботи 30 червня 2009 року і ця дата, як останній день роботи позивача, ним не оспорюється.

Позивач не заперечує факту подачі заяви на звільнення, така прийнята відповідачем та реалізована шляхом видачі наказу про звільнення, тому посилання апелянта на те, що суд не витребував журналу реєстрації вхідної кореспонденції на законність рішення не впливає.

На підставі наведеного, колегія вважає, що рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів;

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Франківського районного суду м.Львова від 22 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді