Справа № 2-1540/10
РІШЕННЯ

іменем України

"14" жовтня 2010 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання - Бінько М.А.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

встановив:

12.07.2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в сумі 19 000 грн. 00 коп., а також судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 190 грн. 00 коп. та витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що згідно договору позики він передав відповідачці ОСОБА_2 19 000 грн. 00 коп., які остання зобов'язалася повернути в строк до 16.10.2009 року.

Але до цього часу кошти не повернуті , що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. При цьому пояснив, що фактично він надав відповідачці вищевказані кошти в 2006 році на підставі усної домовленості між ними. Але, оскільки протягом тривалого часу відповідачка кошти не повертала, останньою 16.10.2008 року була написана розписка на підтвердження боргових зобовязань, що виникли між сторонами з визначенням обовязку повернути позичені кошти в строк до 16.10.2009 року. Також відповідачкою за власним бажанням було сплачено позивачу 4 000 грн. 00 коп. за користування його коштами, які позивач не вважає частковим поверненням боргу, а розцінює як проценти за користування його коштами.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засіданні не з'явилася. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надіслала на адресу заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги ОСОБА_1 визнала частково, виходячи з часткової сплати боргу в сумі 4 000 грн. 00 коп.

Дослідивши та оцінивши матеріали цивільної справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд прийшов до наступного.

Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 надав в борг відповідачці ОСОБА_2 кошти в сумі 19 000 грн. 00 коп., які остання зобов'язалася повернути позивачу в строк до 16.10.2009 року.

На підтвердження цієї угоди та її умов до матеріалів справи позивачем доданий оригінал розписки, зі змісту якої вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 в борг грошові кошти на загальну суму 19 000 грн. 00 коп.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підставі викладеного суд приходить до висновку що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 фактично склалися відносини позики, оскільки це підтверджується розпискою відповідачки, яка посвідчує передачу позичальнику грошової суми, а знаходження розписки у позикодавця свідчить, згідно ст. 1047 ЦК України, про невиконання зобов'язання боржником у повному обсязі.

Також, під час розгляду даної справи було встановлено, що відповідачкою ОСОБА_2 повернуто позивачу 4 000 грн. 00 коп., які останній вважав сплатою процентів за користування його коштами.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто для застосування положень даної статті має бути укладеним договір, який в даному випадку не укладався, тому отримані позивачем ОСОБА_1 від відповідачки ОСОБА_2 4 000 грн. 00 коп. зараховуються як часткове повернення боргу.

Таким чином, наведене свідчить про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення суми боргу в силу ст. 526 ЦК України є обґрунтованими, але підлягають задоволенню з урахуванням сплачених відповідачкою ОСОБА_2 4 000 грн.00 коп. , тобто, з останньої належить до стягнення 15 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачем, відповідно до наявних у матеріалах справи квитанцій понесені судові витрати: 190 грн. 00 коп. судового збору, 120 грн. 00 коп. витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи.

Тому, з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в сумі 245 грн. 00 коп. (відсоток задоволення позовних вимог - 79).

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 15 000 грн. 00 коп., судові витрати в сумі 245 грн. 00 коп., а всього 15 245 (п'ятнадцять тисяч двісті сорок пять) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя підпис ОСОБА_3