Справа № 2-к-1/10 р.
У Х В А Л А

19 серпня 2010 року Соломянський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі -Волошиній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення від 13 березня 2008 року суду Московського району м. Мінська, -

В С Т А Н О В И В :

25 травня 2010 року до Соломянського районного суду м. Києва від Головного управління юстиції у м.Києві(через Міністерство юстиції України) надійшло клопотання ОСОБА_1, що проживає за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1, про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення від 13 березня 2008 року суду Московського району м. Мінська.

Відповідно до рішення Московського районного суду м. Мінська по справі № 2-449/2008 від 13.03.2008 року з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, Італія, громадянина ОСОБА_3, не працюючого на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання сина Реґіна ОСОБА_4 Сержіо, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 25 % всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 29 грудня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття та стягнення державного мита у розмірі 150 820, 00 білоруських рублів.

Відповідно до довідки Московського районного суду м. Мінська по справі № 2-449/2008 від 13 березня 2008 року рішення набуло законної сили 25 березня 2008 року та з цієї дати підлягає виконанню. Заявницею додатково зазначено, що вищенаведене рішення добровільно не виконано та на території Республіки Білорусь не виконувалося.

Враховуючи вищенаведене заявниця просила суд клопотання задовольнити в повному обсязі.

Боржник та представник боржника у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували частково , свої заперечення мотивував наступним.

Зазначає, що боржник рішення Московського районного суду Республіки Білорусь від 13 березня 2008 року виконував на території Федеративної республіки ОСОБА_3 та сплачував аліменти регулярно та в повному обсязі, а саме з липня 2009 року по липень 2010 року перераховував на рахунок позивачки аліменти у розмірі 40, 00 ЄВРО на місяць.

Крім того, посилається, що рішенням Московського районного суду м. Мінська від 23 квітня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Реґіна ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав встановлено, що відповідач (боржник) свої обовязки, як батько дитини виконує в повному обсязі, та здійснює оплату аліментів регулярно та сумлінно.

Враховуючи вищенаведене вважає, що рішення Московського районного суду м. Мінська від 13 березня 2008 року боржником вже виконується, у звязку з чим не підлягає виконанню на території України, а тому просив в задоволенні клопотання відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні боржник та його представник не заперечували щодо надання дозволу на викнання вказаного вище рішення суду в часині сплати судових витрат.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 391 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред'явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Відповідно до ст. 393 ЦПК України Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або, відповідно до міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником). Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, передбачено подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду через органи державної влади України, суд приймає до розгляду клопотання, що надійшло через орган державної влади України.

Згідно ст. 395 ЦПК України Про надходження клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду суд у п'ятиденний строк письмово повідомляє боржника і пропонує йому у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання. Після подання боржником заперечень у письмовій формі або у разі його відмови від подання заперечень, а так само коли у місячний строк з часу повідомлення боржника про одержане судом клопотання заперечення не подано, суддя постановляє ухвалу, в якій визначає час і місце судового розгляду клопотання, про що сторони повідомляються письмово не пізніше ніж за десять днів до його розгляду. За заявою будь-якої із сторін і за наявності поважних причин суд може перенести час розгляду клопотання, про що повідомляє сторони. Розгляд клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду проводиться суддею одноособово у відкритому судовому засіданні. Неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою з сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду. Розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання. Копія ухвали надсилається судом сторонам у триденний строк з дня постановлення ухвали. Якщо рішення іноземного суду вже виконувалося раніше, суд визначає, в якій частині чи з якого часу воно підлягає виконанню. Якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Враховуючи ту обставину, що Україна, згідно з Конвенцією «Про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах», яка підписана від імені України в м. Мінську 22 січня 1993 року, взяла на себе зобовязання визнавати та виконувати рішення, які винесені на території Республіки Білорусь, то рішення Московського районного суду м. Мінська від 23 квітня 2010 року, як суду який розташовано на території Республіки Білорусь, підлягає визнанню та виконанню на території України.

Судом встановлено, що 25 травня 2010 року від Головного управління юстиції в м. Києві надійшло клопотання ОСОБА_1, що проживає за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1, про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення від 13 березня 2008 року суду Московського району м. Мінська (а.с.1-2).

Відповідно до рішення Московського районного суду м. Мінська по справі № 2-449/2008 від 13.03.2008 року з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, Італія, громадянина ОСОБА_3, не працюючого на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання сина Реґіна ОСОБА_4 Сержіо, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 25 % всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 29 грудня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття та стягнення державного мита у розмірі 150 820, 00 білоруських рублів (а.с.3).

Відповідно до довідки Московського районного суду м. Мінська по справі № 2-449/2008 від 13 березня 2008 року рішення набуло законної сили 25 березня 2008 року та з цієї дати підлягає виконанню.

Згідно довідки вбачається, що вищенаведене рішення добровільно не виконано та на території Республіки Білорусь не виконувалося (а.с.4). Також в судовому засіданні встановлено, що зазначене рішення не виконувалося на території України, що не заперечувалося боржником.

Судом встановлено, що трирічний строк предявлення до примусового виконання клопотання ОСОБА_1 не пройшов.

У судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечувалося, що Реґіна ОСОБА_2 проживає за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто місцезнаходження боржника знаходиться в Соломянському районі м. Києва.

Представник боржника зазначав, що рішення Московського районного суду м. Мінська по справі № 2-449/2008 від 13.03.2008 року виконується боржником, а саме шляхом перерахування Реґіна ОСОБА_2 грошових коштів заявниці у розмірі 40, 00 ЄВРО щомісяця у період з липня 2009 року по липень 2010 року, що підтверджується відповідними журналами до рахунку контрагента (а.с.19-64).

Згідно чинного законодавства суд, який надає дозвіл на виконання іноземного суду позбавлений можливості самостійно визначати суму заборгованості по аліментним зобовязанням та надавати дозвіл на його часткове виконання, суд вважає заперечення відповідача необґрунтованими.

Суд звертає увагу боржника, що питання щодо визначення заборгованості по аліментів підлягає вирішенню при його виконанні у ВДВС Соломянського району м. Києва.

Враховуючи викладене вище, ту обставину, що рішення Московського районного суду м. Мінська Республіки Білорусь по справі № 2-449/2008 від 13.03.2008 року боржником не оскаржувалося та набрало законної сили 25 березня 2008 року, зобовязання щодо сплати аліментів боржником почали виконуватися з липня 2009 року, жодних інших доказів в підтвердження виконання боржником вищезазначеного рішення суду до липня 2009 року на території України не надано, суд приходить до висновку про можливість визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Московського районного суду м. Мінська Республіки Білорусь по справі № 2-449/2008 від 13.03.2008 року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів» сума стягнення повинна бути визначена в національній валюті за курсом Національного банку України на день винесення ухвали.

Враховуючи, що рішенням Московського районного суду м. Мінська від 23 квітня 2010 року державне мито в розмірі 150 820, 00 білоруських рублів стягнуто в дохід Республіки Білорусь в білоруських рублях, а грошовою одиницею України є гривня, то вказана сума державного мита підлягає перерахунку у національній валюті, виходячи з еквіваленту гривні до білоруського рубля за курсом Національного банку України на день винесення ухвали.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з Реґіна ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина Реґіна ОСОБА_4 Сержіо, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 25 % всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 29 грудня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з Реґіна ОСОБА_2 на користь Республіки Білорусь державне мито у розмірі 150 820 білоруських рублів, що відповідно до офіційного курсу білоруського рубля до української гривні із розрахунку 10 білоруських рублів еквівалентно 0, 0262 гривні, що відповідно до офіційного курсу НБУ на день винесення ухвали (150 820, 00 /10 * 0, 0262 = 395, 14) складає еквівалент 395, 14 гривень.

На підставі викладеного та керуючись Конвенцією «Про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах», ст.ст. 3, 4, 10,11, 391-395 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення від 13 березня 2008 року суду Московського району м. Мінська Республіка Білорусь - задовольнити.

Надати дозвіл на примусове виконання рішення Московського районного суду м. Мінська Республіки Білорусь по справі № 2-449/2008 від 13.03.2008 року.

Стягнути з Реґіна ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина Реґіна ОСОБА_4 Сержіо, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 25 % всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 29 грудня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття.

Видати виконавчий лист про стягнення з Реґіна ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина Реґіна ОСОБА_4 Сержіо, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 25 % всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 29 грудня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з Реґіна ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) державне мита в розмірі 395,14 грн. перерахувавши на рахунок №013, код 795 отримувач Головне управління Міністерства фінансів Республіки Білорусь по м.Мінську, банк ОАО «АСБ Беларусбанк», УНП 100619700.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя: