Київський районний суд м. Полтави
Справа № 2-506/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2010 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А..

при секретарі - Півень Я.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства фірма «Лотос-2003» про поновлення трудового стажу, виплату заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про поновлення трудового стажу, виплату заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. В позові посилався на те, що він працював в ПП фірма «Лотос-2003» на посаді охоронника в період з 01 вересня 2008 року по 13 березня 2009 року. 13 березня 2009 року він звільнився з роботи за згодою сторін відповідно до ч.1 ст.36 КЗпП України. Отримавши трудову книжку, побачив, що відповідачем безпідставно викреслено запис №20 про те, що він прийнятий на роботу з 01 вересня 2009 року. Під час оскарження дій відповідача з інформації органів прокуратури та Територіальної державної інспекції праці у Полтавській області дізнався про порушення інших своїх трудових прав. Тому просив суд поновити його трудовий стаж в період з 01 вересня 2008 року по 01 лютого 2009 року, зобовязати відповідача виплати недоплачену заробітну плату в сумі 76,95 грн., недоплачений заробіток за відпрацьовані нічні години в сумі 945,60 грн., компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 1226,40 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 981,12 грн., а всього стягнути 3153,12 грн.

Крім того, посилаючись на заподіяння неправомірними діями відповідача йому значної моральної шкоди, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 3000 грн. на її відшкодування.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Просили позов задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнавали. Визнали той факт, що відповідачем допускались недоліки в кадровій роботі, але вважають, що підстави для задоволення позову відсутні. Тому в задоволенні позову просили відмовити.

Після оголошеної перерви представники відповідача, які належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, в судове засідання не зявились, про причини неявки не повідомили.

Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідача.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 працював в ПП фірма «Лотос-2003» на посаді охоронника в період з 01 вересня 2008 року по 13 березня 2009 року.

13 березня 2009 року позивач звільнений з роботи за згодою сторін відповідно до ч.1 ст.36 КЗпП України.

Крім пояснень позивача та його представника викладене підтверджується наступними доказами:

- показаннями свідка ОСОБА_5, який суду пояснив, що працює в ПП фірма «Лотос-2003» на посаді заступника директора, за своїми посадовими обовязками здійснює роботу з кадрами підприємства. Він не заперечує того факту, що 01 вересня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до нього з питання працевлаштування. У звязку з цим свідок підготував проект наказу, який мав підписати пізніше директор, та вніс відповідний запис до трудової книжки. Оскільки в подальшому ОСОБА_1 на роботу не вийшов, директор відмовився підписувати вказаний наказ, тому ОСОБА_5 викреслив запис про прийняття ОСОБА_1 на роботу з 01 вересня 2008 року. При цьому трудова книжка залишилась на підприємстві;

- показаннями свідка ОСОБА_6, яка суду пояснила, що є знайомою ОСОБА_1 та ОСОБА_2. У вересні-грудні 2008 року вона неодноразово два-три рази на місяць заходила в магазин «Марус», де зустрічала ОСОБА_1, який там працював охоронцем. В магазині вона бачила позивача саме під час виконання обовязків охоронця, що підтверджує. При цьому позивач завжди був строго одягнутий та мав табличку із зазначенням його імені та посади охоронець. Декілька разів свідок бачила, що на вказаній роботі ОСОБА_1 заміняла ОСОБА_2;

- показаннями свідка ОСОБА_7, яка суду пояснила, що з жовтня 2008 року по лютий 2009 року вона працювала на посаді касира в магазині «Марус». Свідок підтверджує, що в цей період ОСОБА_1 працював в зазначеному магазині охоронцем. Вони працювали в одній зміні за графіком: два дні робочих, два дні вихідних. Робочий день у них розпочинався з 7 години та тривав до 23 години, тобто за півгодини до відкриття магазину, та ще годину після його закриття;

- трудовою книжкою ОСОБА_1, яка містить запис №20, згідно якого 01.09.2008 року позивач прийнятий на посаду охоронника ППФ «Лотос-2003» згідно наказу №130 від 01.09.2008 року. Вказаний запис закреслений з поміткою, що він помилковий (а.с.7);

- договором про забезпечення безпеки підприємства від 01.08.2008 року №39, згідно якого ПП фірма «Лотос-2003» надає ТОВ «Марус» послуги по забезпеченню безпеки обєкта за адресою: м.Полтава, вул.Чорновола, 25 (а.с.34-36).

На підставі вказаних доказів в їх сукупності суд приходить до висновку, що позивач був прийнятий на роботу та допущений до виконання обовязків охоронця ПП фірма «Лотос-2003» з 01 вересня 2008 року.

Як непрямий доказ, що свідчить про працевлаштування позивача саме з 01 вересня 2008 року, суд розцінює отриману позивачем 01.09.2008 року довідку №097159 форми ІП-1 про відсутність судимості (а.с.56).

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_5 про те, що запис в трудову книжку ОСОБА_1 про прийняття на роботу з 01 вересня 2008 року був ним зроблений по проекту наказу. При цьому суд виходить з того, що перевірками Октябрської районної прокуратури м.Полтави та Територіальної державної інспекції праці в Полтавській області на ПП фірма «Лотос-2003» не було встановлено такого виду порушень законодавства про працю як внесення записів в трудові книжки працівників без видачі наказу (а.с.2, 4-5, 41).

Також суд звертає увагу на показання свідка ОСОБА_5 про те, що наказ про прийняття ОСОБА_1 директор відмовився підписувати після того, як ОСОБА_1 не вийшов на роботу.

Тому суд приходить до висновку, що позивач був прийнятий на роботу відповідно до наказу №130 з 01 вересня 2008 року, у звязку з чим підлягає задоволенню позовна вимога про встановлення факту роботи позивача в період з 01 вересня 2008 року по 31 січня 2009 року на посаді охоронника Приватного підприємства фірма «Лотос-2003». Його робота на вказаній посаді з 01 лютого по 13 березня 2009 року підтверджується даними трудової книжки.

Доказів, з яких би суд міг визначити точний графік роботи позивача в період з 01 вересня 2008 року по 01 лютого 2009 року, та, відповідно, обрахувати розмір заробітної плати позивача за роботу в нічний час, суду не надано. Крім того, суд враховує пояснення ОСОБА_2, що інколи за ОСОБА_1 працювала вона, але на даний час самостійних вимог до відповідача представник позивача не заявляє. Наданий позивачем суду табель обліку робочого часу за грудень 2008 року (а.с.3) не містить необхідних реквізитів, не зазначено ким він складений, не затверджений керівником підприємства, а тому не може бути визнаний судом належним доказом.

Тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача недоплаченої заробітної плати за роботу у нічний час за її недоведеністю.

Суд також враховує пояснення представників відповідача, які повністю відповідають поясненням позивача та його представника, що компенсація за невикористану відпустку за період роботи з 01 вересня 2008 року по 01 лютого 2009 року позивачу не виплачувалась. Тому вважає за необхідне зобовязати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку за вказаний період.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача недоплаченої заробітної плати в сумі 76,95 грн., суд бере до уваги дані особового рахунку ОСОБА_8, згідно якого йому до видачі нарахована заробітна плата за період з лютого по березень 2009 року в сумі 1051,64 грн. При цьому враховано оплату праці позивача в нічний період (а.с.37).

Згідно видаткового касового ордера від 26.03.2009 року представнику позивача за довіреністю виплачено його заробіток в сумі 2100 грн., тобто в більшому розмірі, ніж нарахована заробітна плата ОСОБА_1 (а.с.40).

Як пояснила представник позивача ОСОБА_2 розмір заробітної плати ОСОБА_1, яку він мав отримати за роботу у лютому-березні 2009 року, обраховано нею самостійно. Саме за її підрахунками відповідач після виплати суми в розмірі 2100 грн. залишився винним позивачу 30 грн., про що вона зазначила в розписці від 26.03.2009 року, та вказала, що крім 30 грн. претензій до відповідача не має (а.с.39, зворот).

Згідно видаткового касового ордера від 03.08.2009 року №83, представником позивача від відповідача отримано також і кошти в сумі 30 грн.

На час розгляду справи в суді позивачем та його представником недоплачений заробіток обраховано в сумі 76,95 грн., але наявними доказами вказане не підтверджується.

На підставі викладеного у суду відсутні підстави вважати, що позивачу заробіток не доплачений, в задоволенні цієї позовної вимоги необхідно відмовити.

Як вбачається з наданих суду доказів та підтверджується даними перевірки Територіальної державної інспекції праці, в день звільнення позивач не працював, у звязку з чим трудова книжка ним отримана пізніше. Як пояснила представник позивача, трудова книжка ОСОБА_8 нею отримана 26 березня 2009 року, але документально зазначене не підтверджується.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у встановлені законодавством строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суми, які позивач просить стягнути з відповідача на його користь, суд оцінює як такі, що є спірними.

Позивач, який в день звільнення не працював, з письмовою заявою про виплату йому заробітної плати згідно відмітки поштової організації звернувся до відповідача 20 березня 2009 року (а.с.25-26).

Як вбачається з пояснень позивача та його представника, особисто за розрахунком та для одержання трудової книжки до відповідача ОСОБА_1 не звертався. На підприємство для одержання розрахункових коштів позивача 26 березня 2009 року звернулась його представник ОСОБА_2

При цьому суд бере до уваги, що довіреність, видана ОСОБА_1 на імя ОСОБА_2 12.03.2009 року, оформлена неналежним чином: вона не завірена уповноваженою особою згідно вимог чинного законодавства, а тому не підтверджує повноважень представника, не надає право представляти інтереси довірителя та не підлягала прийняттю відповідачем (а.с.39, зворот).

Але відповідачем дана довіреність була прийнята, на її підставі ОСОБА_2 одержала від ПП фірма «Лотос-2003» кошти та трудову книжку ОСОБА_1

Враховуючи, що позивач не заперечує факту передачі йому ОСОБА_2 одержаних коштів та трудової книжки, суд приходить до висновку про виконання відповідачем перед позивачем обовязку виплатити належні йому кошти та видати трудову книжку. Але при цьому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні, оскільки судом не встановлено затримки видачі коштів та трудової книжки в розумінні ст.ст.47, 116-117 КЗпП України.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником або уповноваженим ним органом моральна шкода відшкодовується працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв?язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтями 15 та 30 ЦПК передбачено, що обставини цивільних справ з?ясовуються на засадах змагальності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оскільки позивачем в судовому засіданні не надано доказів в обґрунтування позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в її задоволенні.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути державне мито (судовий збір) у розмірі 17 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1 в період з 01 вересня 2008 року по 31 січня 2009 року працював на посаді охоронника Приватного підприємства фірма «Лотос-2003».

Зобовязати ПП фірма «Лотос-2003» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 01 вересня 2008 року по 31 січня 2009 року.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду у 10-денний термін з дня його проголошення, а особами, які беруть участь у справі, але були відсутні в судовому засіданні протягом 10 днів з дня одержання його копії.

Головуючий О.А.Самсонова

09.09.2010