Апеляційний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Матюшенка І.В.

суддів: Малахової Н.М., Жизневської A.B.

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1

з участю позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 1 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики,

встановила:

У жовтні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом в якому зазначала, що між нею та відповідачем ОСОБА_3 20 листопада 2005 року було укладено договір позики на суму 68680 грн. У визначений договором строк, а саме 12 листопада 2006 року, відповідач кошти за договором позики не повернув, а тому вона порушує питання про стягнення суми позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 20 листопада 2006 року по 7 жовтня 2009 року та 3% річних за цей же період.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 1 березня 2010 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Встановлено, що 12 листопада 2005 року між сторонами по справі було укладено договір позики, за яким ОСОБА_2, як позикодавець, передала у власність ОСОБА_3, як позичальнику, грошові кошти у сумі 68680 гривень, які відповідач зобов'язувався повернути до 12 листопада 2006 року (а.с.10). Станом на вище вказану дату ОСОБА_3 сплачено ОСОБА_2 лише 1030 грн. (а.с.11).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про виконання відповідачем обов'язку щодо повернення коштів 2 листопада 2007 року. Такий висновок суду базується на поясненнях ОСОБА_3 та показах свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що гроші були повернуті відповідачем у їх присутності. Крім того, свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що він особисто щомісячно передавав від ОСОБА_3 позивачці кошти у сумі по 300 доларів США, про що ОСОБА_2 робила відмітки на звороті договору позики, а повернуті ОСОБА_3 кошти у листопаді 2007 року позивачка віддала йому для придбання автомобіля. Проте, такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Факт невиконання ОСОБА_3 умов договору позики від 12.11.2005 року в - частині повернення грошових коштів підтверджується поясненнями позивачки, показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та об'єктивно - наявністю у позивачки ОСОБА_2 оригіналу договору позики. Колегією суддів критично оцінюються пояснення відповідача ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оскільки вказані особи пов'язані трудовими відносинами, є кумами і покази свідка-Міщенка A.M. щодо передачі йому ОСОБА_2 повернутих 02.11.2007 року ОСОБА_3 10000 доларів США для купівлі автомобіля об'єктивно спростовуються змістом розписки від 04.06.2008 року (а.с.49). Невірно витлумачені судом першої інстанції покази свідка ОСОБА_7 в частині повернення сторонніми особами грошових коштів її сестрі (позивачці у справі) без написання відповідної розписки.

За таких обставин, коли висновок суду першої інстанції щодо повернення ОСОБА_3 позивачу грошових коштів за договором позики від 12.11.2005 року не відповідає фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки ОСОБА_3 грошові кошти за договором позики з ОСОБА_2 повернуті у сумі 1030 грн., що підтверджується поміткою на договорі позики (а.с.11), з відповідача на користь позивачки належить стягнути грошові кошти у сумі 67650 грн. Позов в частині стягнення з ОСОБА_3 1030 грн. боргу за договором позики інфляційних втрат на вказану суму на 3% річних не підлягає задоволенню у зв'язку зі сплатою останнім вказаної суми до 12.11.2006 року.

Враховуючи, що позичальник своєчасно, тобто до 12.11.2006 року, не повернув суму позики, з нього, на підставі положень ч. 1 ст. 1050 та ст. 625 ЦК України, на користь позикодавця підлягає стягненню інфляційні втрати за період заявлений у позові, тобто з 20.11.2006 року по 07.10.2009 року, та три відсотки річних від простроченої суми (67650 грн.) за цей же період, або за 1053 дні.

Сума інфляції визначається судом шляхом множення простроченої суми боргу на індекси інфляції, починаючи з грудня 2006 року по вересень 2009 року (67650 грн. х 1.009 х 0.008%) і становить 33080.85 грн. ОСОБА_7 відсотки річних становлять 5698.84 грн. (67650 грн. х 0.008 % х 1053), де: 67650 грн. - сума боргу; 0.008 % - одноденний відсоток при 3% річних; 1053 - кількість днів прострочення виконання зобов'язання.

З відповідача підлягає стягненню на користь позивачки 30 грн. судових витрат, сплачених нею на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, і 1064 грн. 30 коп. судового збору (державного мита) на користь держави.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, ст. ст. 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 1 березня 2010 року скасувати, ухваливши нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 67650 (шістдесят сім тисяч шістсот п'ятдесят) гривень боргу за договором позики, 33080 (тридцять три тисячі вісімдесят) гривень 85 коп. інфляційних втрат та 5698 (п'ять тисяч шістсот дев'яносто вісім) гривень 84 коп. в якості 3% річних від простроченої суми, в всього - 106429 (сто шість тисяч чотириста двадцять дев'ять) гривень 69 коп. та 30 грн. судових витрат, сплачених ОСОБА_2 на ІТЗ.

Стягнути з ОСОБА_3 1064 грн. 30 коп. судового збору (державного мита) на користь держави.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю. Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді