АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія-34 ( 1У) ОСОБА_1
Доповідач Барильська А.П.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Ляховської І.Є.,
суддів - Барильської А.П., Карнаух В.В.
при секретарі ОСОБА_2,
за участю : представника позивача ОСОБА_3, відповідача - ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6 на рішення Довгинцівського районного суду міста ОСОБА_7 від 19 серпня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи : Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 45», «Комунальне житлове підприємство № 13», про відшкодування моральної шкоди, спричиненої затопленням, -
У серпні 2009 року ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої затопленням квартири та просила стягнути на її користь у відшкодування моральної шкоди 3000 грн..
Рішенням Довгинцівського районного суду міста ОСОБА_7 від 19 серпня 2010 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди спричиненої затопленням відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Суд дійшов невірного висновку про невідповідність акту про затоплення, складеного інженером КЖП № 13 вимогам наказу № 76 від 17.05.2008 року Державного Комітету України з питань житлово-комунального господарства, а саме: в акті не зазначена затоплена квартира та не встановлено факт течі води з квартири відповідача, оскільки відповідач в судовому засіданні не заперечувала затоплення, підписувала акт. та погоджувалась компенсувати матеріальні витрати в 300 грн. Суд дійшов невірного висновку про відсутність доказів на підтвердження факту заподіяння позивачці моральної шкоди.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 03 вересня 2008 року відбулось затоплення квартири АДРЕСА_1, власником якої є позивач ОСОБА_6.

Квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_4.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив того, що позивачем не доведено вини відповідача у спричинені позивач моральної шкоди. Акт від 03,09.2008року про затоплення складений порушенням вимог п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного Комітету України з питань житлово - комунального господарства від 17.05.2005 року № 76.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суд) огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній та юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язав і передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним та процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивної цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Як вбачається із матеріалів справи, факт залиття квартири, яка належить позивачу, 03 вересня 2008 року мав місце.

Наявність вини відповідача у затопленні квартири позивача підтверджується актом від 03.09.2008 року, та поясненнями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, які пояснили, що зазначений акт складений в їх присутності у зв'язку з затопленням квартири позивача по халатності відповідача, яка не закрила кран холодної води, внаслідок чого сталося затоплення квартири.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги зазначений акт від 03.09.2008 року, оскільки наявні в ньому порушення вимог п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та при будинкових територій, а саме: не зазначення номеру квартири позивача, відсутність підпису позивача та зазначення пізніше причин затоплення не мають правового значення для встановлення факту затоплення.

Як вбачається із акту від 03.09.2008 року, затоплення стелі на кухні, та коридорі квартири свідчить про наявність вини відповідача в затоплені квартири позивачки. Відповідач не надала суду доказів, які б спростували обставини, викладені в акті від 03.09.2008 року про затоплення.

Внаслідок затоплення квартири, винними діями відповідача

позивачці спричинена моральна шкода. Позивачка є людиною похилої віку після

перенесеного стресу, у позивачки погіршився загальний стан здоровя.

У зв'язку з відсутністю коштів на ремонт квартири, позивачка пережила психологічний стрес.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки, колегія суддів виходить з роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від З 1.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини справи, характер фізичних і моральних страждань позивача, їх інтенсивність і довготривалість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, виходячи із принципів розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача спричинену моральну шкоду у розмірі 300 грн..

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі : судовий збір в сумі 8.50грн. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7.50 грн. в суді першої інстанції та судовий збір в сумі 4.25грн., виграти на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37 грн. в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суту не відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з порушенням вимог матеріального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення відповідно до вимог п.п.3,4 ч.1 ст. 309 УГІК України про часткове задоволення позовних вимог. Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Довгиинцівського районного суду міста ОСОБА_7 від 19 серпня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 у відшкодування моральної шкоди спричиненої затопленням, 300 грн. та судові витрати у сумі 57.25 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: