РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-10177/10

Провадження № 2-10177/10

9 вересня 2010 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого: судді Грищенко І.О.

При секретарі: Мушаровій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова про визнання неправомірними дій, зобовязання перерахунку та виплати державної соціальної допомоги як особі, яка має статус «дитина війни»,

встановив :

05.07.2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати неправомірними дії відповідача, щодо виплати щомісячного підвищення до пенсії, як дитині війни. Зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому, як дитині війни, недосплачену щомісячну державну соціальну допомогу за період з 01.10.2008 року по 01.07.2010 року в розмірі 2364,60. Стягнути на його користь з відповідача, витрати на юридичну допомогу, понесені при оформлені позову в розмірі 300 грн. та судові витрати

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він належить до соціальної категорії «Дитина війни» та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01.10.2008 року по 01.07.2010 року має право на отримання соціальної допомоги в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком. Відповідач, не здійснив нарахування та виплату відповідного підвищення до пенсії, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися з даним позовом.

Позивач надав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутністю, у зв'язку з тим, що він являється людиною похилого віку та не має можливості бути присутнім в суді.

Представник відповідача на судове засідання не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, про день та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, що підтверджується письмовими розписками про отримання судових повісток, доказів, що підтверджують неявку з поважної причини, заяви про розгляд справи за відсутністю представника або письмових заперечень проти позову не надав.

З огляду на таке, справа розглядається у відсутність позивача та представника відповідача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач має статус «Дитина війни», що підтверджено даними посвідчення, в якому зроблено відповідний запис №10013 від 13.06.2006 року.

Враховуючи зазначений статус позивача, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, він має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що відповідач не здійснює позивачу зазначених виплат.

Виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів у їх сукупності, доходжу висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи при цьому з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», цій категорії громадян пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з положеннями ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Сторонами по справі не заперечується, що позивач, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни має право на отримання доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Пенсійний фонд України діє у відповідності Положення „Про Пенсійний фонд України і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Що стосується вимог позивача про зобов'язання відповідача виплачувати йому з 01.01.2008 році, щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, суд вважає, що такі вимоги підлягають частковому задоволенню.

Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-V1 «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст.. 6 цього Закону викладено в новій редакції. Зазначені зміни набрали чинності з 1 січня 2008 року. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни щодо розміру пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України ( є неконституційними).

Конституційний Суд України у п.3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив: „Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до вимог ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з приписів ч.2 ст.152 Конституції України та дати ухвалення рішення Конституційним Судом України відповідач повинен був нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни з 22.05.2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пункту 12 статті 71 Закону України „Про Державний бюджет України, ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 22.05.2008 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст..6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, нараховувати та здійснювати позивачу відповідні доплати.

Сторонами по справі не заперечується, що позивач, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни має право на отримання доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

З довідки про фактично виплачені суми щомісячного підвищення до пенсії згідно з Законом України "Про соціальний захист дітей війни" за 2009-2010 роки, яка долучена до матеріалів справи, вбачається, що відповідач здійснював позивачу виплати, але не в повному обсязі.

Так, в період з січня 2009 року по березень 2010 року виплати відбувалися в розмірі 49,80 грн. Загальна виплачена за вказаний період часу сума становить 1045,80 грн.

В період з січня 2008 року по 22 травня 2008 року, тобто до ухвалення вказаного вище рішення Конституційного Суду України, у відповідності до вимог ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 01.01.2008 року, з урахуванням п.п.41 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», діяв на підставі та у відповідності з чинною нормою зазначених законів, а тому позовні вимоги щодо стягнення доплати до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року задоволенню не підлягають. Отже, з 22.05.2008 року відповідач повинен був діяти у відповідності з приписами чинної норми ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», нараховувати та здійснювати виплату позивачу доплату до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, а не 10%, що мало місце та підтверджено даними вказаної вище довідки.

Приймаючи до уваги, що починаючи з 22.05.2008 року суми повинні виплачуватися на підставі Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» № 530 від 28.05.2008 року, та станом на 2009 рік вказана постанова є діючою, то позовні вимоги позивача в частині нарахування та виплати за 2009 рік пенсії з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановлено ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове пенсійне страхування є законним та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що позивач є дитиною війни, він наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання надбавки до пенсії.

Наділивши дітей війни зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є дітьми війни.

Тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист дітей війни.

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до вимог ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, осіб держави.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Положеннями ч.1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходить з того, що вимоги про стягнення з відповідача доплати до пенсії у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, якому надані такі повноваження.

Судові витрати, понесені позивачем при подачі позову до суду та підтверджені документально, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, в порядку ч.1 ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто, частина сплаченої позивачем при подачі позову до суду суми державного мита в розмірі 25,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

Судові витрати у вигляді наданої позивачу правової допомоги, які підтверджені документально, підлягають стягненню на його користь з відповідача відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України.

Таким чином суд вважає, що діями відповідача порушені права позивача на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, тому вбачає підстави для часткового задоволення позовних вимог за 2008 рік з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, за 2009 рік з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, за 2010 рік з 01.01.2010 року по 01.07.2010 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 11, 57-60, 84, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, ст. 64, 124, 152 Конституції України, ст.ст. 3, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова, щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як дитині війни.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова, здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове пенсійне страхування та провести відповідні виплати за 2008 рік з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, за 2009 рік - з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, за 2010 рік з 01.01.2010 року по 01.07.2010 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені позивачем при зверненні з позовом до суду та документально підтверджені, в розмірі 145,50 грн. (сто сорок п'ять гривень п'ятдесят копійок).

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова на користь ОСОБА_1 витрати, пов'язані з наданням правової допомоги, в розмірі 300 (триста) гривень.

Рішення може бути оскаржено позивачем в палату по цивільних справах апеляційного суду Харківської області через суд І інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання стороною його копії.

Головуючий суддя І.О. Грищенко