Справа № 2-37/10
Провадження № 2-37/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2010 року Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого- судді Цюмрака М.Д.

при секретарі Опока Г.І.

з участю адвокатів ОСОБА_1. та ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жидачеві справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_4 /ОСОБА_5/ ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та третіх осіб - Стрийського МБТІ та Жидачівської міської ради про визнання права спільної, сумісної власності на будинковолодіння, визнання недійсними договорів купівлі-продажу будинковолодіння та визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_4 /ОСОБА_5/ ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та третіх осіб - Стрийського МБТІ та Жидачівської міської ради про визнання права спільної сумісної власності на будинковолодіння, визнання недійсними договорів купівлі-продажу будинковолодіння та визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що її батько ОСОБА_9 з 15.04.1978 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 /Верес/ ОСОБА_10, з якою проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1.

За час спільного проживання із ОСОБА_11 він побудував гараж, літню кухню, підвал, коридор, кухню, баню. Крім того батько позивачки неодноразово проводив ремонти будинку, зробив перекриття будинку і все це він робив за свої кошти, тобто за час спільного проживання із дружиною її будинковолодіння суттєво збільшилося у ціні і фактично воно стало спільною сумісною власністю подружжя. При житті батько позивачки з своєю дружиною прийняли квартирантів у свій будинок - відповідачів по справі ОСОБА_4. 05.11.2006 року померла ОСОБА_11, після смерті якої відкрилася спадщина згідно закону, яку фактично прийняв батько позивачки, оскільки після смерті дружини продовжував проживати в будинковолодінні.

Батько позивачки помер 16.11.2007 року і позивачка, як спадкоємець 1-ої черги після смерті батька звернулася до нотаріуса з приводу прийняття спадщини але виявилося, що існує договір купівлі-продажу житлового будинку №17 по вул.Зеленій, 17 згідно якого дружина батька ОСОБА_11 продала, а ОСОБА_4 01.06.2005 року купив спірне будинковолодіння.

Позивачка вважає цей договір незаконним, оскільки при житті ОСОБА_11 він не міг бути укладеним, він сфабрикований, підпис у договорі вчинений не ОСОБА_11, а іншою особою тому вона просить визнати даний договір недійсним.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3свої вимоги, викладені в позовній заяві, повністю підтримала і суду пояснила, що її батько - ОСОБА_9 15 квітня 1978 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_12 і поселився проживати до неї в будинок № 17 по вул..Зеленій у м.Жидачеві Львівської області; Будинок був збудований тільки наполовину, а другу половину добудовував батько. Крім того він зробив сходи до будинку, побудував гараж, добудував до будинку веранду, в якій обладнав ванну, туалет, коридор, кухню, за рахунок чого значно збільшилася житлова площа будинку, погріб, Літню кухню яку визначено як сарай, російську баню, бетонне замощення кругом житлового будинку, зробив металеві ворота, заново перекрив житловий будинок, поштукатурив його, тобто значно збільшив вартість будинковолодіння.

Позивачка пояснила, що батько із своєю дружиною жили в злагоді, ніколи не сварилися. Оскільки батькова дружина не мала своїх дітей, тому до неї і її дітей ставилася дуже добре, була дуже гостинною, приїжджала до позивачки у м.Стрий на всі урочисті події / ювілеї, весілля сина/. Вона до самої смерті мала добрий зір, ніякої сліпоти у неї не було. Позивачка вважає, що договір купівлі-продажу житлового будинку ОСОБА_11 укладався без її згоди як власника будинку і крім того не порадившись із батьком позивачки.

Після смерті дружини, батько позивачки не звертався по питанню оформлення спадщини в нотаріальні органи у зв»язку з хворобою, оскільки після перенесеного інсульту він не розмовляв, а позивачка на той час перебувала у Росії.

Позивачка просить визнати будинковолодіння під № 17 по вул.Зеленій у м.Жидачеві спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_9, визнати договори купівлі-продажу спірного будинковолодіння від 01.06.2005 року та від 11.04.2008 року недісними та визнати за нею право власності в порядку спадкування на спірне будинковолодіння.

Відповідач ОСОБА_4 проти позову заперечив і суду пояснив, що він із сім»єю не мав де жити, а тому шукав у м.Жидачеві житло. Він дізнався, що ОСОБА_11 продає будинок, але з такою умовою, що вона із своїм чоловіком продовжуватимуть проживати в будинку до своєї смерті, а ОСОБА_4 буде ними опікуватися, на що відповідач погодився.

01.06.2005 року було укладено договір купівлі-продажу спірного будинковолодіння. Про це знав ОСОБА_9, який також цього хотів, оскільки як він так і дружина були хворими і їм необхідна була стороння допомога, яку відповідач зобов»язувався їм надавати. Договір купівлі-продажу будинковолодіння посвідчувався у приватного нотаріуса ОСОБА_7. Оскільки ОСОБА_11 погано бачила, тому підпис за неї поставив ОСОБА_13 Коли ОСОБА_11 померла, то сім»я відповідача її поховала і продовжувала доглядати за її чоловіком ОСОБА_11 Порфирієм. Коли ОСОБА_9 тяжко захворів, то тільки тоді появилася позивачка. До того ОСОБА_9 неодноразово говорив, що дочка його не признає, бо він покинув її і її маму. Позивачка вирішила помиритися з батьком тому, що хотіла отримати після його смерті спадщину, незнаючи, що батько ніякого майна не мав, оскільки сам жив у будинку який належав в порядку спадкування його дружині ОСОБА_11.

Після смерті ОСОБА_9, відповідач разом із позивачкою поховав його. Будучи власником спірного будинковолодіння, позивач частину будинку продав своїй сестрі.

Просить у позові відмовити, оскільки як мотиви позову, так і пояснення свідків позивачки надумані і не відповідають дійсності.

ОСОБА_5 /ОСОБА_4/ ОСОБА_6 позов заперечила і суду пояснила, що 11.04.2008 року вона купила у свого брата частину спірного будинковолодіння, поскільки їй необхідне було житло. Все те, про що написала в позовних заявах позивачка, а також її свідки не відповідає дійсності. Свідки ніколи не спілкувалися із сім»єю ОСОБА_9, так як були з ними у сварці, а в судовому засіданні свідки заявили, що жили із ОСОБА_9 в добросусідських відносинах. Свідки ніколи не знали що робиться у сім»ї ОСОБА_9, не знали чи продає ОСОБА_11 хату чи ні, і з ними вона ніколи ні про що не радилася. З ким ОСОБА_11 підтримувала родинні стосунки, так це із своїм двоюрідним братом ОСОБА_14, який дану сім»ю часто провідував і вони тільки з ним про все радилися.

Поскільки відповідачка вважає себе законним набувачем частини спірного будинковолодіння, тому просить відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимоґ.

ОСОБА_15 ОСОБА_16 нотаріус Жидачівського районного нотаріального округу проти задоволення позову заперечила і суду пояснила, що 01.06.2005 року вона посвідчувала договір купівлі-продажу житлового будинку № 17 по вул.Зеленій у м.Жидачів, який належав на праві власності ОСОБА_11, яка його отримала у власність в порядку спадкування після смерті сестри ОСОБА_2, тобто ОСОБА_9 не був власником спірного будинковолодіння. ОСОБА_11 мала всі правовстановлюючі документи на даний будинок і мала право розпорядитися ним на свій розсуд. Договір купівлі-продажу був укладений і оформлений відповідно до вимог ст.224 ЦК України, Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Для вчинення підпису від імені власниці відчужуваного будинку, яка не могла не могла підписатися через стан свого здоров»я / поганий зір/, була запрошена стороння особа, яка і вчинила підпис після з»ясування нотаріусом волевиявлення власника.

ОСОБА_7пояснила, що ОСОБА_13 не являвся стороною правочину, а тому згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від нього не вимагається ксерокопія паспорта та ідентифікаційний код, а також пояснила, що ксерокопії паспортів сторін правочину у 2005 році ще не долучалися до нотаріального переведення, а тільки записувалися паспортні дані в реєстрі нотаріальних дій, що і було зроблено нотаріусом.

Приватний нотаріус вважає, що вона при укладенні даного договору не допустила жодної помилки і абсолютно не порушила чиїхось прав, в тому числі ОСОБА_9, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_13, який залучений судом до участі в справі як відповідач (згідно ухвали апеляційного суду Львівської області від 13.04.2009 року/а.с.186/) суду пояснив, що 01.06.2005 року він із своїм товаришем зайшов до приватного нотаріуса ОСОБА_7 щоб оформити доручення, де його попросив ОСОБА_4М, підписати договір купівлі-продажу будинку замість ОСОБА_11,, яка погано бачила, на що відповідач погодився. Після з»ясування нотаріусом його даних, він вчинив підпис замість ОСОБА_11 ОСОБА_11 він взагалі не знав, а ОСОБА_17 бачив у м.Жидачеві, але знайомим з ним не був.

Відповідач вважає, що він нічого протизаконного не вчинив, а виконав просьбу перестарілої жінки ОСОБА_11, підписавшись замість неї, тому просить у позові відмовити.

ОСОБА_15 ОСОБА_8 - приватний нотаріус Жидачівського районного нотаріального округу проти позову заперечила і суду пояснила, що 11.04.2008 року вона посвідчила договір купівлі-продажу 44/100 частин спірного житлового будинку за реєстром № 446 між сторонами ОСОБА_4 та ОСОБА_18. Відчужувачем були подані всі необхідні правовстановлюючі документи на даний будинок і він вправі був розпорядитись своїм майном на свій розсуд. Договір купівлі-продажу між сторонами був укладений і оформлений відповідно до вимог ст.224 ЦК України, Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Крім того ОСОБА_8 пояснила, що сім»ю ОСОБА_11 вона дуже добре знала, оскільки проживала з ними по сусідству, через одну хату. Із всіма сусідами, що жили з ними поряд, вони не розмовляли роками, були у сварці, в тому числі із сусідами ОСОБА_19, ОСОБА_20 та ОСОБА_21. ОСОБА_11 ні з ким не спілкувалися, вели замкнений спосіб життя. Хто до них часто навідувався, так це ОСОБА_14 - родич ОСОБА_11 /Верес/ ОСОБА_11. ОСОБА_9 був дуже нервовим, жорстоким, він збиткувався над своєю дружиною ОСОБА_11, яка не раз втікала від нього, щоб він не побив її. Будучи за щось розлюченим на собаку, ОСОБА_9 зарубав її, побив всіх курей і закопав. Про існування його дочки ніхто не знав і вона ніколи не навідувалася до свого батька, вони ніколи не спілкувалися і тільки через деякий час як померла ОСОБА_11 із Стрия появилася позивачка з метою отримати спадщину, але вона не знала, що батько ніякого майна не мав. Будинковолодіння належало дружині ОСОБА_9, яке вона отримала в порядку спадкування після смерті сестри і при житті розпорядилася ним на свій розсуд, продавши ОСОБА_18.

Представник третьої особи ОСОБА_22 - юрисконсульт Жидачівської міської ради суду пояснила, що ОСОБА_11 не раз укладала договори пожиттєвого утримання але розривала їх, потім шукала інших людей. Своїм майном вона розпорядилася на свій розсуд, а тому вважає, що підстав для задоволення позову немає.

Представник третьої особи Стрийського МБТІ в судове засідання не явився, а направив заяву в якій вказав, що жодної зацікавленості в результатах розгляду цієї справи не має та самостійних вимог на предмет спору не заявив, тому просить розгляд справи проводити без їхнього представника.

Суд, заслухавши пояснення позивачки у підтримання позовних вимог, заперечення проти позову відповідачів, пояснення представника третьої особи, свідків, перевіривши документи вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з таких міркувань.

В судовому засіданні встановлено, що спірне будинковолодіння по вул. Зеленій № 17 у м.Жидачів на час одруження в 1978 році і вселення батька позивачки ОСОБА_9 в будинок, належало батькові дружини - ОСОБА_23, який помер 08.06.1971 року.

Суд критично відноситься до пояснення позивачки ОСОБА_3 відносно того, що вона провідувала свого батька і його другу дружину, що була з ними у добрих стосунках, що батькова друга дружина неодноразово бувала у неї вдома на їх сімейних святах, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що вона з батьком та його другою дружиною - ОСОБА_9 /Верес/ ОСОБА_11 ніколи не спілкувалася через те, що батько покинув її матір, а одружився із Верес. Появилася позивачка у м.Жидачеві тільки тоді, коли ОСОБА_9 /Верес/ ОСОБА_11 померла, а батько був дуже хворим і його доглядали відповідачі ОСОБА_18. Такі пояснення суду дав свідок ОСОБА_14 - двоюрідний брат Верес /ОСОБА_9/ ОСОБА_11, який до смерті сестри та її чоловіка провідував їх як вдома, так і в лікарні коли вони хворіли, а також відповідачка по даній справі ОСОБА_8, яка проживала через одну хату від ОСОБА_9 і достовірно знає, що ОСОБА_11 із своїм чоловіком ще задовго до смерті не спілкувалися із сусідами.

Суд також критично відноситься до пояснень свідків ОСОБА_19, ОСОБА_20 та ОСОБА_21, які суду стверджували, що із сім»єю ОСОБА_11 перебували в добросусідських стосунках, часто ходили одні до одних, а тому знають, що ОСОБА_9 був добрим господарем, побудував літню кухню, сарай, гараж, баню. Про те, що ОСОБА_11 при житті продала хату, свідки не чули.

Однак в судовому засіданні достовірно встановлено, що дані свідки дійсно були сусідами сім»ї ОСОБА_11, але з ними роками перебували у сварці, а тому ніколи одні з одними не спілкувалися, а значить і не могли знати, що ОСОБА_11 продала хату ОСОБА_18. Це в судовому засіданні ствердили свідок ОСОБА_14, двоюрідний брат ОСОБА_11 /Верес/ ОСОБА_11 та відповідачкаприватний нотаріус ОСОБА_8

Про те, що свідки говорили суду неправду відносно того, що ОСОБА_9 закінчував будівництво спірної хати, крім свідка ОСОБА_14 свідчить документ - рішення Жидачівської міської ради від 07.01.1988 року згідно якого виконком Жидачівської міської ради розглянув заяву ОСОБА_23 і затвердив акт прийняття в експлуатацію Індивідуального житлового будинку від 24.12.1987 року житловою площею 54.3 кв.м, загальною площею 68.1 кв.м. і дозволив Стрийському МБТІ зареєструвати цілий житловий будинок за ОСОБА_23 (а.с.83).

Отже, якщо б будинок не був закінченим, то комісія не прийняла б його в експлуатацію, а МБТІ не зареєструвала б такий будинок. Значить ОСОБА_9 не добудовував будинок, а поселився в готовий житловий будинок.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом Жидачівської нотаріальної контори 10.02.1992 р. за реєстром № 297 право власності на спірне будинковолодіння перейшло до сестри дружини - ОСОБА_24, яка померла 29.09.1996 року. Після її смерті, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори 24.10.1997 року за реєстром № 1138 дане будинковолодіння успадкувала дружина померлого ОСОБА_9 - ОСОБА_11. Отже, власником будинковолодіння була ОСОБА_12, яка отримала його в порядку спадкування, тобто це її особисте майно, а не майно подружжя і вона мала згідно закону право розпорядитися своїм майном на свій розсуд, що вона і зробила, продавши будинок ОСОБА_18 з умовою, що він її та її чоловіка догляне до смерті, що і сталося.

Якщо б батько позивачки добудував частину хати, побудував літню кухню, сарай, гараж, веранду, погріб і баню, то чому він при житті не ставив питання про оформлення ним побудованих будівель на своє ім»я, а напевно тому, що він нічого не будував. Крім того, з часу оформлення договору купівлі-продажу будинковолодіння від 01.06.2005 року і до дня смерті ОСОБА_9 - 16.11.2007 року він не ставив питання про визнання даного договору недійсним, якщо він вважав що порушено його права.

Жодних письмових доказів, котрі б ствердили створення спільної сумісної власності на будинковолодіння позивачкою суду не подано. Крім того, за життя батько позивачки, проживаючи в будинку з дружиною та її родичами жодних претензій до законних власників будинку не ставив, на створення спільної сумісної власності подружжя не претендував і такого права не набув.

01.06.2005 року дружина ОСОБА_9 своє будинковолодіння продала ОСОБА_4, на що мала право.

Суд вважає, що приватним нотаріусом ОСОБА_7, повністю Дотримано вимог Інструкції «Про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» при підписанні договору купівлі- продажу від імені ОСОБА_11. Перевіривши нотаріальне переведення суд не знайшов у ньому копію паспорта та довідку про ідентифікаційний код відповідача ОСОБА_13, який замість ОСОБА_11 поставив свій підпис, оскільки Юрочко не являвся стороною правочину, а згідно вищеназваної Інструкції від нього не вимагається копія паспорта та довідка про ідентифікаційний код.Копії паспортів сторін правочину у 2005 році згідно Інструкції яка діяла на той час, ще не долучалися, а тільки записувалися паспортні дані в реєстрі нотаріальних дій, що і було зроблено.

З реєстру нотаріальних дій вбачається, що в ньому записані нотаріусом паспортні дані сторін правочину -ОСОБА_11 та ОСОБА_4.

Суд вважає, що нотаріусом ОСОБА_7 дотримано п.45 Інструкції про вчинення нотаріальних дій де вказано, що коли майно набуте в результаті дарування чи отримано в спадщину, воно є особистою власністю і в такому випадку правочин може бути посвідчений без згоди другого з подружжя.

Нотаріально посвідчені правочини підписуються у присутності нотаріуса. Відчужувачка ОСОБА_11 не могла власноручно підписати правочин так як скаржилась на похилий вік, сліпоту (глаукома), тому згідно абзацу 2 ст.16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій даний правочин підписано за її особистим проханням у присутності нотаріуса іншою особою, тобто відповідачем ОСОБА_13. Суд не вбачає жодного порушення при вчиненні даного правочину, так як і при складанні правочину від 11.04.2008 року, згідно якого ОСОБА_5 /ОСОБА_4/ ОСОБА_6 придбала 44/100 спірного будинковолодіння.

При таких обставинах в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 60, 213-215 ЦПК України, ст.ст.316-319 ЦК України, Постановою №7 від 04.10,1991 р. Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 /ОСОБА_4/ОСОБА_6, приватних нотаріусів ОСОБА_7, ОСОБА_8

Миколаївни та третіх осіб Стрийського МБТІ і Жидачівської міської ради про визнання права спільної сумісної власності на будинковолодіння, визнання недійсними договорів купівлі-продажу будинковолодіння та визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з часу його оголошення.

Головуючий-суддя: М.Д. Цюмрак

Примітка: оригінал рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.