Справа № 2-572/10
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2010 р. м. Запоріжжя

.Комунарський районний м. Запоріжжя області у складі: головуючого - судці Якубіної В.Б.

при секретарі Тарадюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного банку «Європейський» про стягнення суми боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АКБ «Європейський» про розірвання договору, стягнення 57 000 грн. суми вкладу, процентів за користування вкладом у розмірі 2397 грн. 90 коп., пені у розмірі 12 473 грн. 77 коп., відшкодування моральної шкоди у розмірі 6000 грн., компенсації витрат на правову допомогу у розмірі 400 грн., витрат на інформаційне- технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що 30.09.2008р. між сторонами укладений договір банківського вкладу «Європейський БАЛАНС» № 2635.25.980.37163., за умовами якого позивач здійснив вклад у розмірі 57 000 грн. Під час дії договору позивачем було прийнято рішення про зняття своїх коштів з депозиту, у звязку з чим останній звернувся до відповідача із відповідною заявою. Проте, відповідачем сума вкладу повернута не була.

Крім того, зазначив, що відповідач повинен сплатити на користь позивача суму процентів за користування вкладом у розмірі 2398 грн. 91 коп.

Позивач із посиланням на приписи ст.ст. 598, 611 ЦК України просить розірвати укладений між сторонами по справі договір.

Додатково позивач зазначив, що згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.1996р. до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів ... про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Зазначає, що правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем з приводу договору від 03.02.2009р. регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобовязання, не звільняє його від виконання зобовязання в натурі.

З урахування вищевикладеного позивач зазначає, що з відповідача має бути стягну пеня за прострочення виконання своїх зобовязань, згідно з договором № 2635.25.980.37163 в 30 вересня 2009р. за період прострочки від 10.03.2009р. по 16.03.2009р. у розмірі трь< відсотків, що становить 12 473,77 грн.

Також позивач посилається на спричинення йому моральної шкоди в розмірі 6000,( грн. внаслідок неправомірних дій відповідача. Позовні вимоги ґрунтуються на приписах ст.с 15, 16, 530, 598, 611, 1060 ЦК України, ст.ст. 10, 22 Закону України «Про захист пр; споживачів».

Позивач заявами від 02.02.2010 р. доповнив позовні вимоги.

Так, позивач зазначив, що 14.10.2009 р. фондом гарантування вкладів фізичних осі йому була виплачена сума боргу у розмірі 59 398 грн. 91 коп.

Крім того, у наданій суду заяві позивач збільшив розмір позовних вимог, зокрем просить стягнути з відповідача на користь позивача 377 777 грн. 06 коп. суми пені у розмі трьох відсотків за прострочення виконання зобовязання.

Також позивач у заяві про доповнення позовної заяви від 02.02.2010р. зазначив, п відповідно до постанови Правління НБУ № 489 від 19.08.2009р. з 21.08.2009 р. відкликаь банківську ліцензію АКБ «Єврпейський» та призначено ліквідатора - ОСОБА_2| Савелійовича та запроваджено процедуру ліквідації відповідача.

Тобто рішення про ліквідацію відповідача було прийнято під час розгляду цивільні справи за позовом ОСОБА_1

З огляду на викладені вище обставини просить зобовязати ліквідатора АК «Європейський» включити позивача до реєстру кредиторів АКБ «Європейський».

В іншій частині позовні вимоги-залишені без змін.

У судовому засіданні позивач доповнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином, в запереченнях на позовну заяву зазначив наступне. 1 жовтня 2009 р. позивач у повному обсязі отримав відшкодування коштів за його вкладом згідв Договору банківського вкладу № 2635.25.980.37163 від 30.09.2008р. за рахунок коштів Фонді гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі 75 952,22 грн. в Запорізькій філії А «Брокбізнесбанк», що підтверджується заявою на видачу готівки № 4 від 14.10.2009р. Пр цьому, відшкодування в сумі 75952 грн. 22 коп. включає суму вкладу - 57 000 грн., сум нарахованих процентів у розмірі 543 грн. 45 коп., та суму грошових коштів, що знаходились б поточному рахунку позивача у розмірі 18 408 грн. 77 коп. Проценти за депозитним договоро: були нараховані та виплачені позивачу по день відкликання банківської ліцензії та призначенв ліквідатора - 20.08.2009р. включно, що повністю узгоджується з приписами п. 4 ст. 91 Закон України «Про банки та банківську діяльність».

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 37777 грн. 06 коп. суми пені у розмірі трьох відсотків за прострочення виконання зобовязання, і вона не підлягає задоволенню внаслідок того, що з 14.05.2009р. в АКБ «Європейський» введен тимчасову адміністрацію, а з 21.08.2009р. в АКБ «Європейський» ініційовано процедур ліквідації, тобто з 14.05.2009 року і до теперішнього часу введено мораторій, під час дії яког неустойка не нараховується.

Крім того відповідач зазначив, що до переліку відносин, що регулюються Законо: України «Про захист прав споживачів» не включено послуги із залучення банками грошови коштів від фізичних осіб, тобто розміщення фізичними особами коштів на вкладних рахунках банківських установах, а отже вказаний Закон не поширює свою дію на спірні правовідносини.

Відповідач зазначив, що жодних підстав для задоволення позовної вимоги про стягненн # на користь позивача з відповідача 6000 грн. суми моральної шкоди не має, оскільки, доказів, щ підтверджують факт заподіяння позивачу моральної шкоди, доказів, що доводять вин відповідача позивач не надав, наявність причинно-наслідкового звязку у діях відповідача і заподіянні моральної шкоди не доводить, міркування, що обґрунтовують моральну шкоду розмірі 6 000 грн.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача 400 грн. компенсації витрат за надання правової допомоги позивачу, то відповідач зазначив, що вона не підлягає задоволенню оскільки, до позовної заяви не надано жодних доказів, які б доводили факт здійснення позивачем витрат на правову допомогу та не надано жодного розрахунку вартості таких витрат.

З урахуванням викладених вище обставин відповідач просить відмовити позивачеві у задоволені позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як випливає з матеріалів справи, 30.09.2008р. між АКБ «Європейський» та ОСОБА_3 (вкладник) був укладений договір банківського вкладу «Європейський БАЛАНС» 2635.25.980.37163., згідно з п. 1.1 якого вкладник передає банку, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти у сумі, передбаченій п. 3.1 цього Договору, на умовах цього Договору та з видачею Вкладнику на підтвердження внесення Вкладку виписки з рахунку.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що банк приймає від вкладника готівкою або шляхом безготівкового перерахування грошові кошти (вклад) у сумі 2000 грн. строком на 1095 днів з 30.09.2008 р. по 29.09.2011 р.

Згідно квитанції № 1270582 від 30.09.2008 р., позивач на виконання умов договору здійснив вклад у розмірі 2000 грн.

01.10.2008р. позивач здійснив поповнення вкладу на суму 55 000 грн., що підтверджується квитанцією від 01.10.2008 р.

У відповідності до пункту 3.7 Договору передбачено, що у випадку звернення вкладника до банку з письмовою вимогою про повернення вкладу до закінчення строку вкладу, сторони цього Договору погодили наступний порядок задоволення такої вимоги. При отриманні банком зазначеної вище вимоги вкладника банк, протягом пяти банківських днів з моменту отримання банком такої вимоги, повертає у порядку, передбаченому п. 3.17 цього Договору, вклад разом із процентами, нарахованими відповідно до умов цього пункту Договору. При цьому, проценти, нараховані за користування вкладом, перераховуються за процентною ставкою, розмір якої встановлений за згодою сторін в залежності від фактичного строку зберігання коштів на рахунку.

02.03.2009р. позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення видачі грошових коштів в повному обсязі.

Оскільки сума банківського вкладу повернута не була, позивач звернувся в суд з даним позовом.

Аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що правовідносини сторін ґрунтуються на договорі банківського вкладу «Європейський БАЛАНС» 2635.25.980.37163. від 30.09.2008 р.

Згідно ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банки мають право приймати вклади (депозити) від юридичних і фізичних осіб.

В статті 1 цього Закону визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком. Банк зобовязаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнту банку.

Статтею 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публіч договором (стаття 633 цього Кодексу).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовую' положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах ви, вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спли встановленого договором строку (строковий вклад).

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умова: повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний вид вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юрИдичн особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимог нікчемною.

З обставин справи вбачається, що позивач звертався до відповідача із вимогою повернення суми вкладу.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2009 р. позивач у повному обсязі отри відшкодування коштів за його вкладом згідно Договору банківського вкладу 2635.25.980.37163 від 30.09.2008 р. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізич осіб в розмірі 75 952 грн. 22 коп. в Запорізькій філії АТ «Брокбізнесбанк», що підтверджує: заявою на видачу готівки № 4 від 14.10.2009 р. При цьому, відшкодування в сумі 75 952 грн коп. включає суму вкладу - 57 000 грн., суму нарахованих процентів - 543 грн. 45 коп., та с грошових коштів, що знаходились на поточному рахунку позивача - 18 408 грн. 77 коп.

Оскільки сума вкладу була повернута позивачеві (після звернення з позовом в суд) позовні вимоги про стягнення з відповідача суми вкладу у розмірі 57 000 грн. та суми проце: за користування вкладом у розмірі 2397 грн. 90 коп. не підлягають задоволенню.

Пунктом 3.13 Договору передбачено, що договір вступає в силу з дня внесе готівкових коштів у касу банку чи зарахування безготівкових коштів на рахунок, відкри вкладнику, і діє до повного повернення банком вкладнику суми вкладу та сплати процеї відповідно до умов цього договору. ^

Як вже зазначалось вище, відповідач по справі 14.10.2009 р. повернув позивачу с вкладу та сплатив проценти у повному обсязі, що свідчить про те, що укладений між сторон по справі договір банківського вкладу № 2635.25.980.37163 від 30.09.2008р. є таким, припинив свою дію.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовна вимога про розірва укладеного між позивачем та відповідачем договору банківського вкладу № 2635.25.980.37 від 30.09.2008р. не підлягає задоволенню, оскільки спірний договір припинив свою дії встановленому договором та законом порядку.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача с пені у розмірі 377 777 грн. 06 коп. за період з 10 березня 2009 року по 14 жовтня 2009 рою вона є необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, якщо виконавець виконує чи неналежно виконує зобовязання згідно із законом або договором, то він сшк споживачеві неустойку (штраф, пеню), тільки в тому випадку, якщо вона передбач законодавством чи договором.

Як вбачається з матеріалів справи, договором банківського вкладу, укладе* сторонами 30 вересня 2008 року, не передбачена сплата виконавцем неустойки (штрафу, п за невиконання чи неналежне виконання зобовязань.

Відповідно до ст. 177 ЦК України речі, у тому числі гроші, та виконані роботи і на, послуги є різними видами цивільних прав і послуга, як обєкт цивільних правовідносин, діяльність, яка триває у часі і не має уречевленого результату або результат є невіддільним самої діяльності.

Договори про надання послуг в системі договірних зобовязань становлять самостіш групу цивільно-правових договорів, до яких договір банківського вкладу не відноситься.

Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавеп зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязуєте оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором, отже, ш договір може бути як відплатним, так і безвідплатним.

Отже, суть послуги полягає у самій дії виконавця і не знаходить втілення у певном матеріальному результаті, а тому твердження позивача про те, що договір банківського вкладу видом договору про надання фінансової послуги є помилковим і правових підстав д.і стягнення суми пені у розмірі 377 777 грн. 06 коп. за період з 10 березня 2009 року по 1 жовтня 2009 року з розрахунку суми неповернутого вкладу не має. Предметом договор депозиту є грошові кошти, а не надання послуги.

Щодо позовних вимог про стягнення суми 6000 грн. моральної шкоди, то суд зазнача наступне.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоді завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно ві: характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібносте- потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдзді моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інддд>: обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В п. З Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практик' в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної', драв, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством' і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження еітин ::: громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди піджягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку м::ж шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд. зокрема повннен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних че сдгчЕдд страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення р вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуваш моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіюва шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавств (п.5 Постанови).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно і характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позиві характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванн інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених зміь його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативі чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформаї При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (і Постанови).

Як на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди, останній посилається на' що внаслідок порушення відповідачем своїх зобовязань за договором позивач не міг тривал час користуватись належними йому коштами, у звязку з чим позивач тривалий час переживав за долю своїх коштів; позивач був позбавлений можливості надати матеріальну допомогу сво близьким; дії відповідача негативно вплинули на загальне самопочуття позивача, на йо впевненість у можливості майбутнього благополуччя.

Суд не знаходить підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскіль позивачем у встановленому законом порядку не було доведено наявності такої шкоди, матеріалів справи не вбачається того, що дії відповідача у спірних правовідносинах бу спрямовані на приниження честі і гідності позивача. Не доведений позивачем і розмір моральної пткоди.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є недоведеними і підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, позивач у доповненні до позовних вимог просить зобовязати ліквідато АКБ «Європейський» включити ОСОБА_1 до реєстру кредиторів АКБ «Європейський»

Суд не знаходить підстав для задоволення вищевказаної позовної вимоги з огляду на: що питання банкрутства у відповідності до ч. 2 ст. 12 ГПК України підвідомчі господарські судам та не вирішуються в порядку цивільного судочинства.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню і позовні вимо про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат, у підтверджені квитанцією, а саме витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгля справи в суді у розмірі ЗО грн., витрати на правову допомогу у розмірі 400 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 59,60, 88, 208, 209, 212, 21 215, 292, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного комерційного банку «Європейський» на користь ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу розмірі 30 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 400 грн.

Стягнути з Акціонерного комерційного банку «Європейський» судовий збір у розмірі грн. в дохід держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізьк області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошен; рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляцій скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя В.Б. Кулик