Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2010 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Сілантьєвої Е.Є.

При секретарі Винокуровій О. С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-ї особи ОСОБА_4, відділ громадянства, паспортної та імміграційної служби Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, орган опіки та піклування Фрунзенської районної у м. Харкові ради про виселення та анулювання реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовною вимогою про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення з квартири. У обґрунтування своїх вимог позивач зазначив наступне: їй на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, розташованій у м. Харкові по пров. Попова, 3, на підставі свідоцтва про право на спадщину. Зазначений житловий будинок має єдину систему життєзабезпечення. Позивачка та ОСОБА_4 постійно зареєстровані за зазначеною адресою. Відповідач по справі, ОСОБА_2, проживав у будинку до 1991 року. У 1993 році він одружився з відповідачкою ОСОБА_3 та став мешкати за адресою дружини у м. Харкові по вул.. Панфіловців № 26. З 1986 року відповідач був постійно зареєстрований у матері позивача у с. Васищево, у будинку № 59 по вул.. Ощепкова, який отримав у спадок у 2000 році за заповітом.. Позивачка на зазначений будинок не претендувала, оскільки існувала домовлінність, що будинок у с. Васищево буде належати ОСОБА_2, у будинок у м. харкові ОСОБА_4 але, як зазначає позивачка, відповідач у 2002 році продав будинок у с. Васищево, іншого житла не набув, та попросив позивачку надати йому тимчасову можливість мешкати у спірному будинку. Між позивачкою та відповідачем була домовленість, що син буде мешкати у будинку зі своєю сімєю до першої вимоги позивачки про звільнення з будинку. На час заселення відповідача, позивачка та її другий син мешкали за іншими адресами. У 2008 році у сина позивачці, ОСОБА_4, змінилися життєві обставини, та вони почали потребувати власного житла. ОСОБА_1 звернулася до відповідача з вимогою про звільнення з будинку, але останній відповів категоричною відмовою, змінив замки на вхідних дверях, не пускав до будинку. Позивачка була змушена неодноразово звертатися до правоохоронних органів за допомогою. Також ОСОБА_1 зазначає, що відповідач навмисно руйнує будинок. У тих кімнатах, які він був змушений звільнити для позивача, він порушив стелю, побив стіни, влаштовує постійні конфлікти. 20.10.2009 році позивачка у письмовому порядку запропонувала відповідачу звільнитися з належного їх будинку. Позивачка зазначає, що вона є власником будинку, а відповідач та його сімя порушують її права власника будинку, тому вона просить на підставі ст. 116, 157 ЖК виселити відповідачів з усіма проживаючими з ними особами з будинку без надання іншого житлового приміщення.

У судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник позивача також підтримала позовні вимоги позивачці та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень зазначив наступне: він, його дружина ОСОБА_3 мешкають у будинку № 3 по пров. Попова вже 10 років. Разом з ними мешкають їх діти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований у будинку. Вселялися у будинок зі згоди позивача, яка наполягала на вселення, оскільки за будинком потрібний був догляд. Відповідач зазначив, що він зареєстрований у будинку. Реєстрація була за добровільною згодою позивача, про ніяке тимчасове проживання на той час розмова не йшла. Відповідач підтримує будинок у належному стані, провадить ремонт будинку відповідач заперечує проти створення перешкод у праві власності позивача, оскільки у будинку є чотири кімнати, дві з яких займають відповідачі та їх діти, а дві кімнати вільні для проживання в них позивача та третьої особи. Також відповідач зазначив, що спір з приводи їх проживання у будинку виник після рішення позивачці про продаж будинку.

Відповідач ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, підтримали пояснення свого чоловіка, а також зазначила, що вона мешкає у будинку з березня 2001 року. Вселилася вона разом з чоловіком, та донькою. Позивач по справі не заперечувала проти вселення, а навпаки, наполягала на вселенні, оскільки будинок вимагав належного догляду. Також вказала, що вони не створюють перешкоди для мешкання як позивача, так і третьої особи, будинок не руйнують, а навпаки проводять необхідні ремонтні роботи, підтримають його у належному стані, сплачують за комунальні послуги.

Третя особа, ОСОБА_4, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, та пояснив, що відповідачі по справі мешкають у спірному будинку, позивачку та його до будинку не пускають, або роблять неможливим проживання у будинку. Не дають користуватися водою, газом, світлом, пошкодив належний йому автомобіль. На цей час між сторонами існують неприязнені стосунки, ОСОБА_4 викликав міліцію. Також ОСОБА_4 зазначив, що відповідачі на цей час руйнують будинок, роблять прибудови без згоди власника будинку, що робить неможливе їх сумісне проживання.

Представник 3-ї особи відділ громадянства, паспортної та імміграційної служби Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області до судового засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі.

Представник опікунської ради у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, якою просить розглянути справу у її відсутність, винести рішення на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, свідчення свідків, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги, такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Житловий будинок № 3 по провулку Попова у м. Харкові з надвірними будівлями належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину по заповіту, посвідченого 31.07.1974 року державним нотаріусом 13-ї ХДНК, р. № 1-4741, зареєстрованого у КП «Харківське БТІ» 09.08.1974 року за № 45312.

У будинку № 3 по провулку Попова у м. Харкові зареєстровані ОСОБА_1, позивач по справі, ОСОБА_2, відповідач по справі, ОСОБА_4, третя особа, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, онук позивача.

Також, відповідно довідки голови вуличного комітету № 12 від 23.12.2009 року № 396 ОСОБА_3 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, але фактично мекає з двома дітьми, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, у чоловіка за адресою по провулку Попова, 3.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Таким чином, ОСОБА_3 її діти є членами сімї наймача та користуються. Відповідно до ст.. 64 ч. 1 ЖК України, нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення.

Згідно ст.. 156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї.

Як зазначає п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.85 р. № 2, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, и приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Однак відсутність письмової згоди членів сімї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули право користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 вселявся до будинку за згодою ОСОБА_1 та ОСОБА_4, був зареєстрований за зазначеною адресою. Також, як вбачається з пояснень сторін по справі ОСОБА_3 з донькою всилилася у будинок по провулку Попова, 3 за згодою власника будинку у 2001 році. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів існування заперечень з її боку проти вселення відповідача, його реєстрації у спірному будинку, про вселення відповідачки до будинку та існування угоди про порядок користування жилим приміщенням між позивачкою та відповідачами.

Наявність реєстрації відповідачки та її доньки за іншою адресою (вул.. Панфіловців, 26, м. Харкова) не може бути підставою для її виселення з спірного будинку.

Таким чином, суд вважає безспірно встановленою ту обставиною, що відповідачі, вселившись у будинок за згодою власника, набули право користування житловою площею, а саме будинком № 3 по пров. Попова.

Судом встановлено, що у ході проживання між відповідачами, позивачем та 3-ї особою ОСОБА_4, склалися неприязні стосунки з приводу користування будинком. ОСОБА_1, ОСОБА_4 неодноразово зверталися до правоохоронних органів з приводу неможливості спільного мешкання та користування будинком. Постановами від 27.07.2009 року, 03.08.2009 року, 14.01.2010 року у порушенні кримінальних справ було відмовлено, та зазначено, що сварки виникають на ґрунті тривалих особистих неприязнених стосунків з приводу поділу майна, в ході конфлікту громадських порядок не порушувався.

Ствердження позивача про факт пошкодження будинку не знайшли свого підтвердження під час слухання справи. Відповідно пояснень відповідачів, вони виконують ремонтні роботи будинку, сплачують комунальні послуги, що підтверджується наданими квитанціями.. Доказів про погіршення стану будинку внаслідок будівельних робіт відповідачів суду не надано.

Згідно ст.. 116 ЖК України, підставами для виселення без надання громадянам іншого приміщення, є систематичне руйнування чи псування наймачем або членами його сімї жилого приміщення, або використання його не за призначенням, або систематичне порушення правил соціалістичного співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Як зазначає п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.85 р. № 2, при вирішенні справ про виселення на підставі ст.. 116 ЖК України, осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Допитані у ході судового розгляду справи свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 підтвердили наявність неприязнених стосунків у родині та пояснили наступне.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначив, що він у 2009 році працював у агентстві нерухомості. Власник будинку № 3 по пров. Попова у м. Харкові мала намір продати будинок, були покупці. Але коли покупці приходили до будинку, ОСОБА_2, починав влаштовувати сварки, виганяв їх, тому будинок на цей час продати не надається можливим.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні зазначив, що він мешкає по пров. Попова, 8. Він був присутнім при сварки між сторонами, яка проходила у будинку. ОСОБА_1 говорила свідку про то, що її побив син ОСОБА_2, але він цього не бачив.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що вона є подругою ОСОБА_1 Свідок зазначила, що вона разом з ОСОБА_1 мала намір потрапити у будинок, але їм ніхто не відкрив, а сама ОСОБА_1 не змогла своїми ключами відкрити двері.

Суд не вважає, що неприязні стосунки, які склалися між сторонами по справі, ні є підставою для виселення, крім того, до відповідачів не застосовувались заходи попередження з судів, органів прокуратури, внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів або заходи громадського впливу за місцем роботи або проживання відповідача. Постанови про відмову у порушенні кримінальної справи за зверненнями ОСОБА_1, ОСОБА_11 з приводу поведінки відповідача не є заходами громадського впливу.

Пояснення свідків, допитаних у ході судового розгляду справи підтверджують наявність неприязних стосунків між сторонами, але не доводять ту обставину, що поведінка чи дії відповідачів несумісна з установленими правилами соціального співіснування та робить неможливим спільне з ним проживання. Крім того, позивач, ОСОБА_1 та третя особа, ОСОБА_4, не зверталися до суду з позовними вимогами про вселення у будинок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, ст..ст. 9, 64, 116, 156 ЖК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.85 р. № 2, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження через Фрунзенський районний суд м. Харкова з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги або шляхом подачі апеляційної скарги у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано, якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження апеляційна скарга не подана після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ