Київський районний суд м. Одеси
Справа №2-5960/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2010 року Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Реви С.В.

при секретарі Ганєві А.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визначення часток у праві спільної сумісної власності, про встановлення порядку користування квартирою, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 27 вересня 1996 року він з відповідачкою ОСОБА_2 придбали у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу був зареєстрований в Одеській товарній біржі, що підтверджується записом у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний № 17031 від 27 вересня 1996 року. Після укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_4 передав ключі від квартири, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передали грошові кошти за придбане нерухоме майно, вселились в квартиру .

1 жовтня 1996 року право власності на вищевказане нерухоме майно було зареєстровано у Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості». ОСОБА_4 будь-які претензії щодо виконання договору купівлі-продажу не пред'являв, право на квартиру не оспорював.

Квартира АДРЕСА_1 складається з 3 кімнат, загальною площею 69, 40 кв.м..

Позивач просив суд встановити долі з відступом від ідеальних часток співвласників, а саме 423/1000 частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1, а 557/1000 частин квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2; встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між сторонами, виділивши позивачу ОСОБА_1, житлову кімнату, площею - 17,8 кв.м., а житлові кімнати, площею - 9, 3 кв.м. та площею 12, 7 кв.м., балкон, площею - 3, 7 кв.м. виділити ОСОБА_2; підсобні приміщення залишити у спільному користуванні; зобов'язати ОСОБА_2 не порушувати правила користування жилими приміщеннями та дотримуватись норм санітарного стану.

Під час розгляду справи позивач надав суду уточнення до позову, відповідно до яких просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу 27 вересня 1996 року; встановити долі з відступом від ідеальних часток співвласників, а саме 423/1000 частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1, а 557/1000 частин квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2; встановити порядок користування квартири АДРЕСА_1 між сторонами, виділивши ОСОБА_2 житлову кімнату, площею - 17,8 кв.м., а житлові кімнати, площею -9, З площею 12, 7 кв.м., балкон, площею - 3, 7 кв.м. виділити ОСОБА_2 підсобні приміщення залишити у спільному користуванні; зобов'язати ОСОБА_2 не порушувати правила користування жилими приміщеннями дотримуватись норм санітарного стану (а. с. 40, 41).

06 вересня 2010 року представник позивача ОСОБА_1 надав заяву, в якій просив суд позовні вимоги про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 в місті залишити без розгляду ( а. с. 44).

25 листопада 2010 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси п вимоги про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 залишені без розгляду.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги просив суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позові.

Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та день розгляду с повідомлялись належним чином, про що у справі є розписки про отримання судових повісток ( а. с. 52-54), однак причину неявки суду не повідомили.

Відповідачка ОСОБА_2 направила на адресу заперечення позову (26, 27).

Вислухавши пояснення представників позивача, вивчивши матеріали с суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 224 ЦК України( в редакції 1963 року), який був чинним до 1січня 2004 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити нього певну грошову суму.

У судовому засіданні встановлено, що 27 вересня 1996 року ОСОБА_2 та ОСОБА_2 придбали у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу зареєстрований в Одеській товарній біржі, що підтверджується записом у Жур реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний № 17031 від 27 вересня 1996 року (а. с. 11-12).

Після укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_4 передав ключі квартири, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передали грошові кошти придбане нерухоме майно, вселились в квартиру .

1 жовтня 1996 року право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстровано у Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості». ОСОБА_4 будь-які пре щодо виконання договору купівлі-продажу не пред'являв, право на квартиру оспорював.

Квартира АДРЕСА_1 складається з 3 кімнат, загальною площею 69, 40 кв.м., що вбачається з технічного паспорту ( а. с. 9-10).

Відповідно ст. 227 ЦК України (1963 року), який діяв на день укладе договору відчуження квартири, договір купівлі-продажу нерухомого м? повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

Недотримання форми договору тягне його недійсність. Однак згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України (2003 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних у договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Оскільки 27 вересня 1996 року сторони домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу квартира АДРЕСА_1 і це підтверджується письмовими доказами, а надалі відбулося його повне виконання, суд вважає, що даний договір купівлі-продажу слід визнати дійсним.

На підставі ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Визначаючи частку кожного із співвласників у квартирі суд виходить з того, що відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України (2003 року) у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлене домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Обставини, які вказують на необхідність відходу від принципу рівності часток при визначенні їх розміру, судом не встановлені. З врахуванням вищенаведеного суд вважає, що частки кожного із співвласників квартири є рівними і складають 1/2 частину квартири.

З урахуванням вказаного, оцінивши всі обставини в їх сукупності, суд вважає, що слід визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який укладений 27 вересня 1996 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, ОСОБА_2 в Одеській товарній біржі ; встановити, що в належній ОСОБА_1, ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності квартирі АДРЕСА_1 розмір часток кожного із співвласників складає 1/2 частину квартири. В іншій частині позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, на підставі ст. ст. 224, 225, 227 ЦК України (1963 року), ст. 220, 368, 370 та пункту 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України (2003 року), суд ,-

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який укладений 27 вересня 1996 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, ОСОБА_2 в Одеській товарній біржі, який зареєстрований у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний № 17031 від 27 вересня 1996 року.

Встановити, що в належній ОСОБА_1, ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності квартирі АДРЕСА_1 розмір часток кожного із співвласників складає 1/2 частину квартири.

В іншій частині позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя С.В. Рева