АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-1797/2010 року Головуючий 1 інстанції Бабенко Ю.П.
Категорія про стягнення суми Доповідач Пилипчук Н.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого-судді Пилипчук Н.П.,

Суддів Трішкової І.Ю.

ОСОБА_1

при секретарі Костенко Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2010 року.

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-я особа - ГНАУ Дзержинського району м. Харкова про визнання договору недійсним, про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

10.08.2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 26.05.2009 року між ним та відповідачем було укладено цивільно-правовий договір відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов'язалася надати підприємцеві ОСОБА_3 маркетингові та посередницькі послуги, шляхом виконання дій по знаходженню постачальника, готового продати товари та послуги замовнику на встановлених останнім умовах і забезпечити укладання між таким постачальником і замовником договорів про придбання товарів, робіт, послуг. 30.07.2009 року ОСОБА_3 направив ОСОБА_2 вимогу про виконання умов договору відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, за якою ОСОБА_2 повинна була виконати зобов'язання у 7-й денний строк від дня пред'явлення вимоги, однак до 10.08.2009 року свої зобов*язання не виконала, тому відповідно до п. 2.1.5 вказаного договору відповідач зобов'язана сплатити йому неустойку в розмірі 6 050 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнала, звернулася до суду із зустрічним позовом, просить суд визнати недійсною угоду на маркетингові та посередницькі послуги від 26.05.2009 року та стягнути з ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 1 700 грн. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що вказаний договір було укладено на вкрай не вигідних для ОСОБА_2 умовах, під впливом тяжких обставин, в інший день, ніж зазначено в договорі, що сторони мали на меті укладення трудового договору, а не цивільно-правового, що ОСОБА_2 підписала договір під впливом обману з боку ОСОБА_3, ОСОБА_2 вважає даний правочин удаваним та фіктивним. Спричинення моральної шкоди пов'язує з вимогою ОСОБА_3 про виконання умов вказаного договору.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені у повному обсязі. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6 140 грн.50 коп. У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2010 року, та ухвалити нове, яким задовольнити зустрічний позов. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що висновки суду, не відповідають обставинам справи. Наполягає, що 26 травня 2009 року договір не укладала, що фактично договір був укладений 16 грудня 2008 року, однак даний правочин сторони укладали, маючи на меті настанні правових наслідків, ідентичних наслідкам укладання трудового контракту, при укладанні договору вона діяла під впливом тяжких обставин. Пояснює, що одна виховує дитину ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнута сума є непомірною для її бюджету.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судовою колегією встановлено, що оспорюваним є договір датований 26.05.2009 року сторонами якого є підприємець ОСОБА_3, поіменований як „Замовник" і ОСОБА_2 (Болдирєва) поіменована як „Виконавець". У відповідності з п. 1.1. договору ОСОБА_2 зобов'язалася надати підприємцеві ОСОБА_3 маркетингові та посередницькі послуги шляхом виконання ряду певних фактичних дій по знаходженню оптимального постачальника, готового продати товари та послуги на встановлених останнім умовах та забезпечити укладення між таким постачальником і замовником договорів про придбання товарів, послуг, робіт, а останній зобов*язується посприяти виконавцеві наданням певної інформації та прийняти виконане. Згідно п. 4.2., договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє на протязі п*яти років з моменту набрання чинності.

За змістом ч. 1 ст. 901 УК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 2.1.12. договір між сторонами є безоплатним, за його умовами, виконавець зобов*язаний виконувати свої задачі та зобов*язання безоплатно, проявляючи сумлінність і обачність. Відомостей про те, що сторонами укладались додаткові угоди про сплату виконавцеві винагороди матеріали справи не містять.

Пунктом 2.1.5. договору між сторонами передбачено, що у разі невиконання чи неналежного виконання умов цього договору виконавець зобов*язаний сплатити другій стороні десятикратний розмір мінімальної заробітної платні, встановлений на перше січня року у якому було припущено неналежне виконання чи невиконання умов цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2, порушила зобов*язання за договором, тому обґрунтованою є вимога про стягнення неустойки. Суд першої інстанції вважав встановленим, що предметом договору є маркетингові та посередницькі послуги пов*язані з меблями, що до відома ОСОБА_2 було доведено, що предметом діяльності замовника була купівля-продаж меблів, шпалер, штор, сантехніки, плитки, світового обладнання. Однак з оспорюваного договору, з вимоги про його виконання, з інших матеріалів справи зазначене не вбачається, ОСОБА_2 ці обставини заперечує, таким чином недоведеними залишились обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

З матеріалів справи вбачається, що 30.07.2009 року ОСОБА_3 направив на адресу ОСОБА_2 вимогу про виконання умов договору. Представник ОСОБА_3 вказав, а ОСОБА_2Б підтвердила, що отримала зазначену вимогу 07.08.2009 року, тобто перебіг семиденного строку у який ОСОБА_2 повинна була виконати зобов*язання, за загальним правилом обчислення строків, розпочався 08.08.2009 року. З позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за невиконання договору ОСОБА_3 звернувся вже 10.08.2009 року, тобто ще до спливу строку виконання умов договору.

У вимозі про виконання умов договору ОСОБА_3 повідомляв ОСОБА_2, що 26.05.2009 р. між ними було укладено договір на маркетингові та посередницькі послуги (надалі за текстом - Договір) за умовами якого вона зобов'язана здійснювати переговори, листування з потенційними постачальниками, у тому числі з питань узгодження умов договорів на умовах встановлених замовником, результатом чого має бути укладення постачальниками із замовником договорів (контрактів).

Однак, ані з договору, ані з вимоги про його виконання не вбачається в межах якого регіону, з якими саме постачальниками та щодо яких товарів, робіт, послуг ОСОБА_2 повинна була здійснювати переговори, листування. Відсутні докази того, що зобов*язавши ОСОБА_2 узгоджувати з постачальниками встановлені ним умови договорів, ОСОБА_3 довів ці умови до відома ОСОБА_2, яка заперечує, що була ознайомлена із зазначеним обсягом інформації.

В судових засіданнях суду першої інстанції за участю представника ОСОБА_3, у зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 вказувала на неконкретність договору, на відсутність у неї необхідної інформації та документації для виконання його умов, однак зазначені відомості їй надані так і не були.

За таких обставин, ОСОБА_2 не може вважатися такою, що порушила зобов*язання за договором.

Матеріали справи не містять даних, що ОСОБА_2, яка є стороною безоплатного договору завдала ОСОБА_3 збитки.

Таким чином, суд першої інстанції, вважав встановленим, що ОСОБА_2 порушила зобов*язання за договором, однак ці обставини залишились недоведеними, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 309 ЦПК України, в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Судова колегія, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, не знаходить підстав для визнання недійсним оспорюваного правочину.

ОСОБА_2 визнає, що підписала договір саме такого змісту, однак вказує, що це сталося не 26.05.2009 року, а 16.12.2008 року, але її доводи щодо невідповідності дати укладення договору залишились недоведеними. Інший примірник договору, в якому б була зазначена інша дата його укладення ОСОБА_2 не надала, її посилання на те, що договір був складений в єдиному екземплярі суперечать п. 4.1. договору. Оспорюваний договір ОСОБА_2 підписала без будь-яких зауважень, свої претензії щодо цього заявила лише після звернення ОСОБА_3 до суду. Квиток на поїзд, що міститься в матеріалах справи є знеособленим, з нього не вбачається, що саме ОСОБА_2 їм скористалася.

Також, ОСОБА_2 не довела що вказаний договір було укладено на вкрай не вигідних для неї умовах і водночас під впливом тяжких обставин. Крім того, з умов договору вбачається, що він взагалі є безоплатним. На помилку щодо умов відплатності договору ОСОБА_2 не посилається.

Відсутні належні та допустимі докази також і того, що сторони мали на меті укладення трудового договору, а не цивільно-правового, що ОСОБА_2 підписала договір під впливом обману з боку ОСОБА_3, що даний правочин є удаваним та фіктивним.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, ОСОБА_2, в межах заявлених нею вимог, не надала належних доказів наявності підстав встановлених законом для визнання недійсним оспорюваного правочину, правильним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, в цій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, оскільки воно ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2010 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий :

Судді: