Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа № 2-1606/2010 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«13» липня 2010 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мартинова Є.О.

при секретарі Макаревич Я,А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Завод «Озон-5»» про зміну формулювання причини звільнення, стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні і виплату вихідної допомоги, визнання незаконним наказу та стягнення заподіяної моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

21.10.2009 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшов зазначений позов, в якому позивач просить змінити формулювання підстав звільнення його з роботи з ТОВ «Завод «Озон-5» із ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) на ч. 3 ст. 38 КЗпП України; стягнути з відповідача ТОВ «Завод «Озон-5» за весь час затримки у виплаті належних йому при розрахунку сум, по день фактичного розрахунку, в сумі 2961,86 грн.; стягнути з відповідача на його користь належну йому при звільненні вихідну допомогу в розмірі 19522,08 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтував наступним. Наказом № 1- к від 27 лютого 2009 року, у відповідності до протоколу № 2 зборів учасників ТОВ «Завод «Озон-5», його було призначено на посаду головного бухгалтера ТОВ «Завод «Озон-5» з 2 березня 2009 року з окладом згідно штатного розпису, про що зроблено запис у його трудовій книжці. Відповідно до штатного розпису працівників ТОВ «Завод «Озон-5» від 01.03.2009 року, йому був встановлений посадовий оклад в розмірі 6500,00 грн. У відповідності до умов колективного договору ТОВ «Завод «Озон-5», згідно діючого трудового законодавства та на підставі наказу про надання відпустки № 9 / АУП від 04.08.2009 року, йому була надана щорічна чергова відпустка строком на 23 календарних дні, тобто на період з 10.08.2009 року по 02.09.2009 року. Згідно наказу № 23-к від 04.08.2009 р. на період його відпустки виконання обов'язків головного бухгалтера було покладено на заступника головного бухгалтера ОСОБА_2 з доплатою 50% посадового окладу головного бухгалтера, як передбачено п. 3.2.6 Колективного договору ТОВ «Завод «ОЗОН-5». По виходу з чергової відпустки позивачу стало відомо, що в його відсутність, без скасування вищезазначеного наказу про призначення виконуючим обов'язки головного бухгалтера ОСОБА_2, в.о. генерального директора ТОВ «Завод «Озон-5» ОСОБА_3 видав наказ № 28-к від 25.08.2009 року, яким призначив виконуючим обов'язки головного бухгалтера підприємства з 25.08.2009 року ОСОБА_4, яка на підприємстві ТОВ «Завод «Озон 5» не працювала. По виходу з відпустки позивач виявив, що табличка на дверях його кабінету з його прізвищем і посадою відсутня, на робочому місці - стіл був завалений різними коробками та папками, які не мали відношення до його роботи. Надалі позивач мав розмову з в.о. генерального директора ТОВ «Завод «Озон-5»» ОСОБА_3, який повідомив та наполягав, що він повинен написати заяву про звільнення з підприємства, не пояснивши при цьому причини. Позивач повідомив ОСОБА_3, що являється інвалідом 2-ї групи загального захворювання і психологічний тиск з його боку на нього може призвести до погіршення здоров'я, що писати заяву про звільнення по згоді сторін він не буде, а якщо є підстави адміністрації то видавайте наказ про звільнення по ініціативі адміністрації. Не дивлячись на це, в.о. генерального директора наполягав на його звільненні з посади головного бухгалтера. Крім того по усному розпорядженню директора ТОВ «Завод»Озон 5» ОСОБА_3 позивачу не була виплачена заробітна плата за липень 2009 року в сумі 2319,84 грн., відпускні згідно наказу про чергову відпустку № 9/АУП від 04.08.2009 року в сумі 2960,08 грн. та заробітна плата за серпень 2009 року в сумі 749,57 грн., а всього 6030,21 грн., що грубо

порушувало його права, гарантовані діючим трудовим законодавством та умовами трудового договору. При зверненні до в.о. генерального директора ТОВ „Завод"Озон - 5" ОСОБА_3 з запитанням чому не виплачена йому заробітна плата та відпускні позивач отримав відповідь, що розгляд питання виплати заробітної плати можливий при паралельному написанні заяви про звільнення по згоді сторін. 28.09.2009 року позивача було викликано у відділ кадрів ТОВ «Завод «Озон-5», де він був ознайомлений з наказом про звільнення від 22.09.2009р. №48-к. В наказі було вказано, що він звільнений по ст. 38 КЗпП України ( за власним бажанням). Незгоду про таке звільнення позивач написав в оригіналі наказу про звільнення. Аналогічне формулювання його звільнення було вказане в трудовій книжці, яку він також отримав 28.09.2009р., про що розписався в наказі. Таким чином, позивач вважає формулювання причини звільнення його з роботи неправильним, оскільки він мав право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, так як власник або уповноважений ним орган не виконував законодавство про працю відносно нього, умови колективного та трудового договору, тобто у відповідності до ст. 38 ч. 3 КЗпП України. Фактично станом на 22.09.2009р. йому не була виплачена заробітна плата за липень 2009 року в сумі 2319,84 грн., відпускні згідно наказу про чергову відпустку в сумі 2960,08 грн. та заробітна плата за серпень 2009 року в сумі 749,57 грн., а всього 6030, 21 грн. Зазначена сума була зарахована на його особовий рахунок в Київському ГРУ «ПриватБанку» лише 02.10.2009 року, що підтверджується банківською випискою з його особового рахунку.

01.06.2010 року позивачем було подано позовну заяву додаткову. З проханням поновити йому строк для оскарження наказу ТОВ «Завод»Озон-5» від 30 вересня 2009 року про його звільнення за ст. 41 п. 2 КЗпП України; визнати незаконним даний наказ; стягнути з ТОВ «Завод «Озон-5» на його користь 5000 гривень моральної шкоди. Дані позовні вимоги позивач обгрунтував наступним. В процесі розгляду справи в суді відповідач подав суду копію наказу № 50 від 10 чи 30 вересня 2009 року, згідно якого наказ № 48-к від 22.09.2009 року про його звільнення з роботи за власним бажанням викладений в наступній редакції : ОСОБА_1 головного бухгалтера, звільнити з роботи з 22 вересня 2009 року за ст. 41 п. 2 КЗпП України ( винні дії працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні, або культурні цінності, внаслідок яких є підстави для втрати довір»я до нього з боку власника або уповноваженого органу). Вище вказаний наказ на думку позивача є незаконним, оскільки посада головного бухгалтера взагалі не пов»язана із безпосереднім обслуговуванням грошових, товариних цінностей і його не можна звільнити за ст. 41 п. 2 КЗпП України. Крім того відсутні посилання на згоду на звільнення профспілкового органу, чим порушена ст. 43 КЗпП України, власник не брав у нього ніяких письмових пояснень, чим порушив вимоги ст. 149 КЗпП України, в наказі не вказані ні обставини його нібито проступку, а ні його час, чим порушені вимоги ст. 148 КЗпП України. Дані дії відповідача призвели до заподіяння моральних страждань позивачу. Він втратив нормальні життєві зв»язки і ці порушення, які допустив відповідач вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 5 000 гривень.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, вважає що вимоги позивача є незаконними та необгрунтованими та просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Суд заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані сторонами документи, матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Наказом №1-к від 27 лютого 2009 року, у відповідності до протоколу № 2 зборів учасників ТОВ «Завод «Озон-5», позивача було призначено на посаду головного бухгалтера ТОВ «Завод «Озон-5» з 2 березня 2009р. з окладом згідно штатного розпису, про що зроблено запис у його трудовій книжці (а.с. 6).

Відповідно до штатного розпису працівників ТОВ «Завод «Озон-5» від 01.03.2009 року, підписаного генеральним директором підприємства ОСОБА_5 і затвердженого головою правління ОСОБА_6, позивачу був встановлений посадовий оклад в розмірі 6500,00 гривень (а.с.7).

На підставі наказу про надання відпустки №9/АУП від 04.08.2009 року, позивачу була надана щорічна чергова відпустка строком на 23 календарних дні, тобто на період з 10.08.2009р. по 02.09.209 р. (а.с.8).

Згідно наказу № 23-к від 04.08.2009р. на період відпустки останнього виконання обов'язків головного бухгалтера було покладено на заступника головного бухгалтера ОСОБА_2 з доплатою 50% посадового окладу головного бухгалтера (а.с.9).

На підставі наказу № 28-к від 25.08.2009 р., виконуючим обов'язки головного бухгалтера підприємства з 25.08.2009р. призначено ОСОБА_4 на період перебування у відпустці головного бухгалтера ОСОБА_1 (а.с.10).

В своїх поясненнях позивач зазначив, що ОСОБА_4 на підприємстві ТОВ «Завод «Озон 5» взагалі не працювала. По виходу з відпустки він мав розмову з в.о. генерального директора ТОВ «Завод «Озон-5» ОСОБА_3, який повідмив та наполягав, що позивач повинен написати заяву про звільнення з підприємства, не пояснивши при цьому причини, на що позивач зазначив, що писати заяву про звільнення по згоді сторін він не буде, а якщо є підстави адміністрації то нехай вони видають наказ про звільнення по ініціативі адміністрації. Однак в подальшому позивач все ж таки був змушений написати заяву про звільнення з проханням розірвати трудовий договір за власним бажанням, оскільки до того часу йому не була виплачена належна заробітна плата, до його звільнення з посади головного бухгалтера охорона заводу не пропускала його на територію заводу по причині того, що його було виключено з списку робітників ТОВ «Завод «Озон-5» на прохідній - як непрацюючого. Крім того він змушений був це зробити з ціллю недопущення відновлення рецидиву захворювання, яке він лікував в Київському обласному онкологічному диспансері в період з 10 по 18 вересня 2009 року, про що свідчить листок непрацездатності від 18.09.2009 року (а.с.11).

Наказом № 48-К від 22 вересня 2009 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи по ст. 38 КЗпП України /за власним бажанням, /з виплатою компенсації за відпрацьований період робочого року за 16 календарних днів. Підставою такого звільнення вказано заяву ОСОБА_1 та протокол загальних зборів учасників ТОВ «Завод «Озон-5»» від 22.09.2009 року (а.с.13).

28.09.2009р. позивача було викликано у відділ кадрів ТОВ «Завод «Озон-5», де він був ознайомлений з наказом про звільнення від 22.09.2009р. № 48-к. Незгоду про таке звільнення позивач написав в оригіналі наказу про звільнення. Аналогічне формулювання звільнення позивача вказане в трудовій книжці, яку він також отримав 28.09.2009р.

Суд вважає, що формулювання причини звільнення позивача з роботи є неправильним, оскільки в наказі про звільнення не вказано пункт ст. 38 КЗпП України, де зазначаються підстави звільнення. Так як підстав звільнення позивача з роботи за ч. 1 та 2 ст. 38 КЗпП України не має, а у відповідності до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконував законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, то суд вважає, що таке право позивача було порушено.

Неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці позивача підтверджується тим, що у відповідності до ст. 2 п. 2.25 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту України від 29.07.1993р. № 58, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Станом на 22.09.2009 року позивачу не була виплачена заробітна плата за липень 2009 р. в сумі 2319,84 грн., відпускні згідно наказу про чергову відпустку №9/АУП від 04.08.2009р. в сумі 2960,08 грн. та заробітна плата за серпень 2009р. в сумі 749,57 грн., а всього 6030,21 грн. Зазначена сума була зарахована на його особовий рахунок в Київському ГРУ «ПриватБанку» лише 02.10.2009р., що підтверджується банківською випискою з його особового рахунку.

Крім того, позивачу не була нарахована та виплачена вихідна допомога, як того вимагає ст. 44 КЗпП України.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до п. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На день фактичного розрахунку з позивачем час затримки склав 10 календарних днів. За цей час відповідач зобовязаний виплатити на користь позивача заробітну плату, визначену у відповідності до п. 3.2.1 Колективного договору ТОВ «Завод «Озон-5» згідно положення про оплату праці ТОВ «Завод «Озон-5».

Як зазначено вище, відповідно до штатного розпису працівників ТОВ «Завод «Озон-5» від 01.03.2009 р., позивачу був встановлений посадовий оклад в розмірі 6500,00 грн.

Згідно ст. 97 КЗпП власник або уповноважений орган не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективним договором. Тому суд вважає, що суму компенсації позивачу заробітної плати слід рахувати, виходячи з встановленого і відповідним чином затвердженого йому посадового окладу.

Таким чином за весь період затримки розрахунку при звільненні, позивачу необхідно виплатити суму в 2954,50 грн ( посадовий оклад за штатним розкладом 6500/22x8 днів + 6500/22x2 дні).

Відповідно до п. 5 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації в установленому законодавством порядку.

Сума індексації у вересні 2009 р., вирахувана відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами від 17.05.2006 р № 690, від 11.07.2007 р. № 913, від 12.03.2008р. № 170 та офіційно опублікованих індексів споживчих цін (ІСЦ) за звітний місяць становить 16,2 грн. Належить до виплати сума індексації 7,36 грн.

Крім того відповідно до ст. 44 КЗпП України позивач має право на отримання встановлену законом вихідну допомогу у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку, тобто (посадовий оклад за штатним розкладом 6500 х 3). Розмір індексації на зазначену суму складає 22,08 грн.

Враховуючи вище викладене суд вважає, що позовні вимоги щодо змінити формулювання підстав звільнення його з роботи з ТОВ «Завод «Озон-5»» із ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) на ч. 3 ст. 38 КЗпП України; стягнути з відповідача ТОВ «Завод «Озон-5»» за весь час затримки у виплаті належних йому при розрахунку сум, по день фактичного розрахунку, в сумі 2961,86 грн.; стягнути з відповідача на його користь належну йрму при звільненні вихідну допомогу в розмірі 19522,08 гривень підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про визнання незаконим наказ ТОВ «Завод «Озон-5» від 30 вересня 2009 року про його звільнення за ст. 41 п. 2 КЗпП України та стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень, суд прийшов до висновку, що наказ прийнятий з порушенням вимог трудового законодавства, моральна шкода позивачем ніяким чином не доведена.

Згідно наказу № 50 від 30 вересня 2009 року « Про внесення змін до наказу № 48-к від 22.09.2009 року» : в наказі за № 48-К від 22.09.2009 року пункт 1 викласти в наступній редакції : ОСОБА_1, головного бухгалтера, звільнити з роботи з 22 вересня 2009 року за ст. 41 п. 2 КЗпП України (винні дії працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, внаслідок яких є підстави для втрати довір»я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу). Підстава протокол загальних зборів учасників ТОВ «Завод «Озон-5» від 22 вересня 2009 року (а.с. 64).

Даний наказ є незаконним та необгрунтованим з наступних підстав.

Так, згідно ст. 41 ч. 1 п. 2 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірвний також у випадках : винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір»я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Розірвання договору у випадках, передбачених цією статтею, провадиться з додержанням вимог частини 3 ст. 40, а у випадках, передбачених п.2 і 3,- також вимог ст. 43 цього кодексу.

Згідно ст. 43 ч. 2, 3 даного кодексу, у випадках, передбачених законодавством про працю, виборчий орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п»ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатись у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з»явився на засідання у межах строку визначеного частиною 2 цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатись за його відсутності.

Як вбачається з наказу, відсутні посилання на згоду на звільнення позивача профспілкового органу, чим порушено вимоги ст. 43 КЗпП України.

Крім того відповідачем не зазначено та не надано жодних підтверджень винних дії позивача, які дають відповідачу підстави для втрати до нього довір»я, зокрема порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями.

Позивачем завдану йому моральну шкоду оцінено в розмірі 5000 гривень.

Відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, при цьому моральна шкода може полягати: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

Частиною 3 та 4 вказаної статті визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб та незалежно від майнової шкоди, при цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Крім того, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивачем не надано жодних підтверджень завданої йому моральної шкоди, що призвело до моральних страждань, його хвороби, втрати нормальних життєвих зв»язків, вимагання від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В зв»язку з чим, суд вважає, що в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, державне мито в розмірі 224,83 гривень та за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 74, 88, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Завод «Озон-5»» про зміну формулювання причини звільнення, стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні і виплату вихідної допомоги, визнання незаконним наказу та стягнення заподіяної моральної шкоди задовольнити частково.

Змінити формулювання підстав звільнення ОСОБА_1 з роботи з ТОВ «Завод «Озон-5» із ст. 38 КЗпП України на ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Стягнути з ТОВ «Завод «Озон-5» на користь ОСОБА_1 за весь час затримки у виплаті належних йому при розрахунку сум, по день фактичного розрахунку, в сумі 2961,86 грн.

Стягнути з ТОВ «Завод «Озон-5» на користь ОСОБА_1 належну йому при звільненні вихідну допомогу в розмірі 19 522,08 грн.

Визнати незаконним наказ генерального директора ТОВ «Завод «Озон-5» № 50 від 30 вересня 2009 року.

Стягнути з ТОВ «Завод «Озон-5» на користь держави судовий збір в розмірі 224 (двісті двадцять чотири) грн. 83 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в розмірі 120 (сто двадцять) грн.

В частині інших, заявлених ОСОБА_1 позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення та наступної подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Мартинов Є.О.