Броварський міськрайонний суд Київської області
справа 2-350/10
РІШЕННЯ

Іменем України

30 квітня 2010 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Сердинського В.С.

при секретарях - Калита Н.М., Єпішиній В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, третя особа Броварська районна державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання договору дарування ? частини житлового будинку недійсним, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, третя особа Броварська районна державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання договору дарування ? частини житлового будинку недійсним

Позивачка зазначала, що 20.12.1998 року помер її чоловік ОСОБА_5. Його діти як спадкоємці першої черги відповідно до ч 1 ст. 1261 ЦК України, відмовились від прийняття спадщини на користь матері ОСОБА_1, яка в свою чергу прийняла спадщину відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого Броварською районною державною нотаріальною конторою 13 травня 2008 року та зареєстрованого Броварським бюро технічної інвентаризації 24 квітня 2001 року. 20.03.2009 року позивачка подарувала успадкований будинок своїй дочці ОСОБА_4

Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. На момент відмови спадкоємців від спадщини позивач не належала до черги спадкоємців взагалі, бо не була дружиною померлого ОСОБА_5, що підтверджується штампом про розлучення від 06 березня 1990 року у свідоцтві про одруження від 14.11.1989 року. Згідно із договором від 29 листопада 1989 року майно між померлим та позивачкою було поділено порівну, тому на момент відкриття спадщини позивачка володіла ? частиною будинку, а на успадкування іншої половини не мала законного права, тому діти позивачки не мали права відмовлятись від прийняття спадщини на користь матері ОСОБА_1Передача цієї частини будинку могла бути здійснена дітьми на користь позивача шляхом укладення договору дарування чи купівлі-продажу, а відмова від прийняття спадщини за законом на користь третьої особи неможлива, бо законом не передбачена. Отже, позивачка не мала права на спадкування прийнятого нею майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом, тому свідоцтво на спадщину за законом від 13 травня 2008 року повинно бути визнане недійсним, якщо судом буде визнано недійсним зазначене свідоцтво на право на спадщину, то підлягає визнанню частково недійсним і договір дарування від 20 березня 2009 року в частині дарування ? частини будинку ОСОБА_4

Посилаючись на викладене позивачка просила суд визнати свідоцтво про право на спадщину за законом виданого Броварською районною державною нотаріальною контрою 13 травня 2008 року та зареєстрованого Броварським бюро технічної інвентаризації 24 квітня 2001 року незаконним та визнати договір дарування укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від 20 березня 2009 року, посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_6 Броварської районної державної нотаріальної контори недійсним в частині дарування ОСОБА_4П ? частини житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходяться в смт В.Димерка Броварського району Київської області по вул. П.Поповича, № 27.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні позовним вимогам та уточненням до позовних вимог, просили їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_8 не заперечували проти задоволення позову, пояснили, що дійсно ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були одружені, проте, розірвали шлюб в 1990 році, тому ОСОБА_1К, не мала права спадкувати спірний будинок.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_5 до дня його смерті. Про те, що батьки розірвали шлюб в 1990 році ніхто не знав, дізнались тільки в суді. Коли відповідачка та її брати відмовлялись від спадщини батька на користь матері, то своїми діями підтвердили той факт, що їх мати законна спадкоємиця померлого батька. Відповідачка ж, як спадкоємиця, що фактично прийняла свою частину спадкового майна, так як після смерті батька постійно приймала участь у ремонті будинку, користувалась земельною ділянкою, відмовилась від свого майна на користь матері, бо вважала, і на даний час вважає її законною спадкоємицею батька. Щодо договору від 29.11.1989 року про поділ майна, то такий поділ не може свідчити про те, що матір та покійний батько не були подружжям.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Факт того, що ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_5 до дня його смерті підтверджується також і довідкою Великодимерської селищної ради від 14 січня 2010 року, яка підтверджує, що батьки були подружжям і все спільне господарство вели разом. Всі особисті рахунки лишились на ОСОБА_5 до дня його смерті. Після смерті чоловіка ОСОБА_1 піклувалась і піклується про весь будинок і присадибну ділянку.

Посилаючись на вищевикладене просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився, на даний час знаходиться Київському СІЗО, позовну заяву з додатками та судову повістку отримав, писати будь-які пояснення відмовився, що підтверджується листом Начальника Київського СІЗО від 18.02.2010 року за № 5143. (а.с.54).

В судове засідання представник третьої особи Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області не зявився, надали суду пояснення, в яких зазначили, що 01.07.2006 року з № 1197 надійшла заява від ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, який помер 20.12.1998 року. В заяві ОСОБА_1К, було зазначено, що помер її чоловік. При цьому до заяви були додані: свідоцтво про смерть, довідка Броварського міськрайонного управління юстиції за № 3-57/68 від 25.02.2006 року про одруження ОСОБА_5 з ОСОБА_9 Для встановлення факту шлюбних відносин з померлим 01.07.2006 року за № 1467 направлено запит про актовий запис одруження ОСОБА_5 з ОСОБА_9 31.01.2007 року за № 316/4-10 з Броварського РАЦСу надійшла копія актового запису № 93 від 05.09.1959 року згідно якого було встановлено факт шлюбних відносин. Відомості щодо розлучення та відмітка на актовому запису про те, що цей шлюб розірвано були відсутні. 20.03.2008 року до Броварської районної державної нотаріальної контори надійшли заяви від дітей померлого ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відмову оформлення спадщини після смерті батька ОСОБА_5 ОСОБА_1 були предявлені правовстановлюючі документи на будинок, згідно яких ? частини жилого будинку належала померлому ОСОБА_5, тому 13.05.2008 року за реєстром № 1-1870, р. 1-1873 видані свідоцтво про право власності на ? частку від ? частини житлового будинку, що знаходиться в смт. В.Димерка по вул. Поповича за № 27, як одному із пережившого подружжя та на ? частку від ? частини житлового будинку свідоцтво про право на спадщину за законом та за реєстром № 1-1876 свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що вона не знала, про факт розірвання шлюбу між її тіткою та дядею. Дізналась про це, коли почалось слухання справи. ОСОБА_4 доглядала за батьком, матірю та бабусею. Вона вийшла заміж, але працювала на городі, допомагала їй самій. Коли ОСОБА_5 помер, то він і ОСОБА_1 проживали разом, про розлучення ніколи не знали. Про договір також не знали проживали разом, обробляли город разом, вели спільне господарство разом. В гостях бувала часто, тому все бачила.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що ОСОБА_1 подарувала будинок ОСОБА_4 Вона весь час працювала в будинку допомагала бабусі. Про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 нічого відомо не було. Вони весь час проживали разом, вели спільне господарство. Бував в гостях часто, бачив як живуть. У них в сімї була усна домовленість, що бабина хата дістанеться ОСОБА_3, а спірний будинок ОСОБА_12

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що ОСОБА_4 утримувала господарство, всі інші діти живуть далеко. ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали постійно разом, вели спільне господарство, чому позивачка змінила думку їй не відомо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що сімю знає з 1986 року, крім матері ОСОБА_1 нікого не бачив в будинку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 п.М. та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб 05 вересня 1959 року у Великодимерській сільраді Броварського району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії ІІ-ЯК № 0680798 (а.с.7).

Згідно актового запису про розірвання шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвали шлюб 06 березня 1990 року. (а.с.66).

20.12.1998 року помер ОСОБА_5, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 13.05.2008 року (а.с.6).

20.03.2008 року до Броварської районної державної нотаріальної клнтори надійшли заяви від дітей померлого ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про відмову від прийняття спадщини на користь позивачки ОСОБА_1

За договором дарування від 20.03.2009 року ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_4 житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, що знаходяться в смт. В. Димерка Броварського району Київської області по вул. П.Поповича, № 27. (а.с.9).

Факт того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 проживали однією сім»єю, вели спільне господарство після розірвання шлюбу підтверджується довідкою Великодимерської селищної ради (а.с.40), довідкою Броварського районного підрозділу ЗАТ «Київобленерго» (а.с.41), довідкою Броварської філії ВАТ«Київоблгаз» (а.с.42), копією по господарської книги(а.с.43) та показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 і ОСОБА_13

Посилання представника позивачки на те, що між нею і чоловіком 29.11.1989 року був укладений договір про встановлення порядку користування будинком і це свідчить про те, що вони не були подружжям є безпідставними і свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В матеіралах справи та спадкової справи відсутня така відмова він імені ОСОБА_1

За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 328, 1223, 1268 ЦК України, ст. ст. 214-215 ЦПК України суд,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, третя особа Броварська районна державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання договору дарування ? частини житлового будинку недійсним відмовити.

На рішення може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів, апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя В.С. Сердинський