Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2010 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Калюжної В.В., при секретарі: Гончаренко М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської Ради, треті особи: Пята Запорізька Державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про поновлення строку для прийняття спадщини та визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про поновлення строку для прийняття спадщини та визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною, вказавши в обґрунтування позову наступне. 21.01.2007 року померла мати позивача - ОСОБА_4. Після її смерті Позивач разом зі своїм братом звернулися до 5-ї Запорізької Державної нотаріальної контори та брат їй запропонував компенсацію за її частку у спадщині, а вона відмовилась від прийняття спадщини на користь брата ОСОБА_5, про що у нотаріальній конторі підписала заяву. Навесні 2009 року брат позивачки запропонував поділити спадщину порівну та переоформити всі документи у нотаріуса, однак позивач не звертала на це увагу, бо це був її рідний брат. 26 листопада 2009 року брат позивачки помер. В січні 2010 року позивач звернулась до 5-ї Запорізької Державної нотаріальної контори, де їй пояснили, що брат не отримав свідоцтво про право на спадщину, однак строк на прийняття спадщини після смерті матері сплинув. Тому позивач просить суд визнати її заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті матері на користь брата недійсною, як таку, що була вчинена під впливом помилки на підставі ст. 229 ЦК України та поновити їй строк на прийняття спадщини після смерті матері.

Ухвалою суду від 08.11.2010 року до участі у справі у якості третьої особи була залучена ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, наполягаючи на підставах, викладених у позовній заяві, просять суд визнати недійсною заяву про відмову від прийняття спадщини та визначити додатковий термін для прийняття спадщини у звязку з поважністю причин пропуску строку на прийняття спадщини.

Представник відповідача до судового засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача, заперечень проти позовних вимог не надав.

У судовому засіданні третя особа та її представник заперечували проти задоволення позову, оскільки позивачем необґрунтовані позовні вимоги про визнання відмови від спадщини недійсною та не наведено поважних причин пропуску строку звернення з заявою на прийняття спадщини.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог та заперечень, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2,5 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

В обґрунтування позовних вимог в цій частині позивач зазначає, що з заявою про відмову від спадщини до нотаріальної вона звернулась у звязку з тим, що вони з братом вирішили, що на одну людину легше збирати документи та все оформлювати, та брату необхідно було житло та він запропонував компенсацію за частку спадщини, мав намір продати будинок та віддати частку грошима, тому вона відмовилась від спадщини на користь брата. Помилка полягає в тому, що коли позивач відмовлялась від прийняття спадщини, вона вважала, що її брат буде жити довго, бо він молодий, однак сталось так, що він 26.11.2009 року помер і не встиг оформити спадщину, а тепер спадкоємцем після його смерті є його син.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть І-ЖС № 064472, виданого 22.01.2007 року ОСОБА_4 померла 21.01.2007 року.

Позивач ОСОБА_1 є дочкою померлої ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження І-ЖС № 354358 від 29.08.1973 року та свідоцтвом про одруження серія І-ЖС № 086877 від 06.07.2002 року, відповідно до ст. 1261 ЦК України має право на спадщину за законом після смерті матері.

З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4, яка померла 21.01.2007 року, вбачається, що 20.07.2007 року позивач ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори з заявою про відмову від належної їй частки спадщини, що залишилась після смерті матері.

Як вбачається з заяви, ОСОБА_1 розяснено зміст ст. 1273 ЦК України.

Відповідно до ч.5, 6 ст.1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Зі змісту ст. 1273 ЦК України випливає, що спадкоємець, який заявив про відмову від спадщини і не відкликав до завершення строку, встановленого для прийняття ним спадщини, втрачає право на спадкування.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до вимог ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Оскільки обов'язок доказування законом покладений на сторони, суд вважає, що позивач не довела обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, тоді як заперечення третьої особи обґрунтовані дослідженими судом фактичними даними.

Суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо написання заяви внаслідок помилки, оскільки не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Також Позивачем не надано суду доказів в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення строку на прийняття спадщини та визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя шляхом подачі у 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Калюжна В.В.