АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-5776/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Дерев'янко О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2010 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів Судової палата у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Деревянка О.Г.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Осіяна О.М.

при секретарі Кононенко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити дії, стягнення суми ,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на підвищення пенсії за віком у розмірі 30% мінімальної пенсії, проте відповідач у 2006-2009 році не виконував обовязку щодо приведення розміру її пенсії у відповідність до статті 6 вказаного Закону України, тому позивач просив суд визнали неправомірними дії відповідача відносно виплати їй щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30%) мінімальної пенсії за віком за період 2006-2009 років, зобовязати відповідача здійснити нарахування щомісячної соціальної допомоги, стягнути з останнього на свою користь заборгованість з виплати щомісячної соціальної допомоги за період 2006 року по 2009 рік з урахуванням її права на підвищення пенсії па 30 % згідно ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2010 року позовні вимоги задоволено частково, визнано неправомірними дії УПФ України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська в частині виплати ОСОБА_2 пенсії у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, у період з 22.05.3008 року по 31.07.2008 року та у період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року без урахування підвищення встановленого ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» та ч.1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»; зобовязано УПФ України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська здійснити перерахунок пенсії, що була виплачена ОСОБА_2 у період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та у період з 01.01.2009 року по 31.10.2009 року з урахуванням права отримувача пенсії на її підвищення на 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» та ч.1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне страхування» та виплати на користь ОСОБА_2 між розрахованою та фактичною сумами, в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська, посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування постанови суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову в позовному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови виходячи з наступного.

Зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд ухвалив постанову, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що постанова ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Згідно з приписами статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення 2 вересня 1945 року Другої світової війни було менше 18 років.

Позивач є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1, тому має право на отримання соціальних пільг, встановлених зазначеним Законом (а.с.10). Статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18 листопада 2004 року

передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Законом України "Про державний бюджет України на 2006 рік" було зупинено дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", однак Законом України від 19 січня 2006 року №3367-IV "Про внесення змін до ЗУ "Про державний бюджет України на 2006 рік" дію цієї статті було відновлено, але встановлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5, запроваджується з 1 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету, проте протягом 2006 року Верховною Радою

України та Кабінетом Міністрів відповідних нормативно - правових актів, не видавалось, тому і підстав для нарахування підвищення у 2006 році не було і місцевий суд, беручи зазначені норми до уваги, обгрунтовано відмовив позивачу в задоволені позовних вимог за 2006 рік.

Згідно з пунктом 12 статті 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" на 2007 рік було зупинено та встановлено, що підвищення до пенсії або щомісячною довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, які виплачуються замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків надбавки,

встановленої для учасників війни.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 9.07.2007 року № 6-рп/2007 зупинення дії статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" визнано таким, що не відповідає

Конституції України (є неконституційними).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008» рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України внесені зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та статею 6 цього Закону викладено в такій редакції: «Дітям війни ( крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»)до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту» дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів».

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10 рп/2008 зміни, внесені пунктом 2 пункту 41 розділу 11 Закону України від 28.12.2007 № 107 IV, щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними.

Разом з тим, при визначені періоду за який підлягають задоволенню позовні вимоги, суд першої інстанції застосовуючи положення ч.2 ст. 152 Конституції України відповідно до якої, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, правильно визначився з періодом за який позовні вимоги підлягають задоволенню.

Тобто суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги відповідача були предметом дослідження суду першої інстанції, висновки суду вони не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці. ;

Вищенаведені висновки свідчать, що відповідач діяв не у спосіб передбачений чинним законодавством па певний період часу, рішення Конституційного суду не виконував, що стало причиною звернення позивача до суду, а тому його бездіяльність є протиправною.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду прийнята у відповідності з вимогам закону та не має підстав для її скасування та ухвалення нового судового рішення, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.209,218, ст.303, 307, 308,315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.

Дніпропетровська відхилити.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Судді