Комінтернівський районний суд м.Харкова
Справа № 2-816/2010
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2010 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Боговського Д.Є.

при секретарі Бороденко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного науково-виробничого підприємства «Обєднання Комунар» про поновлення на роботі, визнання недійсним наказу № 556к від 12.05.2009 про звільнення, частково недійсними трудових договорів від 13.05.2009 та 01.07.2009, недійсним наказ № 1311 від 30.09.2009, стягнення середнього заробітку, суми індексації заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому після неодноразових змін, уточнень та доповнень просив поновити його на роботі, визнати недійсним наказ від 12.05.2009 за № 556к про звільнення працівника з підприємства, визнати недійсними записи у трудовій книжці ОСОБА_1 № 28 від 12.05.2009, № 29 від 13.05.2009, № 30 від 01.07.2009, № 31 від 30.09.2009; зобовязати ДНВК «Обєднання Комунар» виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.09.2009; зобовязати відповідача запропонувати йому іншу роботу чи посаду, а разі неможливості поновити його на тій же роботі (посаді) на тому ж підприємстві, визнати недійсним трудовий договір, укладений між ним та ДНВК «Обєднання Комунар», оформлений наказом № 567-к від 13.05.2009 в частини його строку; визнати недійсним трудовий договір, укладений між ним та ДНВК «Обєднання Комунар», оформлений наказом № 943-к від 01.07.2009 в частини його строку; визнати недійсним наказ № 1311 від 30.09.2009 та зобовязати ДНВК «Обєднання Комунар» прийняти на роботу ОСОБА_1

В обґрунтування свої позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що був звільнений 30.09.2009 з роботи у звязку із закінченням терміну трудового договору відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України згідно наказу № 1311. Однак зазначене звільнення він вважає незаконним з наступних підстав.

Так, він працює на ДНВК «Обєднання Комунар» з 1967 року на різних посадах, має стає роботи близько 42 років. З квітня 2005 року його було переведено на посаду регулювальника радіоелектронной апаратури та приладів на умовах безстрокового трудового договору на невизначений строк. 12.05.2009 його було звільнено у звязку із скороченням чисельності штату, наступного дня прийнято на роботу на тому ж підприємстві на ту ж посаду, але на умовах строкового договору на визначений строк. За таких обставин ОСОБА_1 вважав, що трудові відносини не переривалися, жодна із сторін не вимагала їх припинення, а навпаки з 01.07.2009 з трудовий договір із ним було продовжено на визначений строк. Посада, яку займав ОСОБА_1, та на якій він працював значний проміжок часу, не є сезонною, не носить характеру тимчасової, отже з ним, на його думку, не можна було укладати строковий трудовий договір, бо посада, яку він займав, була постійною. Укладення строкового договору на заняття ОСОБА_1 посади регулювальника радіоелектронної апаратури та приладів свідчить про факт виникнення трудових відносин у формі безстрокового трудового договору між ним та відповідачем. Стаття 39-1 КЗпП України передбачає, що трудові договору, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, тому ОСОБА_1 вважає, що трудові договори, укладені згідно наказів від 13.05.2009 та 01.07.2009 є недійсними в частині визначення строків їх дії, позивач вважає їх безстроковими.

Також з моменту укладення з ОСОБА_1 строкового трудового договору, тобто з 12.05.2009, йому не виплачувалась індексація згідно ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», що є порушенням як норм Конституції України, норм КЗпП України. Трудова книжка містить записи на підставі наказів про звільнення ОСОБА_1 у звязку із скороченням чисельності - п. 1 ст. 40 КЗпП України від 12.05.2009, який позивач також вважає недійсним. При скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а саме працівника м з тривалим безперервним стажем роботи на підприємстві, авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків та раціоналізаторських пропозицій, дітям війни надається пільга у вигляді переважного права на залишення на роботі.

Позивач ОСОБА_1 та його представник підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, надавши суду свої письмові заперечення.

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні, викликаний за клопотанням позивача та його представника, пояснив, що у довідці щодо виконання норм часу регулювальників радіоелектонной апаратури та приладів на дільниці регулювання електричних лічильників цеху № 10 в 2009 році порівнюються виконання норм працівниками, які визначені у відсотках та які свідчать про продуктивність праці.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справі, встановив такі факти відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем - Харківським заводом Комунар (нині - Державне науково-виробниче підприємство «Об'єднання Комунар»), з 16.01.1973 по 12.05.2009, та з 13.05.2009 по 30.09.2009 - записи 8,28,29,31 трудової книжки позивача.

Відповідно до пункту 1.3 свого Статуту ДНВП Обєднання Комунар є державним унітарним комерційним підприємством. Згідно із частиною першою ст. 74 Господарського кодексу України (в редакції Закону України від 16.06.2005 року № 2664-ІV) державне комерційне підприємство є субєктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу. В силу частини першої ст. 44 Господарського кодексу підприємництво здійснюється, зокрема, на основі вільного найму підприємцем працівників, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику. На забезпечення своєї статутної діяльності, відповідно до частини третьої ст. 64 Господарського Кодексу підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

З 03.03.2008 ОСОБА_1 працював регулювальником радіоелектронної апаратури та приладів 6 розряду в цеху 10 ДНВП «Об'єднання Комунар» (запис 27 трудової книжки).

Відповідно до наказу від 24.02.2009 № 94 Про скорочення чисельності і штату робітників ДНВП «Об'єднання Комунар» в цеху 10 скорочувалося 21 штатна одиниця робітників, у тому числі два регулювальника радіоелектронної апаратури та приладів 6 розряду (додаток до наказу № 94 від 24.02.2009 року).

Вивільнення працівників підприємства, у тому числі ОСОБА_1, у звязку із скороченням чисельності і штату проводилося на підприємстві з дотриманням порядку, встановленого ст. 492 КЗпП України.

Про наступне вивільнення ОСОБА_1 був персонально попереджений, відповідно до вимог ч. 1 ст. 492 КЗпП, за два місяці, 12.03.2009, про що свідчать копії персонального попередження та акту від 12.03.2009.

Згідно з частиною другою ст. 492 КЗпП, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. В силу частини першої ст. 42 КЗпП при скороченні численності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 492 КЗпП і ст. 42 КЗпП вивільненню позивача передував аналіз кваліфікації і продуктивності праці регулювальників радіоелектронної апаратури та приладів, тобто працівників, які виконували схожу з ОСОБА_1 трудову функцію. За наслідками цього порівнювального аналізу переважне право на залишення на роботі, передбачене ст. 42 КЗпП, за позивачем не було встановлено, оскільки інші регулювальники 6 розряду відрізнялися від нього більшою продуктивністю праці (копія службової записки начальника цеху № 10, довідка начальника ВОПтаЗ і начальника цеху № 10).

Відповідно до норм частини третьої ст. 492 КЗпП, одночасно із попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці, 12.03.2009 ОСОБА_1 було запропоновано переведення на іншу роботу інженером-технологом до цеху 1, оскільки робота по професії позивача була відсутня. Від запропонованого переведення ОСОБА_1 відмовився, про що був складений відповідний акт, з яким позивач був ознайомлений (копії персонального попередження і акту від 12.03.2009). Згідно з частиною третьою ст. 492 КЗпП, у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Одночасно власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації і розміру оплати праці. Про наступне вивільнення ОСОБА_1 Харківському міжрайонному центру зайнятості було доведено 12.03.2009.

В силу частини першої ст. 43 КЗпП розірвання трудового договору на підставах, передбачених пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) ст. 40 КЗпП допускається лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до цієї норми, на прохання службової особи, яка наділена правом прийняття і звільнення працівників заступника генерального директора з кадрів і режиму ДНВП «Об'єднання Комунар» ОСОБА_3, який діяв у межах своїх повноважень, профспілковим комітетом первинної профспілкової організації підприємства 14.04.2009 було розглянуто письмове подання заступника генерального директора і була надана попередня згода на звільнення ОСОБА_1 за ст. 40 п. 1 КЗпП України.

Наказом від 12.05.2009 № 556-к Про звільнення працівника підприємства ОСОБА_1 був звільнений в звязку зі скороченням чисельності за ст. 40 п. 1 КЗпП України 12 травня 2009 року. В день свого звільнення позивач отримав копію наказу про звільнення, а також оформлену трудову книжку, про що свідчить його розпис на копії наказу, а також його розпис в книзі видачі трудових книжок.

Позивач був звільнений з підприємства на підставах передбачених пунктом 1 ст. 40 КЗпП України, з дотриманням вимог трудового законодавства, і до середини липня 2009 року своє звільнення не оскаржував.

За скаргою ОСОБА_1 від 18.09.2009 прокуратурою Харківської області проводилася перевірка дотримання ДНВП Обєднання Комунар вимог трудового законодавства при звільненні позивача, при цьому порушень з боку підприємства встановлено не було.

В силу частини першої ст. 23 КЗпП трудовий договір може бути:

1)безстроковим, що укладається на невизначений строк;

2)на визначений строк, встановлений за згодою сторін;

3)таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Відповідно до частини другої цієї статті строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Здійснюючи в 2009 році організаційно-штатні заходи, повязані зі змінами в організації виробництва і праці, адміністрація підприємства постійно проводила роботу щодо пошуків нових замовлень з метою завантаження його виробничих потужностей. Зокрема, у квітні 2009 року ДНВП Обєднання Комунар було визначено переможцем відкритих торгів на закупівлю однофазних електронних лічильників електроенергії, завдяки чому між підприємством та АК Київенерго був укладений договір № 265/ЕЗ-09 від 29.04.2009, відповідно до якого ДНВП Обєднання Комунар зобовязалося до кінця 2009 року поставити замовнику 50000 лічильників електроенергії.

Збільшення завантаження виробничих потужностей носило невеликий за обємом та тимчасовий характер, але надало можливість скорегувати планові завдання підприємства на ІІ та ІІІ квартали 2009 року, додатково створити робочі місця і забезпечити їх тимчасовою роботою. Для виконання виробничих завдань адміністрацією було прийняте рішення про набір тимчасових працівників. Враховуючи те, що на підприємстві тривало скорочення чисельності і штату робітників, строк трудового договору, по якому здійснювався набір працівників до цеху № 10, у тому числі позивача, був визначений по-перше по 01.07.2009, але потім у звязку з виробничою необхідністю був скорегований і подовжений по 30.09.2009.

Здійснюючи підбір працівників на роботу за строковим трудовим договором до цеху № 10 адміністрація виходила з наявності у них досвіду роботи, а також керувалася частиною першою ст. 421 КЗпП України, відповідно до якої працівник, з яким розірвано трудовий договір за підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації.

Самостійно визначаючи свою штатну структуру, оперативно встановлюючи потрібну чисельність працівників, ДНВП «Об'єднання Комунар» діяло відповідно до норм частини третьої ст. 64 Господарчого Кодексу України, при цьому керувалося частиною першою ст. 44 ГК, згідно з якою підприємництво здійснюється на основі вільного найму підприємцем працівників, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Відповідно до частини першої ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідає нормам цієї статті Конституції і пункт 2 частини першої ст. 23 КЗпП України, відповідно до якого трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за згодою сторін.

Строк трудового договору, укладеного з ОСОБА_1 був обєктивно обумовлений виробничою діяльністю підприємства, умовами виконання конкретних планових завдань, тому трудові відносини за цим договором не могли бути встановленими на невизначений термін навіть за умови подовження його строку, в силу частини другої ст. 23 КЗпП.

Позивач ОСОБА_1 надав згоду на укладення з ним строкового трудового договору і проти встановленого за згодою сторін і подовженого за згодою сторін термінів дії цього договору не заперечував, про що свідчать особисті заяви ОСОБА_1 про укладення строкового трудового договору і про подовження строку його дії, а також особисті підписи позивача в Записке № 79 о приёме на работу від 13.05.2009, про ознайомлення ОСОБА_1 з умовами роботи і тимчасовим її характером.

На підставі досягнутої угоди сторін: з одного боку - працівника ОСОБА_1, з другого боку заступника генерального директора з кадрів і режиму ДНВП Обєднання Комунар ОСОБА_3, був укладений і оформлений відповідними наказами від 13.05.2009 № 567-к та від 01.07.2009 № 943-к, з посиланням на п. 2 ст. 23 КЗпП України, строковий трудовий договір позивача з підприємством.

Відповідно до пункту 2 частини першої ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 и 3 статті 23), крім випадку, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення.

У звязку із спливом 30 вересня 2009 року строку трудового договору, на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП наказом від 30.09.2009 року № 1311-к Про звільнення працівників підприємства ОСОБА_1, як і інші працівники цеху 10, з якими був укладений строковий трудовий договір, був звільнений з ДНВП Обєднання Комунар. В день звільнення позивачем були отримані розрахункові гроші і оформлена трудова книжка, про свідчать розпис ОСОБА_1 в відомості на виплату грошей № 3955 від 30.09.2009, а також його розпис в книзі видачі трудових книжок.

Після звільнення ОСОБА_1 трудові відносини з ним не тривали. Про рішення сторін трудового договору щодо його припинення свідчать, з одного боку, особиста заява ОСОБА_1, а, з другого боку - видача підприємством наказу № 1311-к від 30.09.2009 і проведення, відповідно до вимог ст. 47 КЗпП, розрахунку при звільненні і видачі позивачу оформленої трудової книжки із записом про його звільнення.

Вимога зобовязати відповідача запропонувати іншу роботу (посаду) позивачу, в разі неможливості поновити позивача на тій же роботі (посаді) на тому ж підприємстві, а також вимога зобовязати відповідача прийняти на роботу позивача, суперечать вимогам поновити позивача на роботі, визнати недійсним наказ від 12.05.2009 року № 556-к про звільнення працівника підприємства, а також вимогам щодо визнання строкового трудового договору з позивачем недійсним в частині його строку. Фактично ОСОБА_1 безпідставно просить суд покласти на відповідача обовязок щодо працевлаштування позивача, зобовязати підприємство укласти з ним трудовий договір про роботу на будь-якої посаді, що порушує встановлені ст. 64 і ст. 44 ГК України право підприємства самостійно встановлювати численність працівників і штатний розпис, а також право вільного найму працівників, і є втручанням в підприємницьку діяльність підприємства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 21, 23, 39-1, 40 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя -