РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2010 року Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Овчиннікової О. C.,

при секретарі - Гуровій Л.Л.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідачки - ОСОБА_3,

представників відповідачки ОСОБА_3- ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

відповідача - ОСОБА_6,

третьої особи - ОСОБА_7,

представника третьої особи - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи - ОСОБА_7, Волноваська державна нотаріальна контора, про визнання угоди купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки недійсною, визнання угоди купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки дійсною, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 06.09.2005 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_9, з якою після одруження проживали в квартирі за адресою: АДРЕСА_1. яку придбали їм батьки. Після народження доньки Єви в грудні 2006 року позивач почав шукати для придбання будинок. Домовився з ОСОБА_6 про купівлю у нього недобудованого будинку за адресою: м.Волноваха, провул.Ініціативний, буд. 3. В січні 2007 року взяв кредит в банку в сумі 100тис.гривень з матеріальним забезпеченням іпотекою квартири за адресою: АДРЕСА_2. Отримані кошти в сумі 100 тис. гривень передав ОСОБА_6 в рахунок купівлі будинку та земельної ділянки. В квітні 2007 року звернулися до нотаріальної контори, де призначили дату оформлення угоди - 23.04.2007 року. Перед укладанням угоди у позивача зник паспорт, його теща - ОСОБА_3 запропонувала оформити будинок та земельну ділянку на неї за умови, що невдовзі вона переоформить усе на позивача та його дружину. 23.04.2007 року угода купівлі-продажу недобудованого будинку та земельної ділянки була укладена між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 Впродовж 2007 року позивач займався будівництвом придбаного будинку. В грудні 2007 року відносини між позивачем та його дружиною - ОСОБА_9 зіпсувалися. В квітні 2008 року шлюб було розірвано. ОСОБА_3 відмовилася переоформити будинок. В звязку з чим позивач вважає, що між ним та ОСОБА_6 було укладено угоду купівлі-продажу спірного будинку та земельної ділянки, оскільки ОСОБА_3 фактично ніяких грошей Колле не передавала, а гроші,передавав позивач. На підтвердження чого є розписка. Просить суд визнати угоду купівлі-продажу недобудованого будинку та земельної ділянки за адресою: м. Волноваха, провул. Ініціативний, буд. З, між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 від 23.04.2007 року недійсною, як таку, що суперечить вимогам законодавства; визнати угоду купівлі-продажу спірного недобудованого будинку та земельної ділянки між ним та ОСОБА_6 дійсною; стягнути з ОСОБА_3 судові витрати.

В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги: просив визнати за ним право власності на жилий будинок готовністю 58%, будівельні матеріали, які знаходилися в будинку, та земельну ділянку за зазначеною вище адресою, визнати угоду купівлі-продажу недобудованого будинку та земельної ділянки за адресою: м.Волноваха, провул.Ініціативний, буд. 3, між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 від 23.04.2007 року

недійсною, повернувши сторони в первісний стан. Згодом надав ще одну заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд визнати за ним право приватної власності на 79 % чи на 4/5 частини будинку, розташованого за адресою: м.Волноваха, провул.Ініціативний, буд. З, та визнати за ОСОБА_7 право власності на 21% чи на 1/5 частини спірного будинку.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав. Пояснив, що позивач - його син в січні 2007 року взяв кредит на суму 100 тис.гривень в банку для придбання недобудованого будинку у ОСОБА_6, зазначену суму передав ОСОБА_6 в присутності свідків. Після нотаріального посвідчення угоди купівлі-продажу між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 23.04.2007 року син - ОСОБА_1 займався будівництвом спірного будинку: за власні кошти, тому що працював, та кошти сім»ї ОСОБА_1, оскільки вони з дружиною працювали та давали гроші синові на будівництво. Угода між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 недійсна тому, що незаконна, гроші за будинок в сумі 100 тис.гривень фактично передавав ОСОБА_6 його син ОСОБА_1

Відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала в повному обсязі, проти задоволення позовних вимог заперечувала, пояснила, що про придбання недобудованого будинку та земельної ділянки для себе вони з чоловіком - ОСОБА_10 домовлялися з ОСОБА_6 ОСОБА_1 не мав до цього відношення, оскільки будинок вони купували для себе. Ні про які будівельні матеріали річ не йшла, оскільки це було б відображено в договорі. До укладання угоди вони з чоловіком отримали в банку суму грошей - 20 тисяч доларів СІЛА. Під час нотаріального посвідчення договору 23 квітня 2007 року були присутні вона з чоловіком, ОСОБА_6 з дружиною - ОСОБА_11 та державний нотаріус - ОСОБА_8 Договір було укладено за ціною, означеною в договорах: недобудованого жилого будинку 58% готовністю за 59100 гривень, земельну ділянку - за 3516,67 гривень, згідно з експертною оцінкою. Гроші згідно угоди вона передала ОСОБА_6 в присутності нотаріуса вдень укладання угоди 23 квітня 2007 року. Про те, що договір було укладено саме за зазначену вище ціну, підтверджує той факт, що податки сплачено саме з цієї суми. Кредит в сумі 100тисяч гривень її зять - позивач ОСОБА_1, дійсно, брав на ремонт квартири та придбання побутової техніки, а не на придбання будинку. Гроші на погашення цього кредиту та на проживання їхньої сімї давали періодично вони з чоловіком, оскільки позивач на той час практично не працював, отже не мав постійного стабільного доходу. Будівництвом придбаного у ОСОБА_6 будинку займався її чоловік - ОСОБА_10 Оскільки зять - ОСОБА_1 мав достатньо вільного часу, вони прохали його придбати деякі будівельні матеріали, гроші на придбання яких вони з чоловіком давали ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_6 позов визнав, пояснив, що восени 2006 року він домовився зі ОСОБА_1 щодо продажу належного йому недобудованого будинку за адресою: м.Волноваха, провул.Ініціативний, буд. З, земельної ділянки та будівельних матеріалів, що знаходилися в будинку. Вартість перерахованого вони визначили приблизно в 100 тисяч гривень. Також вони домовилися, що він виконає ряд будівельних робіт, вартість яких ввійде в загальну вартість будинку. В кінці січня 2007 року ОСОБА_1 передав йому 100 тисяч гривень, а він написав розписку про отримання грошей та зобовязання переоформити будинок та земельну ділянку на ОСОБА_1, яку передав ОСОБА_1 В квітні 2007 року він уклав угоду купівлі -продажу будинку та земельної ділянки ОСОБА_12 Напередодні ОСОБА_1 сказав йому, щоб він уклав угоду з ОСОБА_3 При укладанні договорів про купівлю-продаж недобудованого будинку та земельної ділянки він текст договорів читав та підписував, усвідомлював, що будинок від продає ОСОБА_3, гроші отримав в присутності нотаріуса, однак не всю суму, вказану в договорі, а 20 тисяч гривень. В присутності нотаріуса ані він. ані його дружина ОСОБА_11, яка була присутня, не заперечували, що гроші він отримав згідно з договором, угоду добровільно уклав з ОСОБА_3 Щодо прав ОСОБА_1 на

будинок він нотаріуса не попереджав, питання щодо будівельних матеріалів не ставилося, в договорах не відображалося. Після нотаріального посвідчення договорів він звертався до ОСОБА_3 про надання дозволу йому залишати деякий час в будинку по провул.Ініціативному, буд.3, свою майстерню.

Третя особа - ОСОБА_7 проти задоволення позову заперечувала, в судовому засіданні пояснила, що позивач - це її колишній чоловік, з яким вони розірвали шлюб в квітні 2008 року. Під час шлюбу восени 2006 року вони, дійсно, підшукували будинок або земельну ділянку для придбання. Цим більше займався ОСОБА_1, оскільки вона на той час була вагітна. Недобудований будинок по провул.Ініціативному , З, хотіли придбати її батьки для себе. Позивач до цього не мав жодного відношення. Після укладання угоди будівництвом займався батько - ОСОБА_10 Чоловік отримував кредит на ремонт квартири АДРЕСА_3, яким чином він розпорядився кредитними коштами, їй невідомо. На той період її чоловік не мав стабільного доходу, вони жили на гроші її батьків.

Представник третьої особи - завідуюча Волноваською державною нотаріальною конторою, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що 23 квітня 2007 року посвідчила два договори: договір купівлі-продажу обєкту незавершеного будівництва, жилий будинок 58% готовністю, який розташований на приватизованій земельній ділянці 0,1000 га, що належить ОСОБА_6, продаж здійснено за домовленістю сторін за 59100 гривень; договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га , яка розташована за адресою: м. Волноваха, провул. Ініціативний. 3. за 3516,67 гривень та належить ОСОБА_6 Покупцем виступила ОСОБА_3 Процедура посвідчення зазначених договорів відповідала вимогам закону. Держмито за посвідчення угоди сплатив за домовленістю ОСОБА_6 - 1 % від загальної суми угоди з 62616,67 гривень. При посвідченні угод були присутні ОСОБА_3 та її чоловік - ОСОБА_10, ОСОБА_6 та його дружина - ОСОБА_11 В кабінеті нотаріуса сторони прочитали тексти угод, на її питання , чи розрахувалися вони, ОСОБА_6 відповів, що вони не отримали всю обумовлену суму. Після цього ОСОБА_3 передала гроші ОСОБА_6Г1.. який підтвердив, що він отримав гроші за договорами. Про продаж будівельних матеріалів річ не заходила. Ніякої розмови про відношення ОСОБА_1 до укладання даних договорів не відбувалося. Тому вона вважає, що ОСОБА_1, взагалі, не може подавати позову, оскільки він не був стороною в договорі. Ні про 100 тисяч гривень, ні про розписку про отримання ОСОБА_6 від ОСОБА_1 вказаної суми грошей їй нічого невідомо.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників та третіх осіб, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 квітня 2007 року було укладено та нотаріально посвідчено третьою особою два договори між відчужувачем ОСОБА_6 та набувачем - ОСОБА_3: договір купівлі-продажу обєкту незавершеного будівництва, жилого будинку 58 % готовністю, розташованого за адресою: м.Волноваха, провул. Ініціативний. буд.3, продаж вчинено за домовленістю сторін за 59100 гривень, зареєстровано в реєстрі за № 1-1047, стягнуто мито 591 гривню; договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: м.Волноваха, провул. Ініціативний, буд.3, за 3516,67 гривень, зареєстровано в реєстрі за № 1-1048, стягнуто мито 35,17 гривень.

Відповідно до п.1.4 зазначеного вище договору купівлі-продажу будинку: продавець - ОСОБА_6 стверджує, що на момент укладання цього договору недобудований будинок не заставлений...відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, прав на нього інших осіб не має.

На підставі п.4 договору купівлі-продажу земельної ділянки продавець - ОСОБА_6 свідчить, що до укладання цього договору земельна ділянка іншим особам не відчужена, внаслідок продажу земельної ділянки не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб.

Судом встановлено та це не заперечує відповідач ОСОБА_6, що він ознайомився з текстами договорів до підписання, як стверджують відповідачка ОСОБА_3, нотаріус ОСОБА_8, заперечень та зауважень від ОСОБА_6 не надійшло, він погодився з усіма викладеними пунктами в договорах та підписав їх. ОСОБА_3 розрахувалася з ОСОБА_6 в присутності нотаріуса, останній підтвердив, що отримав суми згідно договорів. За домовленістю сторін саме ОСОБА_6 сплатив мито за посвідчення договорів - 1 %. виходячи з ціни, зазначеної в договорах.

З пояснень свідка ОСОБА_13 вбачається, що вона була присутня 23.04.2007 року як дружина ОСОБА_6 при укладанні договорів про продаж ОСОБА_3 спірного недобудованого будинку та земельної ділянки. Чоловік ознайомився з текстами договорів, заперечень та зауважень з його боку не було. Вони отримали суму грошей від ОСОБА_3 в присутності нотаріуса, підтвердили, що отримали усі гроші за договорами. За будівельні матеріали вони нотаріусу не повідомляли, про домовленість зі ОСОБА_14 про продаж йому будинку вони також нотаріусу не повідомляли. Куди поділася розписка щодо отримання ОСОБА_6 від ОСОБА_1 100 тисяч гривень, нічого пояснити не змогла. Мито за посвідчення договорів чоловік сплатив з суми за договорами приблизно з 63 тисяч гривень.

Свідок ОСОБА_10 в суді пояснив, що недобудований будинок у ОСОБА_6 вони з дружиною - ОСОБА_3 купували для себе. Про домовленість ОСОБА_6 зі ОСОБА_14 йому нічого невідомо. Приблизно в березні 2007 року він з дружиною ОСОБА_3 домовилися з ОСОБА_6 про ціну та умови покупки. 17.04.2007 року вони отримали в банку депозити на суму 20 тисяч доларів США. Домовилися про дат) укладання договорів. 23.04.2007 року у нотаріуса уклали дві угоди. Ніякого відношення до цих угод ОСОБА_14 не мав. ОСОБА_6 ознайомився з текстами договорів, претензій не виказав, дружина з ним в присутності нотаріуса розрахувалася. Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_3 підписали угоди. Ніяких претензій ні у кого не було. Ніяких будівельних матеріалів в будинку не було, домовленостей щодо їх оплати теж. Про нібито сплату ОСОБА_14 ОСОБА_6 100 тисяч гривень в рахунок придбання будинку та земельної ділянки свідку нічого невідомо, про розписку, яка підтверджувала б це - теж. Після укладання правочинів він особисто займався будівництвом спірного будинку. На його прохання та за його гроші деякі будівельні матеріали купував ОСОБА_14

Відповідно до ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Стаття 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 статті 203 ЦК України.

З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання правочину купівлі-продажу недобудованого жилого будинку 58% готовністю та земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: м.Волноваха, провул. Ініціативний, 3, укладених між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 23 квітня 2007 року та посвідчених державним нотаріусом ОСОБА_15, та повернення сторін в первісний стан не вбачається, оскільки зміст правочинів не суперечив вимогам закону, особи мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, правочини не були фіктивними, переконливих доказів, які б спростовували дані твердження, позивачем суду надано не було.

Факт укладання ОСОБА_14 з ОСОБА_3 договору про оформлення спірного будинку на неї з майбутнім переоформленням, а також втрату паспорту в квітні 2007 року позивачем в суді не доведено, доказів не надано.

Також суд бере до уваги те, що позивач звернувся до суду з вимогами про визнання правочину дійсним та недійсним тільки після офіційного розлучення з ОСОБА_7 В період шлюбу з моменту укладання угод з квітня 2007 року до розлучення в квітні 2008 року ОСОБА_1 з даним позовом в суд не звертався, тим самим визнаючи правочини від 23.04.2007 року дійсними.

Окрім того, судом встановлено, що 26 січня 2007 року позивачем ОСОБА_1 отриманий кредит на суму 100 тисяч гривень на підставі укладеного з ВАТ «ОСОБА_16 ОСОБА_17» кредитного договору № 014/11-134/82/133998 строком на 10 десять років зі сплатою 18,5 % річних.

Щодо позовних вимог про визнання угоди купівлі-продажу спірного недобудованого будинку та земельної ділянки між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_6 дійсною суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Стаття 657 ЦК України передбачає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку ( квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

На підставі ч.4 ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210 та 640 ЦК України повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.ст. 218 та 220 ЦК України.

Пункт 12 зазначеної Постанови передбачає, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК України не може доводитися свідченнями свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобовязань, що виникли з правочину.

На підтвердження своїх вимог щодо визнання зазначеного правочину дійсним позивачем ОСОБА_1 було надано суду копію розписки ( а.с. 7) про те. що ОСОБА_6 30 січня 2007 року в присутності свідків : ОСОБА_13 Л.1., ОСОБА_13 А.1., ОСОБА_17, ОСОБА_18 отримано 100 тисяч гривень від ОСОБА_1 за продаж йому недобудованого будинку та земельної ділянки про провул.Ініціативному , 3 в м.Волновасі.

Відповідно до 4.2 ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 60 ЦПК України сторони зобовязані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Ст.ст. 57-60 ЦПК України передбачають, що докази мають бути належними та допустимими. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладених вище норм закону, суд не бере до уваги як належний доказ щодо дійсності правочину - копію розписки ( а.с. 7), а також показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_18 щодо передачі в їх присутності 100 тисяч гривень ОСОБА_6 ОСОБА_1

Вбачається, оскільки між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не укладався письмовий, нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу спірного недобудованого будинку і земельної ділянки та, відповідно, він не реєструвався, належних письмових доказів, аудіо- , відеозапису та інших доказів на підтвердження своїх вимог позивачем ОСОБА_1 суду надано не було, то вимоги щодо визнання правочину купівлі-продажу спірного недобудованого будинку та земельної ділянки між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не підлягають задоволенню.

Окрім того, доказів наявності, точної кількості та факт передачі ОСОБА_6 ОСОБА_1 в спірному будинку будівельних матеріалів позивачем суду надано не було. Предметом правочинів, укладених та посвідчених 23.04.2007 року, будівельні матеріали не були. Отже, підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на будівельні матеріали судом не вбачається.

Враховуючи, що права власності у позивача ОСОБА_14 на спірний недобудований будинок та земельну ділянку не виникло, не виникло й права спільної сумісної власності подружжя, відповідно, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо визнання права власності за позивачем на 79 % чи на 4/5 частини будинку, розташованого за адресою: м.Волноваха, провул.Ініціативний, буд. З, та визнання за ОСОБА_7 право власності на 21% чи на 1/5 частини спірного будинку.

Враховуючи вищевикладене, позов не підлягає задоволенню в повному обсязі, згідно ст. 88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача й судові витрати.

На підставі ст.ст.203, 208, 215,218, 220, 657, ч.4 ст.334 ЦК України, п. 12, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», керуючись ст.ст. 10, 15, 30,57-59, 60, 131, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_12, ОСОБА_6, треті особи - ОСОБА_7, Волноваська державна нотаріальна контора, про визнання угоди купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки недійсною, визнання угоди купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки дійсною, визнання права власності відмовити.

Рішення в повному обсязі складено 1 березня 2010 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня оголошення рішення й подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя