5 жовтня 2010 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Джала С.Ю., розглянувши матеріали за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,
01.10.2010р. позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 19.08.2010 року власник квартири АДРЕСА_1 (відповідач) ОСОБА_2, шляхом безвідповідального ставлення до системи водопостачання у власній квартирі затопив квартиру №1 власником якої є позивачка ОСОБА_1, яка знаходиться під квартирою №5 поверхом нижче. Внаслідок цього квартира АДРЕСА_2, яка належить позивачці, отримала значні ушкодження.
Зазначає, що станом на 28.09.2010р. відповідач збитки в добровільному порядку не відшкодував, пошкоджене майно ОСОБА_1 до попереднього стану не відновив. Актом обстеження квартири позивачки від 19.08.2010р. встановлено, що причиною затоплення стало затікання води з квартири №5, що знаходиться вище поверхом і належить відповідачу ОСОБА_2
Вказує, що висновком експертизи від 28.09.2010р., встановлено, що розмір шкоди, завданої залиттям приміщень квартири №1 мешканцем квартири АДРЕСА_3, з врахуванням витрат необхідних для проведення відновлювального ремонту на дату оцінки, становить 6200грн. В зв'язку з тим, що пошкоджені приміщення квартири потребують капітального ремонту, не експлуатуються, не використовується за цільовим призначенням, їй завдані матеріальні збитки та моральна шкода.
Зазначає, що внаслідок заподіяної відповідачем майнової шкоди отримала реальні збитки, які складаються з: вартості робіт відновлювального ремонту приміщень квартири в сумі 6200грн; ( висновок експерта), оплати послуг судового експерта, яка відповідно до квитанції від 28 вересня 2010 року становить 1000грн. Відповідно розрахунок реальних збитків ( фактичної шкоди ) заподіяних відповідачем разом становить 7 200грн.
Вказує, що в результаті вказаної події їй також спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які зазнала у зв'язку з пошкодженням свого майна, а також полягає в порушенні відповідачем закону, протиправному позбавленні її та членів її сім'ї права володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а саме приміщеннями пошкодженої квартири, витрати на ремонт якого не повернув відповідач. Крім цього, зазнала глибоких та душевних страждань в зв'язку з пошкодженням майна, що знаходилось в її користуванні. Зазначає, що приміщення квартири пошкоджені та позбавлена можливості користуватись ним за його цільовим призначенням. Вказує, що до залиття квартира знаходилась в постійному користуванні, володінні та розпорядженні її та її сина. Відповідно до цього вони позбавлені права користуватись та розпоряджатись ним на власний розсуд. Оцінює моральну шкоду, завдану їй відповідачем, в розмірі 1699грн.
Вказує, що положеннями статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Зазначає, що вина відповідача встановлена актом обстеження від 19.08.2010року, відповідачем визнається та не оспорюється.
З огляду на наведене просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкодув розмірі 7200 грн., моральну шкоду в розмірі 1699 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 гривень. Вказує, що звільнена від оплати державного мита відповідно до п.18 ст.4 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про державне мито», оскільки є учасником війни та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників війни.
Розглянувши матеріали заяви, вважаю, що така не відповідає вимогам ст.119, 120 ЦПК України, а тому підлягає залишенню без руху.
Позивачкою до позовної заяви не додано документів, що підтверджують сплату судового збору (державного мита), чим порушено вимоги ч.5 ст.119 ЦПК України.
Відповідно до ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» ставка державного мита із позовних заяв становить 1 відсоток від ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; а з позовних заяв про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з ціною позову до 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян 1 відсоток ціни позову, але не менше 1 неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Тобто, за відшкодування матеріальної шкоди державне мито по справі становить 72 гривні, а за відшкодування моральної шкоди державне мито становить 17 гривень.Загальна сума державного мита, що підлягає до сплати позивачкою становить 89 гривень.
Покликання позивачки на те, що вона є учасником війни і у звязку з цим звільнена від сплати судового збору (державного мита) є безпідставним, оскільки п.18 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», передбачає, що від сплати державного мита звільняються інваліди Великої Вітчизняної війни та сімї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи. У ст.7 Закону України від 22.10.1993 "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" зазначено вичерпний перелік осіб, які належать до інвалідів війни та прирівняних до них осіб, і учасники війни до цих осіб не належать.
Враховуючи наведене, вважаю, що вищевказана позовна заява підлягає залишенню без руху, а позивачці слід надати строк для виправлення недоліків шляхом подання документів, що підтверджують оплату державного мита (судового збору).
На підставі викладеного, керуючись ст.119, 121 ЦПК України, суддя,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди залишити без руху, надавши позивачці строк пять днів з дня отримання даної ухвали для усунення вищевказаних недоліків.
Попередити позивачку, що у разі якщо у зазначений в даній ухвалі строк недоліки не будуть виправлені, то заява буде вважатись неподаною і така буде їй повернута.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.Ю. Джала