Справа №2-421/09/09 21.01.2010 21.01.2010 21.01.2010
Провадження №22ц-113/10
Головуючий у першої інстанції Кірімова О.М. Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
РІШЕННЯ Іменем України

21 січня 2010 року колегія судців судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Миколаївської області у складі: головуючого Данилової О.О. судців Шаманської Н.О., Лівійського І.В.,

при секретарі Голубкіній О.О. за участю прецставника позивачів - ОСОБА_2, представника відвідана - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Миколаєві апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2009 року по цивільній справі за позовом

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до приватного підприємства «Сокіл» (далі - ПП «Сокіл») про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними

установила:

У квітні 2008 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом про захист прав власників землі.

Позивачі зазначали, що є власниками земельних ділянок площею 8.96 га в межах Кривопустошської сільської ради. 1 січня 2006 року вони уклали договори оренди земельних ділянок з приватним підприємством «Сокіл» строком на 10 років. Але відповідач своєчасно не здійснив державну реєстрацію договорів, не прийняв земельні цілянки у користування у передбаченому законом порядку. Згодом вони змінили намір щодо передачі ділянок відповідачу, а 15 квітня 2007 року уклали аналогічні договори цих ділянок з фермерським господарством «Мрія».

Змінивши позовні вимоги під час розгляду справи та уточнивши підстави позову у судовому засіданні, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 просили визнати договори оренди їх ділянок з ПП «Сокіл» від 1 січня 2006 року недійсними через відсутність актів приймання-передачі об'єкта оренци.

Рішенням Братського районного суду м.Миколаєва від 29 жовтня 2009 року у задоволенні позовів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посилаючись на те, що суд дав невірну оцінку зібраним доказам та порушив вимоги частини 2 статті 15 Закону України «Про оренду» ( далі - Закон), просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є власниками земельних ділянок загальною площею 8,96 га кожен ( а.с.23, 36).

1 січня 2006 року між власниками та ПП «Сокіл» укладено договори оренди земельних ділянок строк на 10 років( а.с.24,34.45). Державна реєстрація договорів відбулась 21 травня 2007 року ( а.с.72).

Справа № 22ц- 113/10 Категорія: 23

15 квітня 2007 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 уклали договори тих самих земельних ділянок з ФГ «Мрія», які було зареєстровано 20 червня 2007 року (

а.с.128.133). Того ж числа за актами приймання-передачі земельні ділянки передай: орендарю (а.с.89, 90).

З цього часу земельні ділянки знаходяться у користуванні ФГ «Мрія» (і а.с.71,80,81).

Відмовляючи ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у задоволенні позову, суд перше! інстанції виходив з того, що хоча акт приймання-передачі земельних ділянок і є невід'ємною частиною договору оренди за правилами частини 3 статті 15 Закону, але недотримання цієї вимоги закон не пов'язує з недійсністю правочину. Після державне: реєстрації спірних договорів у травні 2007 року позивачі свідомо не передали ділянки ПП «Сокіл», уклавши угоди з іншою особою.

Але з такими висновками суду та застосуванням норм земельного законодавства погодитись не можна.

Правовідносини щодо оренди земельних ділянок врегульовано спеціальним законодавством, за яким вирішуються і спори щодо визнання цих угод недійсними.

Статтею 15 Закону ( частини 1 та 3) передбачені істотні умови та невід'ємні частини договору оренди. Невід'ємною частиною договору є акт приймання-передачі об'єкта оренди.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону підставами визнання договорів оренди недійсними є відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених частиною 1 цієї норми, а також порушення правил статті 17 Закону.

Статтею 17 Закону передбачено, що передача об'єкта оренди здійснюється за актом приймання-передачі.

Отже, аналіз цих норм свідчить про те, що відсутність передачі земельної ділянки орендарю за актом приймання-передачі є самостійною підставою для визнання договору оренди недійсним за частиною 2 статті 15 Закону.

Висновок суду першої інстанції про те, що спеціальне законодавство не передбачає цієї умови, як підстави визнання угоди недійсною, є наслідком помилкового тлумачення змісту правових норм, що призвело до невірного їх застосування.

Ці обставини мали бути підставою і для відмови у державній реєстрації договорів оренди від 1 січня 2006 року (частини 2 статті 15 закону).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що спірні земельні ділянки перебували у користуванні ПП «Сокіл» з 2003 року, а у січні 2006 році договори переукладались за іншою формою (а.с.73-75). Після збирання урожаю 2006 року ПП «Сокіл» спірні ділянки не обробляв( а.с.80).

У судовому засіданні представник ПП «Сокіл» пояснив, що з осені 2006 року земельні ділянки позивачів не оброблялись у зв'язку з фінансовими проблемами підприємства. Будь-яких фактичних перешкод у подальшому користуванні землею для ПП «Сокіл» на цей час не встановлено.

Отже, за цих обставин не можна погодитись з висновком суду, що ПП «Сокіл» з вини власників не отримав спірні ділянки у фактичне користування.

Таким чином, встановлені обставини свідчать про те, що договори оренди земельних ділянок, укладені ПП «Сокіл» 1 січня 2006 року з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 мають недоліки, які відповідно до вимог частини 2 статті 15 Закону є підставою для визнання їх недійсними.

До того ж колегія суддів вважає, що збереження фактично існуючих з 2007 року орендних відносин між позивачами та ФГ «Мрія» відповідає інтересам власників земельних ділянок, які підлягають судовому захисту.

Визнання спірних договорів недійсними є підставою для скасування їх державної реєстрації без судового вирішення цих вимог.

Отже, рішення суду першої інстанції , як ухвалене з порушенням норм земельного законодавства, підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2009 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити частково. Визнати недійсними

договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,89 га, укладений 1 січня 2006 року між ОСОБА_6 та приватним підприємством «Сокіл», зареєстрований у Братському секторі МРФ ДЗК 21 травня 2007 року за № 24.

договір оренди земельної ділянки загальною площею 4 га, укладений 1 січня 2006 року між ОСОБА_6 та приватним підприємством «Сокіл», зареєстрований у Братському секторі МРФ ДЗК 21 травня 2007 року за № 30.

договір оренди земельної ділянки загальної площею 8,96 га, укладений 1 січня 2006 року між ОСОБА_5 та приватним підприємством «Сокіл», зареєстрований у Братському секторі МРФ ДЗК 21 травня 2007 року за № 29. В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з приватного підприємства «Сокіл» на користь ОСОБА_6 72 грн. 75 коп. судових витрат, на користь ОСОБА_5 - 40 грн.75 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двох місяців з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: