Апеляційний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

іменем України

„ 14 " квітня 2010 року апеляційний суд Житомирської області

в складі:

головуючого -судді Миніч Т.І.,

суддів: Павицької Т.М., Забродського М.І.,

при секретарі судового засідання Никончук О.О. ,

з участю позивачки

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 3 липня 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 до ОСОБА_5 правонаступником якого є ОСОБА_2, виконкому Новоград-Волинської міської ради, третя особа ОСОБА_6 про визнання нечинним рішення виконкому, свідоцтва про право власності на жилий будинок та визнання права власності на жилий будинок,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2009 року позивачі звернулися до суду з позовом. Просили визнати незаконним рішення виконкому Новоград-Волинської міської ради № 397 від 29.10.1997 року та видане на підставі цього рішення свідоцтво про право власності на жилий будинок № 25а по вул.Горького у м.Новограді-Волинському, визнати за кожним із них право власності на 1/5 частину зазначеного будинку. При цьому посилалися на те, що з 1989 року проживали з відповідачем ОСОБА_5 однією сім"єю. У вказаний період за власні кошти та власними силами вони прозели добудову спірного будинку, іншого житла не мають. Вважали спірний будинок спільним майном всіх членів сім"ї. Проте, у січні 2008 року їм стало відомо про оформлення права власності на будинок лише на відповідача ОСОБА_5, що порушує їхні права.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 3 липня 2009 року відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання нечинним рішення виконкому і свідоцтва про право власності на жилий будинок та у задоволенні вимог ОСОБА_3, ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 про визнання нечинним рішення виконкому, свідоцтва про право власності на жилий будинок та визнання права власності на жилий будинок. Цим же рішенням закрито провадження у справі в частині вимог ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання права власності на жилий будинок.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про скасування зазначеного рішення з направленням справи на новий розгляд до того ж суду, посилаючись на неповне зіпсування обставин справи. Зокрема зазначає, що суд безпідставно не викликав свідків, зазначених ними в позові. На думку апелянта, суд порушив право дитини на житло.

Розглянувши справу в межах, передбачених ст.303 ЦПК, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до свідоцтва про праио власності на жилий будинок від 9 березня 1993 року ОСОБА_5 на праві особистої власності належав жилий будинок № 25а по вул.Горького у м.Новограді-Волинському (а.с.8). Зазначене свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Новоград-Волинської міської ради № 397 від 29 жовтня 1997 року.

15 серпня 2009 року ОСОБА_5 помер (а.с.100- 101). Згідно зі ст.37 ЦПК до участі у справі в якості правонаступника померлого залучено його сина ОСОБА_2.

Закриваючи провадження у справі в частині вимог ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання права власності на жилий будинок, суд виходив в з того, що є таке, що набрало законної сили рішення суду, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Проте з таким висновком суду погодитись неможливо.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Новоград- Волинського міськрайонного суду від 4 березня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_5 про визнання права власності на жилий будинок. Зазначене рішення залишено в силі ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 24 квітня 2008 року (а.с.25-29).

Зміст вказаного рішення свідчить про те, що свої вимоги позивачі обгрунтовували належністю лише їм двом спірного будинку.

Із змісту позовної заяви в даній справі вбачається, що вимоги позивачів обгрунтовані іншими обставинами. Зокрема, позивачі посилалися на те, що проживали однією сім"єю із ОСОБА_5 і за спільні кошти та власними силами збудували спірний будинок. Тому вважали, що він належить по 1/5 частині кожному з них, враховуючи і неповнолітніх дітей. Тобто, даний позов заявлено з інших підстав, ніж ті, що були предметом розгляду в попередній справі.

При цьому, судом не враховано, що підстава позову це обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, що об'єктивуються у поданих доказах.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та, виходячи з наведеного дійшов помилкового висновку про те, що даний позов заявлено з тих самих підстав та безпідставно закрив провадження в справі.

Тому ухвалене в цій частині вимог рішення підлягає скасуванню.

По справі в цій частині можливо ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Разом з тим, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення в решті вимог.

Позивачами не надано доказів про те, що на час будівництва спірного будинку вони з відповідачем ОСОБА_5 проживали як члени однієї сім"ї. Такі твердження спростовуються реєстрацією позивачів у спірному будинку з квітня 1998 року, тобто, після видачі оспорюваного свідоцтва про право власності (а.с.14-15).

Із змісту п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" випливає, що інші особи (не члени сім"ї забудовника), що брали участь у будівництві жилого будинку не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не Еизнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будізництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно.

Оскільки позивачами не надано доказів, які б свідчили про існування угоди про створення спільної власності на спірний

будинок, то суд правильно вважав, що підстав для задоволення позову не було.

Крім того, відповідно до договору від 23 грудня 2008 року, який є чинним і жодною із сторін не оскаржений, померлий ОСОБА_5 продав спірний будинок ОСОБА_6 (а.с.56).

Керуючись ст.ст.209,307,309,313,314,316 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково. Скасувати рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 3

липня 2009 року в частині вимог ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_5, правонаступником якого є ОСОБА_2, про визнання права власності на жилий будинок, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: