АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-622/09Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М.
Провадження № 22-ц-7/10 Доповідач - .
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2010 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Ходоровський М. В., Ткач З. Є.,

при секретарі Стечишин Л.

з участю сторін та їх представників

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайсуду від 29 вересня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_1 до СнітинськогоЛюбомира Олексійовича про поділ майна подужжя та аналогічним зустрічним позовом СнітинськогоЛюбомира Олексійовича до ОСОБА_1 .

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайсуду від 29 вересня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково:

визнано спільним майном подружжя автомобіль марки "volkswagtn-santana", 1982 року випуску, номерний знак В1991ТІ, вартістю 15213 грн та стягнено в її користь з ОСОБА_2 7606,50 грн вартості '/2 частини вказаного автомобіля та припинивши її право власності у вказанеому автомобіля;

відмовлено в задоленні решти позовних вимог ОСОБА_1;

відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 оскаржує рішення лише в частині відмови в задоволенні її вимог стосовно визнання спільним майном подужжя приватизованої на ім'я ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення садівництва в садовому товаристві "Підгороднє" та дачного будинку на вказаній земельній ділянці. Апелянтка просить рішення в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши

законність та обгрунтованість судового рішення , суд апеляційної інстанції прийшов до висновку , що скаргу слід відхилити.

В листопаді 2008 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання спільним майном подружжя автомобіля марки "VOLKSWAGEN-SANTANA", 1982 року випуску, номерний знак В1991 ТІ, вартістю 15213 грн , 0.062 га земельної ділянки для ведення садівництва в садовому товаристві "Підгороднє" та дачного будинку на вказаній земельній ділянці та його поділ-шляхом визнання за нею права власності на земельну ділянку у садовому товаристві з дачним будинком з припиненням права власності відповідача на вказане майно та залишення у його власності автомобіля.

В березні 2009 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про поділ рухомого майна. В процесі розгляду справ, судом вони об'єднані в одне провадження.

Згідно статті 303 ЦПК-"Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції."

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка для ведення садівництва є особистим майном відповідача як члена садовому товариства "Підгороднє", а дачний будинок є самовільним будівництвом, який не може предметом судового розгляду.

Висновки суду достатньо мотивовані, підтверджені доказами , наявними в матеріалах справи.

Згідно пункту 14 Постанови Пленуму Верховного Суду №12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку"-" Відповідно до статті 303 ЦПК апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті"

Так, предметом позовних вимог ОСОБА_1 є визнання права власності на дачний будинок , який є самочинно збудованим, та визнання спільним майном подружжя приватизованої на ім'я відповідача земельної ділянки для ведення садівництва в садовому товаристві "Підгороднє" .

Про саме такий предмет вимог апелянтка підтвердила суду апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 1987 року був і є членом садовоогородницького кооперативу "Підгородє", якому було надано, а в 1995 році приватизовано 0.062 га землі для ведення садівництва.

З матеріалів справи вбачається , що на вказаній земельній ділянці є самовільно збудований дачний будинок, в експлуатацію не прийнятий, відсутні будь-які правовстановлюючі документи на нього, що не оспорюється і апелянткою у її скарзі.

В контексті заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що сам факт створення нерухомого майна за відсутності передбачених законом умов, необхідних для встановлення права власності на нього не може бути підставою визнання такого права.

Оскільки суд першої інстанції повно та правильно з'ясував характер спірних правовідносин, правильно застосував норми матеріального права, висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайсуду від 29 вересня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ..