РІШЕННЯ

Іменем України Справа № 2-98/10

27.01.2010 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: судді Шевчук А.М., при секретарі Крушевській Л.Л., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з кредитування, -

встановив:

У серпні 2008 року позивач (надалі банк, або кредитор) звернувся в суд із позовом про стягнення в солідарному порядку з відповідачів заборгованості на загальну суму 16 688 грн. 06 коп. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 10 листопада 2005 року з ОСОБА_2 (надалі відповідач або позичальник, або боржник) був укладений кредитний договір за умовами якого йому було надано кредит в сумі 15 000 грн. строком до 09 листопада 2008 року під 19 процентів річних за користування кредитом. За зобов»язання позичальника зобов»язалися відповідати відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з якими укладені договори поруки. ОСОБА_2 не виконав умови кредитного договору, оскільки належним чином не повернув тіло кредит та не сплатив процентів за користування кредитом.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позові. Пояснив, що банк згідно заяви-анкети та умов кредитного договору надав ОСОБА_2І кредит, а ОСОБА_2І одержав у касі банку готівкою 15 000 грн.та претензій позивачу з приводу порядку видачі готівкових коштів не висував. ОСОБА_2І одержав готівку у банку, будучи повнолітнім та дієздатним, та особисто розпорядився нею на власний розсуд. Згодом позичальник перестав належно повертати кредит та сплачувати проценти, а саме: не повернув тіло кредиту у сумі 12 413 грн. 62 коп. та не сплатив проценти за користування кредитом у сумі 437 грн. 77 коп. За виконання ОСОБА_2 зобов»язань поручилися відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які солідарно відповідають у тому ж обсязі, що і боржник.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник вимоги не визнали у повному обсязі. Свої заперечення обґрунтували тим, що відповідач ОСОБА_4 ввів ОСОБА_2І в оману, вступивши у зловмисну домовленність із працівником банку ОСОБА_5 Одночасно відповідач ОСОБА_2І пояснив, що особисто підписував усі банківські документи, тобто у тому числі особисто підписав заяву-анкету позичальника, кредитний договір та договори поруки; особисто одержав у касі банку 15 000 грн. готівкою, які добровільно надав відповідачу ОСОБА_4 для ремонту магазина.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з»явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с.121). Про причину неявки суд не повідомив. У попередньому судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 вимоги не визнав у повному обсязі. Запереченння обгрунтовував тим, що не поручився по зобов»язанням відповідача ОСОБА_2, оскільки договору поруки не підписав.

Відповідач ОСОБА_4Л.(надалі поручитель)у судове засідання також: не з»явився. Про час та мсіце розгляду справи повідомлений своєчасно належним чином, про що свідчить розписка, яка долучена до матеріалів справи. Відповідач ОСОБА_4 через канцелярію суду 26 січня 2010 року спрямував до суду заяву про розгляд справи без його особистої участі (заява долучана до матеріалів справи). У заяві ОСОБА_4 одночасно зазначає, що позовні вимоги не визнає. Заперечення обгрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_2 0.1. самостійно підписував усі документи та особисто одержував гроші у банку. Він, ОСОБА_4Л, лише виступив поручителем та підписав договір поруки.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, допитавши свідка, дослідивши письмові докази та висновок судово-почеркознавчої експертизи, суд приходить до висновку, що вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що відкрите акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль» є правонаступником акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» ( п.1.4 Статуту, а.с.14, зворот).

Між: відповідачем ОСОБА_2 та позивачем 10 листопавда 2005 року письмово був укладений кредитний договір №2,14-2/006-4/45770 (а.с.6). Згідно розділу 1-ому договору позивач зобов»язався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 15 000 гри., а ОСОБА_2 зобов»язався до 09 листопада 2008 року повернути кредит та сплатити проценти за користуваня кредитом у розмірі 19 % річних.

Як вбачається із змісту частини 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти:

Позивач взяті на себе зобов»язання виконав у повному обсязі, тобто надав ОСОБА_2 готівкою 15 000 грн. У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підтвердив, що у графах «підпис позичальника» у заяві-анкеті позичальника, кредитному договорі та договорах поруки саме його підписи. Не заперечив відповідач ОСОБА_2І і той факт, що одержав у касі банку готівкою 15 000 грн. Відповідач претензій до банку з приводу порядку надання йому кредиту не висував. Позичальник, одержавши готівку, вільно розпорядився одержаними коштами на власний розсуд. Відповідач ОСОБА_2 має повну цивільну дієздатність, своїми діями створив для себе цивільні обов»язки, тому повинен виконувати обов»язки та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Проте, ОСОБА_2 належно не виконав взяті на себе зобов "язання, оскільки щомісячно не повертав тіло кредиту та не сплачував процентів за користування грошима (п.1.3 кредитного договору), а зобов»язання мають виконуватися згідно ст.ст. 526,527,530 ЦК України своєчасно належним чином відповідно до умов договору.

Попередження позивача від 06.02.07року та лист- вимога від 26.11.07 року залишені ОСОБА_2 без належного реагування (а.с. 11-12).

Згідно п.9.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та процентів за користування кредитом ОСОБА_2 зобов»язався сплачувати позивачу пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Заборгованість підтверджується розрахунками згідно з якими загальна сума заборгованості ОСОБА_2 станом на 07 липня 2008 року становить 16 688 грн. 06 коп. та складається із: простроченого тіла кредиту у сумі 12 413 грн.62 коп., прострочених процентів за користування грошима у сумі 437 грн. 77 коп., пені 3 836 грн. 67 коп.(а.с.9-10).

Заборгованість нарахована з урахуванням положень ст.534 ЦК України щодо черговості погашення вимог за грошовим зобов'язанням.

З метою забезпечення виконання зобов»язання по кредитному договору 10 листопада 2005 року між; кредитором та відповідачем ОСОБА_6, як поручителем, і ОСОБА_2 , як позичальником, був письмово укладений відповідно трьохсторонній договір поруки №214-2/006-4/45770(№1)(а.с.7). ОСОБА_4, підписавши договір поруки, поручився за виконання ОСОБА_2 зобов»язань за кредитним договором. Як вбачається із п.2.1 договору поруки порукою забезпечено виконання зобов»язання у повному обсязі.

Відповідно до змісту ст.ст.553,554 ЦК України у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Отже, суд приходить до висновку, що з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 належить стягнути солідарно прострочені тіло кредиту та проценти, а також: пеню станом на 07 липня 2008року, що у загальній сумі складає 16 688 грн. 06 коп.

Що ж стосується цивільної відповідальності відповідача ОСОБА_3 , то згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи від 02 січня 2009 року №1/1389 підпис, розташований в графі «Поручитель» договору поруки від 10 листопада 2005 року №214-2/006-4/45770 (№2) виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою(а.с.45).

Згідно ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов»язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов»язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Визнання нікчемного правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Документи, що передують договору поруки слід вважати лише намірами, оскільки тільки договір поруки, що вчинений у письмовій формі та у якому прописані всі зобов»язання та об»єм відповідальності поручителя, є правочином, що забезпечує виконання зобов»язань за основним договором. ОСОБА_7 довів, що договір поруки не підписав. Отже, не має правових підстав вважати, що ОСОБА_7 поручився за ОСОБА_2, а раз так, то він не може нести солідарної з позичальником відповідальності у тому ж обсязі, що і позичальник. Оскільки договір поруки від 10 листопада 2005 року №2.14-2/006-4/45770 (№2) (а.с.8) не винений у письмовій формі, то він є нікчемним і визнавати його судом недійсним не потрібно. Достатньо заперечень відповідача ОСОБА_3, які підтверджуються висновком судово- почеркознавчої експертизи. Таким чином, віносно ОСОБА_3 слід відмовити у задоволенні вимог за безпідставністю.

Суд розглядає справу на підставі доказів, поданих сторонами. Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сторонам роз'яснював зазначені положення чинного цивільно-процесуального законодавства та наслідки не вчинення процесуальних дій(ст.ст. 10,60 ЦПК України).

Натомість відповідач ОСОБА_2 не пред»явив позову про визнання правочину недійсним та не надав суду доказів щодо вчинення правочину під впливом обману або зловмисної домовленості відповідача ОСОБА_4 з працівником банку, не надав доказів, що перебував у трудових правовідносинах та одержував гроші у сумі 15 000 грн. для підприємства на ремонтні роботи або виплату зарплати. Навпаки, свідок ОСОБА_8 суду показала, що ОСОБА_4 агітував людей брати кредити на себе (на людей) та матеріалами справи доведено, що позичальником у договорах вказано саме ОСОБА_2, а не юридичну особу і кошти для юридичної особи їх працівники одержують під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не надали суду допустимих та належних доказів у обґрунтовування своїх заперечень, а надані ними докази не спростовують вище дослідженого.

Закон допускає допит відповідача ОСОБА_3, як свідка, лише за його згодою (ст. 62 ЦПК України).

Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати, що понесені позивачем і документально ним підтверджені, присуджуються з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в залежності від їх вини та процесуальної поведінки (а.с. 1,2,110-113). З позивача стягуються витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи, оскільки вимоги до ОСОБА_3 заявлені безпідставно та в цій частині позову позивачу суд відмовляє у задоволенні вимог (а.с.47).

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215 ЦПК України, ст.ст. 215,526,527,530,534,547,554,1054-1055 ЦК України, суд, -

в ир і ши в :

вимоги відкритого акціонерного товариства "ОСОБА_1 Аваль" задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь відкритого акціонерного товариства "ОСОБА_1 Аваль" заборгованість у сумі 16 688 грн. Об коп. за кредитним договором від 10 листопада 2005 року №214-2/006-4/45770 та договором поруки від 10 листопада 2005року № 214-2/006-4/45770 (№1).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь відкритого акціонерного товариства "ОСОБА_1 Аваль" 83 грн. 44 коп. судового збору та 15 грн. витрат Па інформаційно-технічне забезпечення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь відкритого акціонерного товариства "ОСОБА_1 Аваль" 83 грн. 44 коп. судового збору, 15 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення та 1 770 грн. 60 коп. витрат на оголошення у пресі.

Відмовити відкритому акціонерному товариству "ОСОБА_1 Аваль"у задоволенні вимог до ОСОБА_3 за безпідставністю.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства "ОСОБА_1 Аваль" на користь науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Житомирській області 1 095 грн. 25 коп. витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.