Справа №2-а-477/08 30.08.2010 30.08.2010 30.08.2010
Справа №22ц-3906/10 Суддя першої інстанції - Алейніков В.О.
Категорія 57 Суддя-доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

ЗО серпня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів - Мурлигіної О.Я., Шолох 3.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради (далі -Департамент) на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради про покладення обов'язку здійснити перерахунок, стягнення разової щорічної допомоги та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

*

У червні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог він посилався на те, що має статус учасника війни та право на щорічну разову державну допомогу до Дня Перемоги.

Посилаючись на те, що вказана допомога виплачувалася йому у меншому розмірі, ніж передбачено ч.5 ст. 14 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з наступними змінами (далі-Закон № 3551-XII), позивач просив стягнути недоплачену суму такої допомоги за 2004 - 2007 роки, а також стягнути 1000 грн. моральної шкоди.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2008 року позов задоволено частково. На користь позивача з відповідача стягнуто 3300 грн. недоплаченої одноразової державної допомоги за 2004 -2007 роки. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Департамент, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просив постанову скасувати і ухвалити нову про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймають участь у справі, перевіривши наведені у скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що відповідачем у 2004 - 2007 роках позивачу невірно обрахована та виплачена сума щорічної разової грошової допомоги до Дня Перемоги, тобто у меншому розмірі ніж це передбачено ч.5 ст. 14 Закону України № 3551-XII (в редакції чинній на час дії спірних правовідносин).

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися, оскільки вони грунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Так, із матеріалів справи вбачається, що позивач є учасником війни. У відповідності до ч.5 ст. 14 Закону України № 3551-XII (із змінами, внесеними Законом від 25 грудня 1998 року) у зв'язку з Днем Перемоги йому передбачена щорічна виплата до 5 травня разової грошової допомоги у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Водночас, ч.І ст. 2 вказаного Закону зазначено, що законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складаються з цього Закону та інших актів законодавства України.

Крім того, статтею 95 Конституції України визначено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до п.2 ст. 4 Бюджетного кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням цього Кодексу та закону про Державний бюджет України.

Так, в ст. 14 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII вносилися зміни законами про Державний бюджет України на 2000-2008 роки, які містили обмеження щодо розміру виплат учасникам війни.

Зазначені Закони України в період з 05 травня по 30 вересня відповідних років та у відповідних частинах, протягом якого позивач міг отримати грошову допомогу, Конституційним Судом України не були визнані неконституційними. Таким чином, на період виникнення спірних правовідносин, які є предметом спору в цій справі, були наявні нормативно-правові акти, які мали однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги учасникам бойових дій до дня Перемоги.

Отже, для вирішення цього спору суду необхідно було визначитись, який з цих законів є пріоритетним та підлягав застосуванню у виниклих правовідносинах.

Згідно зі статтею 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого __ закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року у справі № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному.

За такого з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний нормативно - правовий акт, який діяв у часі раніше.

За змістом частини третьої статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Виходячи з наведених положень Конституції України та рішення Конституційного Суду України, а також враховуючи, що вищезазначеними положеннями Законів України щодо Державного бюджету України на 2003-2007 роки фактично змінено положення Закону № 3551-XII, який діяв у часі раніше, пріоритетними в даному випадку є положення Законів України щодо Державного бюджету України.

На зазначені обставини справи суд уваги не звернув, у зв'язку' з чим порушив правила застосування норм матеріального права, а саме помилково надав перевагу приписам Закону № 3551-XII.

Оскільки, дії відповідача на час виплати позивачу зазначеної Законом № 3551-XII одноразової грошової допомоги були правомірними та узгоджувалися з положеннями ч.2 ст. 19 Конституції України, підстав для задоволення позову у суду не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду у відповідності з п. З ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила :

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради задовольнити.

Постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2008 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради про покладення обов'язку перерахувати та виплатити щорічну допомогу за 2004-2007 роки та про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду є остаточним і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: