Броварський міськрайонний суд Київської області
справа 2-2828/10
РІШЕННЯ

Іменем України

06 грудня 2010 року Броварського міськрайонного суду Київської області в складі:

головуючої судді Білик Г.О.

при секретарях Самогран С.М.,Рибальченко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, 1/2 частину земельної ділянки, 1/2 частини автомобілів,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, 1/2 частину земельної ділянки, 1/2 частини автомобілів.

Свій позов обгрунтовує тим, що 29.08.1979 року між сторонами зареєстровано шлюб, який було розірвано 04.07.1991 року. Як стверджує позивач в тексті позовної заяви сторони вирішили відновити подружні стосунки і в період з січня 1994 року по травень 2008 року проживали разом без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1. В 1999 році сторонами за спільні кошти була придбана земельна ділянка площею 0,235 га з недобудованим будинком в смт.В.Димерка Броварського району Київської області, де, як стверджує позивач, після закінчення будівництва будинку планували проживати всією сімєю. Грошові кошти на придбання земельної ділянки та на будівництво будинку заробляли разом.

Крім того для поліпшення підприємницької діяльності за спільні кошти сторонами були придбані: автомобіль «МАN», 1999 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль «IVEKO» 2002 року випуску, д.н.з АА 8830 СХ.

Як зазначає позивач в тексті позовної заяви в травні 2008 року ОСОБА_2 їй повідомив, що він створив нову сімю і офіційно зареєстрував шлюб, тому земельна ділянка, будинок та автомобілі йому потрібні для проживання з іншою дружиною.

В звязку з чим позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 уточнила позовні вимоги, а саме просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, 1/2 частину земельної ділянки, 1/2 частини автомобілів як на майно спільно набуте під час проживання однією родиною без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2, пояснила, що в період з січня 1994 року по травень 2008 року сторони проживали як подружжя без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом виховували доньок, в 1999 році разом придбали земельну ділянку з недобудованим будинком, планували після завершення будівництва проживати разом, грошові кошти на будівництво будинку заробляли шляхом підприємницької діяльності. Відповідач часто відїжджав у відрядження за кордон, в цей час позивач приймала активну участь в будівництві, купувала будівельні матеріали, готувала обіди для будівельників, вела господарство.

Представники позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив в їх задоволенні відмовити, пояснив, що шлюб з ОСОБА_2 розірвав 04.07.1991 року, спірний будинок, земельна ділянка та автомобілі були придбані ним вже після розірвання шлюбу, а відтак є його особистою власністю, крім того зазначив, що 25.01.2008 року між ним та ОСОБА_5 зареєстрований шлюб, від якого 24.06.2009 року народився син.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі та просили в їх задоволенні відмовити.

Допитані в судовому засіданні свідки на стороні позивача ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10В .суду підтвердили те, що позивач з відповідачем дійсно в період з 1994 року по 2008 рік проживали як подружжя.

Допитана в судовому засіданні свідок на стороні позивача ОСОБА_11, що проживає в смт.В.Димерка по вул.Димитрія, 50, зазначила, що познайомилась із сторонами в 2001 році, підтримувала з ними дружні стосунки і знала сторін як чоловіка та дружину.

Допитані в судовому засіданні свідки на стороні відповідача ОСОБА_12 та ОСОБА_13 зазначили, що знають сторін як подружжя, при знайомстві зі свідком ОСОБА_12 ОСОБА_2 представив ОСОБА_2 як свою дружину.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 (племінниця відповідача) та ОСОБА_15 ( сестра відповідача) засвідчили суду, що ОСОБА_2 в 1999 році проживав у своєї сестри ОСОБА_15 до весни 2000 року, так як пішов з сімї, зазначили, що з метою придбання земельної ділянки з будинком відповідач позичив у племінниці ОСОБА_14 кошти, проте їх свідчення не співпадають саме в частині саме суми цих коштів, так як ОСОБА_14 стверджує, що це була сума в розмірі 30 000 грн. 00 коп., а ОСОБА_15 - 20 000 грн., крім того ОСОБА_15 підтвердила, що позивач проживала в придбаному відповідачем недобудованому будинку в смт.В.Димерка Броварського району Київської області по вул.Комсомольській, 43, займалась домашнім господарством, обробляла земельну ділянку, привозила свою стареньку матір, яка кожного літа проживала за вищевказаною адресою.

Суд вислухавши позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_2, представників позивача та відповідача, свідків, повно і всебічно зясувавши обставини в справі, обєктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом в ході розгляду справи сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі в період 29 серпня 1979 року до 04 липня 1991 року, що підтверджується відповідними свідоцтвами про реєстрацію та розірвання шлюбу ( а.с.10-11).

Як вбачається з пояснень позивача з січня 1994 року по травень 2008 року колишнє подружжя знову відновило стосунки і почало проживати разом за адресою: АДРЕСА_2. В 1999 році відповідачем на своє імя куплена земельна ділянка площею 0,235 га з недобудованим будинком в смт.В.Димерка Броварського району Київської області по вул.Комсомольській, 43.

Судом встановлено, що починаючи, з 2000 року за цією адресою велось будівництво недобудованого будинку за участю обох сторін, відповідач ОСОБА_2 постійно проживав за цією адресою, позивач приїжджала час від часу, займалась домашнім господарством, обробляла земельну ділянку, кожного літа привозила сюди свою стареньку матір, що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки та не заперечував в судовому засіданні відповідач.

Крім того судом встановлено, що з 1997 року сторони займались підприємницькою діяльністю і для її здійснення за спільні кошти ними були придбані автомобілі «МАN», 1999 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 в грудні 2005 року та автомобіль «IVEKO» 2002 року випуску, д.н.з АА 8830 СХ в липні 2007 року, що підтверджується матеріалами щодо реєстрації вказаних автомобілів, що надані УДАІ ГУ МВС України в м.Києві , відповідно яких реєстрація автомобіля «МАN», 1999 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 була проведена 21.03.2006 року, перевезений через кордон 23.12.2005 року, реєстрація автомобіля «IVEKO» 2002 року випуску, д.н.з АА 8830 СХ проведена 12.07.2007 року.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги свідчення свідків на стороні позивача - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10В, ОСОБА_11, а також свідків на стороні відповідача ОСОБА_12 та ОСОБА_13, суд прийшов до висновку, що сторони дійсно проживали в період з січня 1994 року по травень 2008 року як подружжя без реєстрації шлюбу.

Відповідно ст.22 Кодексу про Шлюб та сімю Української РСР в редакції 1969 року майно нажите подружжям за час шлюбу , є його спільною сумісною власністю .Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Судом достовірно встановлено, те що спірна земельна ділянка з недобудованим будинком були придбані ОСОБА_2 у ОСОБА_16 за договором купівлі- продажу від 17.12.1999 року, будівництво будинку проводилось починаючи з 1999 року таким чином до даних правовідносин повинні застосовуватись норми чинного на той час Кодексу про Шлюб та сімю Української РСР, який не передбачав спільної сумісної власності подружжя без реєстрації шлюбу.

Таким чином суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання за останньою права власності на ? частину вказаних житлового будинку та земельної ділянки задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В ході розгляду справи судом достовірно встановлено, що спірні автомобілі були придбані сторонами за спільні кошти в 2005 та 2007 роках, коли діяв Сімейний кодекс України, що набрав чинності 01 січня 2004 року, тому при визначенні питання щодо визнання права спільної сумісної власності подружжя на спірні автомобілі, необхідно застосувати норми саме цього Кодексу.

Заперечення відповідача про те, що він перебуває в офіційно зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 не може бути прийнято до уваги судом, так як на момент придбання спірних автомобілів з 2005 по 2007 рік судом встановлено, що сторони проживали як подружжя і придбавали вказані транспортні засоби за спільні кошти, в той час як відповідач ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 лише 25.01.2008 року.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті підстави, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд переконаний, що в частині обґрунтувань позивача з посиланням на норми Закону України «Про власність» щодо визнання за нею права власності на ? частину спірних - земельної ділянки та будинку, як на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, необхідно відмовити, так як ні позивачем ні її представниками не було надано суду доказів, яку саме частку своєї праці та грошових коштів внесено позивачем при придбанні зазначеної земельної ділянки та будівництві будинку.

Керуючись ст. 22 Кодексу про Шлюб та Сімю Української РСР в редакції 1969 року, ст.. 70 , 74 СК України, ст.ст. 60, 213 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, 1/2 частину земельної ділянки, 1/2 частини автомобілів - задовольнити частково.

Визнати автомобіль «IVEKO» 2002 року випуску, д.н.з АА 8830 СХ та автомобіль «МАN», 1999 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які проживали однією родиною без реєстрації шлюбу.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої власності на ? частину автомобіля «IVEKO» 2002 року випуску, д.н.з АА 8830 СХ та право особистої власності на ? частину автомобіля «МАN», 1999 року випуску д.н.з. НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої власності на ? частину автомобіля «IVEKO», 2002 року випуску, д.н.з АА 8830 СХ та право особистої власності на ? частину автомобіля «МАN», 1999 року випуску д.н.з. НОМЕР_1.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча суддя Г.О. Білик