Справа № 2-452/2010р.
РІШЕННЯ

Іменем України

26 квітня 2010р. Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі: судді - Тихонової Н.С., при секретарі Гродновій А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позивач зазначив, що з 01.11.2004р. по 28.02.2007р. з відповідачкою перебував у трудових відносинах на посаді технолога зовнішньої реклами і трафаретного друку. При звільненні йому була нарахована заробітна платня за весь період роботи, однак сплачено її не було, в звязку з чим утворилася заборгованість у розмірі 11 200 грн.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд, стягнути з відповідачки невиплачену заробітну плату при звільнені у розмірі 11 200 грн. та середню заробітну плату за весь час затримки у розмірі 12 400 грн.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнив: просив суд, стягнути з відповідачки невиплачену заробітну плату при звільнені за період з 01.11.2004р. по 28.02.2007р. у розмірі 9253 грн. та середню заробітну плату за весь час затримки у розмірі 13022,60 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважала їх необґрунтованими та просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що в період зайняття підприємницькою діяльністю вона та позивач перебували в зареєстрованому шлюбі, а тому дохід від підприємницької діяльності витрачався відповідно до потреб сім`ї та є спільним майном подружжя.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_2, відповідачка по справі, є приватним підприємцем.

Згідно наказу № 28/11 від 01.11.2004 року позивач працював у ПП ОСОБА_2 на посаді технолога зовнішньої реклами і трафаретного друку.

28.02.2007 року позивач подав заяву про звільнення його за власним бажанням. Наказом № 12/1 від того ж числа його було звільнено.

Судом встановлено, що позивач та відповідачка з 1996р. по 2009р.(к/рішення Ленінського райсуду м. Миколаєва від 11.09.2009р.) перебували у зареєстрованому шлюбі, мають двох дітей - Марію, 1997р.н. та Таїсію, 2001р.н.

В період перебування у шлюбі сторони займались підприємницькою діяльністю, доходи використовували на потреби сім`ї та утримання дітей, що підтверджується поясненнями позивача у судовому засіданні. Відсутність відомостей про виплату заробітної плати не є доказом про її неотримання позивачем враховуючи доводи позивача щодо спільного ведення господарства з відповідачкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України до обєктів права спільної сумісної власності подружжя відносяться заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержанні одним із подружжя.

Отже, враховуючи вищевикладене, оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню через їх необґрунтованість.

На підставі вищевикладеного, оцінюючи докази в сукупності, керуючись ст. 116,117 КЗпП України, ст.ст. 10,11,60,88,212,214 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 222 грн. 75 коп. та витрати на ІТЗ процесу 120 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області в порядку ст. 294 ЦПК України.

Суддя: