Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2010 року Кіровський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючого судді Куценка О.В.

при секретарі - Панковій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнала повністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 27 червня 1989 року Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою по реєстру № 1-2264, належав житловий будинок з надвірними будівлями під № 26 по вулиці Партизанській в місті Кіровограді. Крім цього їйі на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії КР № 00000706, виданого 27 березня 1995 року Кіровоградською міською радою народних депутатів, належала земельна ділянка загальною площею 0,0551 га., в межах згідно з планом, розташована на території міста Кіровограда, Кіровоградської міської ради, по вулиці Партизанській, під № 26 і була передана їй для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

16 січня 1992 року Третьою Кіровоградською державною нотаріальною конторою по реєстру № 2-20 був посвідчений заповіт, відповідно до якого ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Кіровограді по вул. Партизанській, 26 заповіла ОСОБА_1, а належний також їй житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в місті Олександрії Кіровоградської області селище Мартоіванівка по вулиці Першотравневій під № 38 заповіла цим же заповітом відповідачу ОСОБА_2 .

09 грудня 2000 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОЛ № 119310, виданим 09 грудня 2000 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міськвиконкому, актовий запис № 3528.

Позивач та відповідач являються спадкоємцями за заповітом і прийняли спадщину у відповідності із ст. 534 та п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) як спадкоємці за заповітом шляхом подачі до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяв про прийняття спадщини.

15 червня 2001 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями. Під час видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями зясувалось, що свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не може бути видано, оскільки спадкодавиця заповіла позивачу лише будинок, без земельної ділянки на якій він розташований. Також судом встановлено, що на момент складання заповіту земельна ділянка на якій розташований спадковий житловий будинок не була приватизована. Таким чином, земельна ділянка загальною площею 0,0551 га., в межах згідно з планом, що знаходиться, по вулиці Партизанській, під № 26 на даний час належить ОСОБА_3, оскільки була приватизована 27 березня 1995 року і окремо нікому не заповідалася. Отже, право власності на вказану вище земельну ділянку за позивачем, як за спадкоємцем не визнається.

Проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу УРСР ( в редакції 1990 року з відповідними змінами, що діяв на час відкриття та оформлення спадщини) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

Статтею 67 цього кодексу визначено, що в межах міста земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) надається в розмірі 0,1 гектара.

Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім цього ст. 16 цього ж кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Частина 1 ст. 328 ЦК України, передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Стаття 392 цього ж кодексу передбачає, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 328, ст.ст. 392, 1217, 1218, 1261, ч. 3 ст. 1268 ЦК України, керуючись ст.ст.88, 208-209, 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку площею 551,1 м кв., що розташована в м. Кіровограді по вул. Партизанській № 26 в порядку спадкування після смерті мами ОСОБА_3, померлої 09 грудня 2000 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського О. В. Куценко

районного суду

м.Кіровограда