Справа № 2-1420/10
рішення

іменем україни

21.12.2010 р. м. Маріуполя

Приморський районний суд м. Маріуполя в складі : судді Сараєва І.А., при секретарі Лаушкіної М.В., представника позивачки ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління донецької залізниці про встановлення факту нещасного випадку на виробництві , примушуванню до складання акту про нещасний випадок на виробництві, стягненні моральної шкоди -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2010 р. ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Управління Донецької залізниці про встановлення факту нещасного випадку на виробництві, стягненні моральної шкоди.

У судовому засіданні заявлені вимоги підтримала.

Пояснила, що вона працювала як провідник у вагонному депо Маріуполь. У її обов'язки входило обслуговування пасажирів і утримання в чистоті пасажирського вагону.

02.03.2009 р., після прибуття потягу повідомленням ОСОБА_3 - Маріуполь на кінцеву станцію, при проведенні маневрових робіт, при виставлянні потягу на відстій, на стрілочному повороті стався різкий і несподівано сильний поштовх, внаслідок чого вона впала на підлогу вагону і забила коліно правої ноги.

Вона доповіла про це начальникові потягу ОСОБА_4 і інструкторові потягу, які на цю подію ніяк не відреагували.

03.03.2009 р. у зв'язку з отриманою травмою і у зв'язку з тим, що через біль в коліні не могла самостійно пересуватися, була вимушена звернутися по медичну допомогу у Волновахськую залізничну лікарню, де проходила курс лікування по 18.03.2009 р.

17.04.2009 р., знаходячись на робочому місці в пасажирському вагоні на ст. Маріуполь, при виконанні маневрових робіт, після різкого поштовху вона не змогла утриматися на ногах і знов впала на підлогу вагону, повторно пошкодивши праве коліно, про що повідомила своє керівництво. По даному факту не прийняли її пояснення, службове розслідування не провели.

Після повторного падіння вона не стала звертатися по медичну допомогу, оскільки на той час профспілка надала їй путівку в санаторій і вона вирішила, що в санаторії відлежиться і болі в коліні пройдуть самі по собі.

Проте коліно продовжувало турбувати і вона знов після санаторію звернулася у Волновахськую залізничну лікарню по медицинську допомогу, де проходила курс лікування з 7 по 22 травня 2009 р. Не дивлячись на те, що її виписали до праці, коліно продовжувало хворіти, у зв'язку з чим була вимушена звернутися по медичну допомогу в

Донецьку обласну травматологічну дольницу, де їй була проведена операція, після чого продовжила лікування у Волновахськой залізничній лікарні.

Вона зверталася по медичну допомогу в Донецьку обласную травматологічну лікарню, де з 11 серпня по 02 вересня 2009 р. була прооперована, після чого продовжила лікування у Волновахськой залізничній лікарні.

Не дивлячись на те, що вона доповідала своєму керівництву про травми і продовжувала лікування, ніякого службового розслідування не проводилося, акт Н-1 про виробничу травму до теперішнього часу не складений. Відповідач помилково вважає, що травма на виробництві нічим не підтверджена і підстав для для складання акту формою н-1 немає.

З цієї причини вона не може отримати відшкодування шкоди з фонду страхування від нещасних випадків на виробництві.

Отримана на виробництві травма привела до інвалідності, при ходьбі відчуває сильний фізичний біль.

Своїми діями відповідач заподіяв їй і моральну шкоду, яка виражається в постійному фізичному болі і стражданнях., а також через те, що відповідач приховав від обліку виробничу травму, не склав акт форми Н-1, тобто порушив трудове законодавство і її право на відшкодування шкоди.

Заподіяний їй моральна шкода оцінює в 50 000 грн.

Представник «ДП «Донецька залізниця» - Самохвалов С В. позовні вимоги не визнав, пояснив, що заява позивачки за фактом травмування 02 березня 2009 р. і 17 квітня 2009 р. під час трудових обов'язків як провідник пасажирських вагонів розглядалося згідно п.26 «Порядку розслідування і ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві». Був виданий наказ № 1181 від 26 листопада 2009 р. про створення комісії з розгляду вашої заяви.

Для встановлення факту травмування на виробництві комісії був наданий лікарняний лист, виданий 03.03.2009 р. вузловою лікарнею ст. Волноваха з шифром «Загальне захворювання».

Лікарняний лист за 17.04.2009 р. відсутній, оскільки до медичних установ позивальниця не зверталася.

В ході розслідування комісією були опитані начальник потягу ОСОБА_5, інструктори резерву провідників ОСОБА_6, старший нарядник ОСОБА_7, які не підтверджують факти її травмування від 03.03.2009 р. і 17.04.2009 р.

На підставі матеріалів розслідування, комісія постановила , що факт травмування на виробництві не підтверджується і підстав для складання акту формою Н-1 немає.

Представник Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань - ОСОБА_8 вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки ОСОБА_3 не змогла довести факт травмування на виробництві, доведення не може грунтуватися на припущеннях.

Суд, вислухавши учасників роцесса, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

При цьому суд враховує наступні факти :

відповідно до п. 13 ухвали КМУ № 1112 від 25.08.2004 р.

«Порядок розслідування і ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, проте, згідно повідомленню начальника вагонного депо Маріуполь від 07.12.09 р. на підставі матеріалів розслідування комісія постановила, що факт її травмування на виробництві не полтверждается і підстав для складання акту формою Н-1 немає ;

у рази незгоди потерпьілого зі змістом акта про нещасний випадок питання вирфішуються посадовою особою органу державного наглядцу за охороною праці, чиє рішення може бути оскаржене у судовому порядку ;

¦ вказана ухвала позивачкою не оскаржувалась;

згідно дослідженому лікарняному листу виданому 03.03.2009 р. вузловою лікарнею ст. Волноваха її захворювання значиться як «загальне», а лікарняний лист за 17.04.2009 р. взагалі відсутній, оскільки не зверталася по медичну допомогу

У задоволенні моральної шкоди також позивачці відмовлено на тих підставах, що судом не встановлена неправомірність в діях відповідача, останнім не було допущено порушення законодавства.

Керуючись ст.ст. 15, 60, 120, 196, 208, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 232, 237-1 КЗПП України, ст.ст. 21, 28, ЗО ЗУ «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві, яке заподіяло втрату працездатності», ст.14 Положення «Про порядок розслідування і ведення обліку нещасних випадків на виробництві» -

ВІРИШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 - відмовити. Рішення вступає в силу через 10 днів після проголошення, якщо протягом

зазначенного терміну не буде подана скарга про її скасування.

Суддя: Сараєв І. А.