АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-2087/10Головуючий у 1-й інстанції Базан Л.Т.
Провадження № 22ц-1110/10 Доповідач - Кузьма Р.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2010 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Кузьми Р.М.

суддів - Демкович Ю. Й., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Саланда О.М.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника ВАТ КБ «Надра» ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 07 квітня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про захист прав споживача банківських послуг шляхом визнання кредитних договорів, договорів іпотеки та договорів поруки недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, вважаючи, що воно постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Вказує, що висновки суду не відповідають обставинам справи та прямо суперечать нормі цивільного права щодо валюти зобов'язання.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 07.04.10 у задоволенні позову відмовлено.

Апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу, пославшись на мотиви викладені в ній.

Представник ВАТ КБ «Надра» ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Заслухавши учасника судового процесу, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, колегія суддів вважає, що рішення суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач в добровільному порядку укладала договори кредиту і певний час виконувала покладені на неї обов'язки і не заявляла жодних претензій з приводу діяльності банку і в повному обсязі отримала кредитні суми саме в іноземній валюті, тому суд підставно відмовив у задоволенні позовних вимог, які свідчили лише про небажання позивача щодо подальшого виконання взятих на себе по договору зобов'язань.

Із таким висновком колегія суддів погоджується.

Так, 14 липня 2005 року між позивачем та ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Тернопільське РУ було укладено договір кредитної лінії №372/2005-МК, за яким позивач отримала кредит на суму 30 000 доларів США. За додатковою угодою №1 до договору кредитної лінії №372/2005-МК від 14 липня 2005 року банк надав позичальнику транш в розмірі 30 000 доларів США, за додатковою угодою №2 від 19 вересня 2005 року - 27 000 доларів США, за додатковою угодою №4 від 17 липня 2007 року - 99 000 доларів США, за додатковою угодою №5 від 17 липня 2007 року - 99 000 доларів США.

В забезпечення даного договору кредитної лінії 14.07.2005 року між сторонами у справі було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Гаї Шевченківські по вул.М.Кривоноса, 36 і належить ОСОБА_1

Також, в рамках забезпечення договору кредитної лінії №372/2005-МК від 14.07.2005 року між позивачем, відповідачем та третьою особою ОСОБА_4 було укладено договір поруки від 14.07.2005 року, згідно якого ОСОБА_4 виступив поручителем по виконанню зобов'язань по кредитному договору.

Згідно Кредитного договору №46/2008-МК від 28 лютого 2008 року, укладеного між позивачем та ВАТ КБ «Надра» в особі Центрального відділення філії ВАТ КБ «Надра» Тернопільське РУ позивач отримала кредит на суму 89 123 долари США.

На забезпечення виконання вказаного договору між сторонами укладено іпотечний договір від 28 лютого 2008 року, предметом якого є нежиле приміщення №13 загальною площею 66, 5 м кв, що знаходиться у М.Тернополі по вул.Громницького, 9.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Разом з тим, за ст.533 ЦК України, виконуватися грошове зобов'язання повинно в гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як вбачається із кредитних договорів, сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів, зокрема щодо валюти.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно оцінені зібрані докази, та вірно застосовані норми матеріального і процесуального права й підстав для скасування рішення, з мотивів, наведених у скарзі, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 07 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5