АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №22-ц-4348/2010р. Головуючий 1-ї інстанції Уханьова І.С.
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач: Довгаль Г.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Коваленко І.П.

суддів Коровіна С.Г., Довгаль Г.П.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 15 березня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в сумі 38 053грн.89коп., судові витрати, які складаються із сплати судового збору в розмірі 380грн.50коп. та 120грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 вересня 2009 року на автодорозі Харків-Вовчанськ-КПП „Чугунівка з вини водія ОСОБА_1, керувавшим автомобілем ВАЗ-21013, державний №АХ 6749 ВО, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП). А саме під час повороту ліворуч водій ОСОБА_1 не надав дорогу автомобілю ВАЗ-21104, державний №АХ 8928 АН, під керуванням водія ОСОБА_2, який рухався по рівнозначній дорозі у зустрічному напрямку, внаслідок чого допустив зіткнення транспортних засобів. В результаті цієї ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту автомобіля, згідно експертного висновку становить 38 053грн.89коп.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищеназваних підстав.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, посилаючись на те, що він не винен у скоєнні ДТП.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 15 березня 2010 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду 38 053грн.89коп., судовий збір в сумі 380грн.50коп, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120грн. та 510грн. за проведення експертизи.

Не погодившись з цим рішенням суду, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить його скасувати, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Свої доводи мотивує тим, що ОСОБА_2 не вправі був заявляти вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, оскільки не є власником автомобіля та керував ним за дорученням. На його думку, ОСОБА_2 є неналежним позивачем по даній справі. Він вважає, що таке право належить безпосередньо власнику автомобіля, яким згідно правовстановлюючих документів являється ОСОБА_3. Також зазначає, що в якості доказу про розмір спричиненої позивачу матеріальної шкоди судом прийнято і залучено до матеріалів справи висновок автотоварознавчої експертизи №9468 від 28.10.2009року. Але він вважає, що ця експертиза проведена з порушенням порядку встановленого законом, зокрема, ще до подання позову до суду, без призначення і постановлення судом ухвали з цього приводу, без попередження експертів про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 38 053грн.89коп., суд обґрунтовано виходив з того, що 27.09.2009року на автодорозі Харків-Вовчанськ-КПП „Чугунівка водій ОСОБА_1, який керував автомобілем ВАЗ-21013, державний №АХ 6749 ВО, допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-21104, державний №АХ 8928 АН, яким керував водій ОСОБА_2В

Із постанови судді Вовчанського районного суду Харківської області про адміністративне правопорушення від 08 грудня 2009 року вбачається, що зіткнення транспортних засобів сталося з вини водія ОСОБА_1, який не виконав п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, що привело до ушкодження транспортних засобів. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України).

Отже, з урахуванням наявності вищезазначеної постанови, відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України, у цивільній справі доказується лише розмір спричиненої шкоди.

При зіткненні автомобіль ВАЗ-21104, державний №АХ 8928 АН, отримав технічні пошкодження. Згідно висновку експерта-товарознавця від 28.10.2009року за №9468, проведеного Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. професора ОСОБА_5, вартість відновлювального ремонту автомобілю на момент ушкодження на 27.09.2009року складає суму 38 053грн.89коп.

Твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що суд при вирішенні спору не повинен був брати за підставу цей висновок, оскільки його зроблено фахівцем ще до звернення ОСОБА_2 з цим позовом до суду, зокрема, без постановлення судом відповідної ухвали з цього приводу і без попередження експертів при кримінальну відповідальність, колегією суддів не приймаються.

При цьому колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_1 доказів які б спростовували зазначений висновок експерта ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надав, хоча відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України це є його обовязком. Крім того, клопотання про призначення судом експертизи ним не заявлялось, що свідчити про те, що на час розгляду справи він був згоден з цим висновком.

Позивачем надані суду докази на підтвердження понесених ним додаткових витрат: по сплаті судового збору 380грн.50коп та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120грн. (а.с.1-2).

Безпідставними є посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач не вправі вимагати відшкодування матеріальної шкоди, оскільки не є власником пошкодженого автомобіля.

Згідно з ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, в тому числі і від власника майна, відповідно до положень гл.29 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч.1 ст.395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння.

За ст.398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, установлених законом.

Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, управі вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не дають колегії суддів підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1, 308, 313, 314ч.1п.1, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 15 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді -