№2-138/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2010р. Вільногірський міський суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Литвинової Р.А.

при секретарі Заіка А.В.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вільногірську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в порядку захисту прав споживачів про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в порядку захисту прав споживачів про визнання недійсним кредитного договору, в якому зазначає наступне.

Вона є рідною матір'ю неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з яким вони проживають разом за вказаною в позові адресою. В кінці грудня 2008 року вона почала отримувати телефонні дзвінки з Вільногірського відділення КБ «Приватбанк», працівники якого вимагали від неї негайно сплатити борг за кредитним договором, який було укладено сином. Про те, що син знаходиться з відповідачем в кредитних договірних відносинах до цього часу їй не було нічого відомо.

Після отримання інформації з банку вона вияснила у сина, що в листопаді 2008р. він уклав з відповідачем кредитний договір і отримав кредитну картку Універсальна з лімітом кредиту 100 грн.

На її звернення до банку, працівники відповідача їй відповіли, що банк видає кредити всім громадянам, які мають паспорти громадянина України.

Правочин у вигляді укладення кредитного договору не є дрібним побутовим правочином і не входить в перелік правочинів, перелічених у ч.І ст.32 ЦК України.

Укладений кредитний договір має дію в часі, невиконання умов договору позичальником є підставою для стягнення з нього додаткових грошових коштів у вигляді штрафу (пені). Тому вона вважає, що за вказаних обставин банк повинен був узгодити з нею можливість надання такого кредиту, чого зроблено не було. Банк навіть не перевірив платоспроможність сина, який навчається на контрактній основі і навіть не отримує стипендії., його навчання оплачує вона.

Позивачка в позові зазначає, що якщо особа, яка вчиняє правочин, не має необхідного обсягу цивільної дієздатності, то в такому випадку правочин визнається недійсним.

Відповідач не видав сину примірник договору, а обмежився видачею кредитної картки. Якщо договір визнається недійсним, то сторони повертаються у первісний стан, тобто син повинен повернути відповідачу кредитну картку та отримані 100 грн. без пені або штрафу. Проти повернення 100грн. боргу вона не заперечує.

Але діями відповідача їй, як матері причинено моральну шкоду, яка підлягає стягненню з нього на її користь. Ця шкода полягає у неповазі відповідача до неї, як матері та законного представника позичальника, ігнорування її думки з приводу видачі сину кредитних коштів, грубій, цинічній поведінці під час переговорів стосовно повернення кредиту. Розмір моральної шкоди вона оцінює в 1000грн.

Позивачка просить визнати недійсним укладений відповідачем з її сином ОСОБА_3 кредитний договір і стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 1000грн. та судові витрати по справі, в тому числі за надання правової допомоги адвоката - 70грн.

В судовому засіданні позивачка свій позов та викладені в ньому доводи підтримала в повному обсязі, суду пояснила, що через місяць, після укладення сином з банком кредитного договору, вона про це дізналась і була в шоковому стані, бо син не має самостійного заробітку, щоб погашати взятий ним кредит. Він є студентом, навчається за контрактом, тому банк не мав права давати йому такий кредит. Позивачка просить задовольнити її позов.

Представник відповідача висловив категоричні заперечення проти позову. Він суду пояснив, що на видачу кредитної картки син відповідачки власноручно писав заяву і йому таку картку було видано відповідно до кредитних процедур, здійснюваних банком. Із телефонних дзвінків з банком позивачка дізналась про укладений з її сином договір, але в 30-ти денний термін до банку з відповідною заявою не звернулась. Він просить відмовити позивачці в задоволенні позову, більш того, що стягнення моральної шкоди за таких підстав законодавством взагалі не передбачено.

Третя особа - ОСОБА_3 позов підтримав, суду пояснив, що йому посовітували знайомі і він взяв цей кредит в приватбанку, мати спочатку про це не знала. В приватбанку в нього не запитували про наявність заробітної плати. Коли він брав цей кредит, то він розумів, що його потрібно буде повертати, але в нього немає коштів, щоб погасити кредит.

Свідок ОСОБА_4 суду показала, що кредит із ОСОБА_3 був оформлений в 2008 році, а копію позову вона отримала в березні 2009 року. Позивачка не зверталась до неї з письмовою заявою щодо заперечень по отриманому сином кредиту. При розмові з позивачкою по телефону вона запропонувала сину позивачки роботу для того, щоб він заробив кошти і виплатив кредит, але позивачка від такої пропозиції відмовилась.

Заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилались сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Як встановлено в ході розгляду даної цивільної справи, між сторонами не існує будь-яких договірних відносин.

Сину позивачки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідачем було видано на підставі його заяви кредитну картку Універсальна з лімітом 100 грн.

Він, як особа віком від 14 до 18 років відповідно до ст,32 ЦК України має неповну цивільну дієздатність і має право на вчинення дрібних побутових правочинів, що він і здійснив.

Відповідно до ч.І ст.222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу.

Відповідно до ч.І ст.221 вказаного Кодексу правочин вважається схваленим, якщо ці особи (батьки), дізнавшись про вчинення правочину, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні.

Як було встановлено в процесі слухання справи, і це пояснила особисто позивачка, вона дізналась про те, що відповідачем видано її сину кредитну картку приблизно через місяць. Вона пояснила, що ще у грудні 2008р. їй телефонували працівники приватбанку, попереджали про необхідність погашення боргу.

Таким чином, позивачці було відомо про вказану подію, однак вона звернулась у встановлений законом місячний строк з претензією до установи банку. За таких обставин, тобто у разі не звернення її до відповідача, укладений її сином з банком правочин, вважається нею схваленим.

Тому є безпідставним звернення її з даним позовом до суду в березні 2009 року. Крім того, вона особисто не перебуває з відповідачем в договірних відносинах, отже законних підстав для стягнення за таких обставин на її користь моральної шкоди не існує, тому в задоволенні даного позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст.Ю, 11, 58-60, 212-215, 209 ч.З, 218 ч.2 ЦПК України, ст.ст. 30, 32, 33, 203, 215, 216, 221, 222 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в порядку захисту прав споживачів про визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду через Вільногірський міський суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 16.03.2010 року.

СУДДЯ Р.А.ЛИТВИНОВА