Київський районний суд м. Одеси
Справа №2-4928/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2010 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судці Огренич І.В. при секретарі - Камінській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» в особі Вузовського відділення Одеської обласної дирекції про визнання недійсним кредитного договору, визнання недійсним договору іпотеки та за позовною заявою публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» в особі Одеської обласної дирекції AT «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4, ОСОБА_2, уточнивши позовні вимоги, просять визнати недійсним договір кредиту №010/15-54/07-340 від 20 червня 2007 року укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «ОСОБА_3 Аваль», визнати недійсним договір іпотеки від 26 червня 2007 року укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «ОСОБА_3 Аваль», що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований за реєстровим № 2114, а також просять зобов'язати ВАГ «ОСОБА_3 Аваль» прийняти від ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 709 233, 16 (сімсот дев'ять тисяч двісті тридцять три) гривень з розстрочкою платежів на 50 місяців, за таких умов щомісячний платіж буде складати 14 184, 66 (чотирнадцять тисяч сто вісімдесят чотири) гривень та зобов'язати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки від 26 червня 2007 року укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «ОСОБА_3 Аваль». При цьому позивачі посилаються на те, що при укладанні кредитного договору було порушено чинне законодавство України, а тому вони вимушені звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивачів у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі. У задоволені позовних вимог ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» в особі Одеської обласної дирекції AT «ОСОБА_3 Аваль» просив відмовити.

Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволені уточнених позовних вимогах ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відмовити, також ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» в особі Одеської обласної дирекції AT «ОСОБА_3 Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в якому просить стягнути зі ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» заборгованість по кредитному договору №010/15-54/07-340 від 20 червня 2007 року в сумі 1 535 383, 95 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 26.06.2007 року, а саме на нерухоме майно - підвал, що знаходиться за адресою: м.Одеса, Люстдорфська дорога, 172-А, який складається в цілому з підвалу, загальною площею 432,2 кв.м., що належить ОСОБА_2 з направленням виручених за рахунок його реалізації грошових коштів на погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №010/15-54/07-340 від 20 червня 2007 року в сумі 1 535 383, 95 грн., а також просить стягнути зі ОСОБА_1 на свою користь суму державного мита у розмірі 1 700,00 грн. і суму витрат на інформаційно- технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 грн. При цьому посилаються на те. що між ОСОБА_1 та ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» 20 червня 2007 року було укладено кредитний договір №010/15-54/07-340, за умов якого ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 200 000,00 доларів США зі сплатою 12% річних для ремонту нерухомості, строком повернення до 20 червня 2017 року. В якості забезпечення зобов'язань за даним кредитним договором між ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_6, який виступив майновим поручителем ОСОБА_1, 26 червня 2007 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за реєстровим №2112, відповідно до якого в іпотеку було передано підвал, що знаходиться за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 172-А, загальною площею 432,2 кв. м., заставною вартістю 1 669 578,00 грн. В зв'язку з не своєчасним поверненням кредитних коштів та не сплати відсотків за користування кредитними коштами, ПАТ«ОСОБА_3 Аваль» в особі Одеської обласної дирекції AT «ОСОБА_3 Аваль» вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 09 червня 2010 року зазначені позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ПАТ«ОСОБА_3 Аваль» в особі Одеської обласної дирекції AT «ОСОБА_3 Аваль» були об'єднані в одне провадження.

3-я особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилась, повідомлялась, про причини неявки суд не сповістила.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» 20 червня 2007 року було укладено кредитний договір №010/15-54/07-340, за умов якого ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 200 000,00 доларів США зі сплатою 12% річних для ремонту нерухомості, строком повернення до 20 червня 2017 року. В якості забезпечення зобов'язань за даним кредитним договором між ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_2, який виступив майновим поручителем ОСОБА_1, 26 червня 2007 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за реєстровим №2112.

Посилання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на те, що кредитний договір суперечить вимогам законодавства України, а саме статті 99 Конституції України, статті 524 ЦК України, ст. З Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст. З Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. ст. 6, 7 Постанови Національного банку України №200 від 30.05.2007 року «Про затвердження правил використання готівкової іноземної валюти на території України», п.2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», не можуть бути прийняті судом до уваги, так як відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того, з урахуванням Узагальнення судової практики Верховного суду України розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009 р,- 2010 р.) та ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. При цьому основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

При цьому згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і Банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статі 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умов та на власний ризик, як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Згідно зі ст. 5 зазначеного Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж декрету.

Відповідно до п. 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджено Постановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001 року (зареєстровано в Міністерстві Юстиції України від 21 серпня 2001 року за №730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмово дозволу НБУ, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторговельні операції з валютними цінностями; операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банкам агентських договорів з юридичними особам-резидентами; введення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів -нерезидентів в грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Згідно з чим, у випадку наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Крім зазначеного, обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилалися на Закон України «Про захист прав споживачів», згідно з яким просили визнати в цілому кредитний договір недійсним.

Ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Отже, застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

При таких обставинах та враховуючи вищенаведене суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» в особі Одеської обласної дирекції AT «ОСОБА_3 Аваль» в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 535 383, 95 грн. підлягають задоволенню.

Оскільки відповідно до ч.І ст.1049 ЦК України до обов'язків позичальника входить повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій же кількості, того ж роду та тої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

4.2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилась, та сплаті процентів належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Крім того відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позовні вимоги в частині стягнення на предмет іпотеки, задоволенню не підлягають, так як відповідно до положень ст. ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку", згідно з якими у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою.

З матеріалів справи вбачається, саме на адресу іпотекодавця - ОСОБА_2 ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» не направлялась письмова вимога передбачена ст. 35 Закону України «Про іпотеку», тобто було порушено процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до чого суд приходить висновку, що вимоги ПАТ «Райффайзен Банк "Аваль» в особі Одеської обласної дирекції AT «ОСОБА_3 Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним, оскільки існує недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки і дане є підставою для відмови в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

На підставі ст. 88 ЦПК України, вимоги ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» в особі Одеської обласної дирекції AT «ОСОБА_3 Аваль» про стягнення судових витрат підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10,11, 15, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 192, 525, 526, 672, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Законом України "Про захист прав споживачів", Законом України «Про іпотеку», Декретом Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю", Законом України «Про банки і Банківську діяльність», суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_7, ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» в особі Вузовського відділення Одеської обласної дирекції про визнання недійсним кредитного договору та визнання недійсним договору іпотеки - відмовити.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль»в особі Одеської обласної дирекції AT «ОСОБА_3 Аваль» - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» заборгованість по кредитному договору №010/15- 54/07-340 від 20 червня 2007 року в сумі 1 535 383, 95 (один мільйон п'ятсот тридцять п'ять тисяч триста вісімдесят три) грн. 95 коп.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» суму державного мита у розмірі 1 700,00 (одна тисяча сімсот) грн. і суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 (сто двадцять) грн., в іншої частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя і ОСОБА_8