Заводський районний суд м. Запоріжжя
справа № 2-49/10
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.04.2010р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Заводського РВ ЗМУ ГУМВС в Запорізькій області, орган опіки та піклування, про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та зняття з реєстраційного обліку та за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Заводської районної адміністрації м.Запоріжжя, треті особи ВГІРФО Заводського РВ ЗМУ ГУМВС в Запорізькій області, орган опіки та піклування, Перша державна нотаріальна контора про поновлення строку на звернення до суду та визнання заповітної відмови недійсною, визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3, В.І., К.І. у травні 2009р. звернулися до суду з позовом, який потім тричі уточнювали та доповнювали до ОСОБА_6, Д.А., В.Д., ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та зняття з реєстраційного обліку. В обгрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1, але з травня 2009р. вони не можуть реалізувати своє право власності, оскільки в цьому їм перешкоджають відповідачі. Останні створюють перешкоди у користуванні квартирою, ключів від квартири не дають, перешкоджають позивачам оселитися у квартирі, перевезти свої речі, не звільняють кімнати для проживання. У квартирі проживають ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_10, яка у зазначену квартиру вселилася без згоди власника квартири та проживає там без відповідних правових підстав. ОСОБА_6 з травня 2008р. постійно проживає за іншою адресою: вул. Садова, 37 в м.Запоріжжі.

Вимоги власника квартири звільнити приміщення для їх проживання відповідачами не виконані. Крім того, відповідачами за час мешкання у квартирі накопичені борги по оплаті комунальних послуг та квартплати у розмірі приблизно 9682,66грн. Відповідачів було вселено до квартири без права на житло та за умови, що у разі вибуття з житлової площі основного наймача, ОСОБА_6 та її син зобов'язуються виселитися з займаної площі без надання іншого жилого приміщення. Така умова передбачена у договорі від 23.08.2005р., на підставі якого було здійснено реєстрацію відповідачів у спірній квартирі.

В процесі розгляду справи відповідачами подана зустрічна позовна заява про поновлення строку на звернення до суду та визнання заповітної відмови недійсною, визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності. В обґрунтування позовних вимог вони посилалися на те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_6 є рідними сестрами та після смерті їх батька в травні 2005р., ОСОБА_3 умовила ОСОБА_6 не подавати заяву на прийняття спадщини у встановлений законом строк та умовмла підписати 18.11.2005р. у нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини, скориставшись її юридичною безграмотністю та важким матеріальним становищем. На той час вона не розуміла наслідків своїх дій, а сестра пообіцяла оформити право власності на себе та взяла на себе оплату послуг за вчинення нотаріальних дій. Також їй було обіцяно, що вона може користуватися спірною квартирою на підставі безстрокового договору найму квартири від 23.08.2005р.), а у майбутньому, при сумісному вирішенні питання щодо продажу спірної квартири, гроші між ними будуть розподілені порівну. Оскільки до подачі позовної заяви ОСОБА_3 про її виселення, не було необхідності у оскарженні її спадкової відмови, просила вважати пропуск його оскарження до суду поважним й поновити його.

Також просили визнати частково недійсним свідоцтва про право власності, оскільки ОСОБА_5 незаконно приймала участь у приватизації спірної квартири та згідно домової книги на будинок №19 по вул.Футбольній в м.Запоріжжі ОСОБА_5 була зареєстрована в ньому з дня свого народження 23.04.1990р. та цього місця проживання вона не змінювала по теперішній час, а тому довідка про її прописку у квартирі АДРЕСА_2, яка була надана до матеріалів проватизаційної справи у січні 1998р. є фальшивою, оскільки одна особа не може бути одночасно зареєстрованою за двома адресами, оскільки саме прописка або реєстрація дає право на приватизацію.

Тому до факту «приватизації» частини квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_5 повинно бути застосовано вимоги ст.ст.215, 217 ЦК України, як нікчемної угоди.

В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги на підставах, викладених в позові, зустрічні вимоги не визнали та додатково пояснили, що відповідачі не є членами їх сім'ї, а тому на них не можуть розповсюджуватися положення щодо рівного користування майном власника приватної квартири, вони не мають жодних підстав не пускати власників квартири до житла та перешкоджати у реалізації права власності. Відповідачів було вселено до квартири без права на житло та з умовою, що у разі вибуття з житлової площі основного наймача, ОСОБА_6 та її син зобов'язуються виселитися з займаної площі без надання іншого жилого приміщення. Така умова передбачена у договорі від 23.08.2005р., на підставі якого було здійснено реєстрацію ОСОБА_6 та її сина у спірній квартирі.

Також згідно до умов договору останні взяли на себе обов'язки з утримання та ремонту житлової площі, утримання приміщення та майна у належному стані, проводити за свій рахунок поточний ремонт квартири, дотримуватися правил користування приміщенням, щомісячно сплачувати плату за квартиру, але відповідачі не сумлінно виконують свої обов'язки. При цьому систематичне невнесення піднаймачем плати за користування жилим приміщенням та за комунальні послуги є підставою для дострокового розірвання договору піднайму незалежно від підстав несплати.

Крім цього, без дозволу позивачів в квартирі проживає дружина ОСОБА_7 - ОСОБА_10 Остання вселилась у квартиру, як дружина відповідача, перевезла свої речі, та вже по факту повідомила власницю, що вона проживає у квартирі, але вона має власних батьків та батьківський дім, в якому власне й црописана. Її проживання у квартирі позивачів є безпідставним.

Крім того, в квартирі зареєстровано 4-ри особи, а діти позивачки, які є також співвласниками квартири та відповідно мають право на проживання в цій квартирі також мають намір та намагаються оселитися в цій квартирі. Фактично чисельність проживаючих буде становити 6 осіб, що суперечить вимогам ст.47 ЖК України Відповідачі фактично здійснили захват жилого приміщення, оскільки без згоди власника квартири прописали неповнолітню дитину - ОСОБА_8. Відповідно до матеріалів ЖЕД, неповнолітню дитину прописали без згоди основного наймача.

Відповідачі порушують право власності позивачів, оскільки перешкоджають у здійснені права користування та розпорядження майном, шляхом недопущення позивачів переїхати жити у власну квартиру, перевести речі та майно, не звільняють кімнати для проживання, не надають ключів від квартири, систематично не сплачують за комунальні послуги та користування жилим приміщенням, не підтримують належного стану в квартирі, не здійснюють поточного ремонту, чим порушують зобов'язання по утриманню приміщення.

Щодо зустрічних позовних вимог про поновлення строку на звернення до суду та визнання заповітної відмови ОСОБА_6 недійсною, визначення додаткового строку на подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті батьків та визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, то пояснили, що пройшов строк звернення до суду, а щодо визнання приватизації недійсною, то взагалі ОСОБА_6 не мала права на приватизацію, тому і не може ставити таке питання, оскільки її права на той момент не бути ніким порушені, та і строк давності вже пройшов.

Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, свої зустрічні позовні вимоги підтримали на підставах, викладених в позові та додатково пояснили, що щодо вимог виселення та зняття з реєстраційного обліку вони заперечують, оскільки на даний час вони проживають у спірній квартирі згідно договору найму від 23 серпня 2005 року, не порушуючи чинного законодавства України та згідно закону, договір найму житла може бути розірваний на вимогу наймодавця за рішенням суду.

ОСОБА_11 пояснила, що після смерті батька її сестра ОСОБА_3, ввела її в оману, запросила до нотаріуса, та не розуміючи своїх дій та наслідків, вона підписала заяву, що не претендує на спірну квартиру, після смерті батьків. ОСОБА_3 також пообіцяла, що вона разом з сімєю може проживати в цій квартирі, а коли вона буде продаватися, вони гроші розділять порівну. Ці обставини ОСОБА_3 підтвердила в позовній заяві, дослівно написавши наступне: «...я неодноразово робила спроби мирно урегулювати квартирне питання з моєю сестрою, а саме продати квартиру й поділити отримані гроші порівну між нами». Тому, в нотаріальній конторі вона підписала документи, оскільки була домовленість з сестрою ОСОБА_3 про розподіл спірної квартири. Документально це ніде не було зафіксовано, тому, ОСОБА_3 усунула її від частки спадщини і ще й бажає залишити її та родину без житла.

Представник Заводської районної адміністрації м.Запоріжжя не зьявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв та клопотань від нього не надходило.

Представники третіх осіб просили справу розглядати за їх відсутністю, про що мається в матеріалах справи відповідні клопотання.

Вислухавши пояснення позивачів, їх представника, відповідачів та їх представника вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи всі надані сторонами докази, приходить до висновку, що первісні позовні вимоги частково обґрунтовані, тому підлягають частковому задоволенню, а зустрічні вимоги не підлягають задоволенню за таких підстав.

В судовому засіданні було встановлено та підтверджено відповідними доказами, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Заводською районною радою м.Запоріжжя №2470 від 14.01.1998р. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, та ОСОБА_12, ОСОБА_13 належало на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_3 (а.с.158).

ОСОБА_13 померла 30.08.1998р. (а.с.108). ОСОБА_12 помер 14.05.2005р. (а.с.127). Після їх смерті до нотаріальної контори звернулася їх донька позивач ОСОБА_3 та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 30.10.2008р. на 1/10 частину квартири АДРЕСА_3 після смерті матері ОСОБА_13, а також отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 30.10.2008р. на 3/10 частину квартири АДРЕСА_3 після смерті батька ОСОБА_12, оскільки вона була зареєстрована та проживала разом з батьками, що підтверджується довідками ЖЕД №62 (а.с.109, 123, 130, 142).

Також в матеріалах обох спадкових справ, заведених після смерті ОСОБА_13 та ОСОБА_12 мають нотаріально посвідчені заяви відповідача ОСОБА_6 від 18.11.2005р., з яких слідує, що вона як спадкоємець за законом повідомляє, що строк на прийняття спадщини після смерті батьків пропустила, на спадщину не претендує, з приводу продовження терміну на прийняття спадщини до суду звертатися не буде (а.с.116, 133).

Твердження ОСОБА_6, що при написанні цих заяв до нотаріальної контори, вона не розуміла своїх дій та була введена в оману своєю сестрою ОСОБА_3 не підтверджено належними доказами, є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_6 дійсно пропущено строк на прийняття спадщини після смерті батьків, оскільки у встановлений строк після їх смерті вона не зверталася із заявами про прийняття спадщини, та фактично не приймала спадщину, оскільки не проживала з батьками на день їх смерті, що підтверджується спадковими справами (а.с.106-142).

В звязку з чим позовні вимоги про поновлення строку на звернення до суду та визнання заповітної відмови недійсною, визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини не доведені, не обґрунтовані, тому не підлягають задоволенню.

З приводу позовних вимог про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_3, виданого Заводською районною радою м.Запоріжжя №2470 від 14.01.1998р. в порядку приватизації, на тій підставі, що ОСОБА_5 незаконно приймала у ній участь, оскільки згідно домової книги на будинок №19 по вул.Футбольній в м.Запоріжжі ОСОБА_5 була зареєстрована в ньому з дня свого народження 23.04.1990р. та цього місця проживання вона не змінювала по теперішній час, а тому довідка про її прописку у квартирі АДРЕСА_2, яка була надана до матеріалів приватизаційної справи у січні 1998р. є фальшивою, не знайшли свого підтвердження, бо згідно паспорту ОСОБА_5 та домової книги уточнено час її реєстрації за адресою вул.Футбольна, 19 - саме з 30.03.2000р., а не з часу її народження.

Також необґрунтованими та незаконними є вимоги ОСОБА_6 щодо застосування вимог ст.ст.215, 217 ЦК України як нікчемної угоди, до факту «приватизації» частини квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_5, оскільки приватизація відбулася в 1998р., та згідно Прикінцевих положень ЦК України 2004р. на момент предявлення позову у позивача сплинули строки давності звернення до суду про оскарження даного правочину.

Крім цього, ОСОБА_6 не мала права на приватизацію спірної квартири в 1998р., оскільки на цей момент вона не була зареєстрованою в ній, тому її права ніким не порушені при здійснення приватизації.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_6 в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на звернення до суду з вимогою про заборону вчинення певних дій особою, яка порушує права власності. Згідно вимог ст.391 цього кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Поясненнями сторін та постановою від 09.03.2009р. Заводського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_3 підтверджені позовні вимоги щодо створення перешкод у користуванні квартирою її власниками, а саме відповідачі не віддають їм ключі та не звільняють кімнати спірної квартири від власних речей для проживання позивачів, тому ці позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки підлягають поновленню порушені права співвласників житла.

З приводу позовних вимог позивачів про виселення відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_3 без надання їм іншого житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку, то вони не підлягають задоволенню на тій підставі, що відповідачі проживають у спірній квартирі на підставі договору найму від 23 серпня 2005 року, не порушуючи чинного законодавства України (а.с.12).

Згідно ст.158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить особі на праві власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією в органі управління.

Згідно до ст. 825 ЦК України, договір найму житла може бути розірваний на вимогу наймодавця за рішенням суду.

Позивачами хоча і наводилися підстави для можливого розірвання укладеного договору, такі як невнесення плати за житло, не підтримання належного стану в квартирі, не здійснення поточного ремонту, але не ставили це питання в судовому порядку, а тому відповідачі законно проживають в квартирі на підставі договору від 23.08.2005р.

Також на законній підставі зареєстровані ОСОБА_6, ОСОБА_7 в спірній квартирі згідно заяви ОСОБА_14, письмової згоди на реєстрацію неповнолітнього В.Д., 2007р.н. ОСОБА_14 не було, оскільки цього не вимагає ст.65 ЖК України, оскільки його зареєстрували за місцем реєстрації його батька ОСОБА_7 (а.с.144-148). Тому позовні вимоги в частині виселення та зняття з реєстраційного обліку відповідачів не підлягають задоволенню.

З приводу виселення ОСОБА_9 зі спірної квартири без надання їй іншого жилого приміщення, то ці вимоги законні та обґрунтовані, тому підлягають задоволенню, оскільки дійсно вона проживає там без законних підстав, крім цього постійно зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_15, буд.3 та має там законне право користування житловим приміщенням (а.с.147).

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а також повинні довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Керуючись ст.ст.383, 386, 391 ЦК України, ст.116, 157, 158 ЖК України, ст.ст.57-60, 88, 209-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_6, ОСОБА_7 усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом передачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ключів від квартири АДРЕСА_4 та звільнення кімнат цієї квартири від власних речей для проживання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Виселити ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_4 без надання їй іншого жилого приміщення.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення 10 денного строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20 денний строк, рішення набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Забіяко Ю.Г.