Справа № 2-2258/2010
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2010 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Чех Н.А.

при секретарі Кузьменко А.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Державного підприємства «Дарницький вагоноремонтний завод» до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що відповідач зареєстрований в гуртожитку по вул. Алма-Атинська, 72 в м. Києві, який знаходиться на у нього на балансі. Виключне право на проживання в гуртожитку надається працівникам заводу. Відповідач зареєстрований в гуртожитку з 1991 року. На даний час він в гуртожитку не проживає, речей на зберіганні не має, житло не займає. У зв»язку з тим, що відповідач в гуртожитку за місцем реєстрації не проживає більше шести місяців, то на даний час немає жодних правових підстав для подальшого проживання та продовження реєстрації відповідача в гуртожитку. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву та вимоги, просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що відповідач не проживає за місцем реєстрації з кілька років. Оплату за житло здійснював, але рахунок закрили, оскільки відповідач в гуртожитку не проживає.

В судовому засіданні відповідач позов не визнав, пояснив, що за спірною адресою він дійсно не проживає з 2004 року, оскільки він має двох дітей, їх зареєструвати в гуртожитку відмовилися. Оскільки з сім»єю проживати в гуртожитку на койко-місці неможливо, він знімає квартиру, де проживає з дружиною та дітьми. З грудня 1990 року він працює на заводі, просив надати йому окрему кімнату, але отримав відмову. Письмових документів про це надати не може, звернення були усні. Не заперечував, що він не проживає в гуртожитку і на даний час, речей його в кімнаті не має.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

В суді встановлено, що гуртожиток по вулиці Алма-Атинській, 72 в м. Києві перебуває на балансі у позивача. Відповідно до довідки № 437 від 24.03.2010 року, виданої ДП «Дарницький вагоноремонтний завод» відповідач зареєстрований з 1991 року в м. Києві по вул. Алма-Атинська, 72, гуртожиток, і займає одне ліжко-місце. З довідки, наданою представником позивача, встановлено, що відповідач працював в ДП «Дарницький вагоноремонтний завод» на посаді водія автомобіля в гаражі з 12.12.1990 року по 20.09.1999 року; на посаді токаря в вагоноремонтному комбінаті з 16.03.2000 року по 13.11.2000 року; на посаді токаря в ковальському цеху з 23.07.2001 року, переведений ковалем на молотах і пресах з 05.07.2006 року по теперішній час. З документів наданих відповідачем встановлено, що він має двоє дітей, дочку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. З довідки форми три, виданої ЖРЕО № 415 від 28.07.2010 року, слідує, що його діти зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір»ю дружиною відповідача. Відповідно до актів від 29.10.2009 року, 21.12.2009 року, 14.01.2010 року, 13.04.2010 року відповідач за спірною адресою не проживає, ліжко-місце не займає, речей на зберіганні немає. Цей факт не заперечує і сам відповідач.

Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України особа, яка не проживає на житловій площі більше шести місяців без поважних причин, може бути визнана судом такою, що втратила право користування житловою площею. По даній справі встановлено, та не заперечувалася відповідачем, що він не проживає за спірною адресою більше шести місяців, доказів поважності свого не проживання суду не надав. Посилання відповідача на те, що він не проживає за місцем реєстрації з тих підстав, що йому відмовили реєструвати дітей в гуртожитку, не може бути прийнято до уваги, оскільки діти відповідача зареєстровані за місцем реєстрації їх матері.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір 8,50 грн. та було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді 37 грн., дані витрати підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.71, 72 ЖК України, ст.ст.60, 60, 88, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: місто Київ, вулиця Алма-Атинська, 72.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Дарницький вагоноремонтний завод» судові витрати 45 грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: