Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області
Справа №2-47 2010 рік.
РІШЕННЯ

Іменем України

14 жовтня 2010 року Хмільницький міськрайонний суд Вінницької

області

в складі: головуючої судді Шемети Т.М.

при секретарі Коломієць В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику справу за позовом ОСОБА_1 до Хмільницької міської ради про визначення права власності на спадкове майно, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду та просить визначити право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її матері - ОСОБА_4, посилаючись на те, що 08 жовтня 2008 року померла її мати - ОСОБА_4. Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями, а саме: жилий будинок літ. «А», що складається з прихожої 1-1, кімнати 1-2 житловою площею 11,3 м , кімнати 1-3 житловою площею 8,9 м2. кімнати 1-4 житловою площею 13,7 м/ коридору 1-5, кухні 1-6, кладової 1-7, загальною площею 58,3 м , житловою площею 33,9 м , сіни літ. «а», хлів літ. «Б», погріб літ. «Г», погріб літ. «Д», убиральні літ. «Е», огорожа №1, що знаходяться в м. Хмільник, Вінницької області, 2-й пров. Кутузова, 31. За життя спадкодавець ОСОБА_4 залишила заповіт, який посвідчено 05 лютого 1996 року державним нотаріусом Хмільницької міської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №1-163, в якому все своє майно заповіла ОСОБА_1 ОСОБА_1 було пропущено строк на прийняття спадщини, але Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області мені було встановлено додатковий строк у три місяці для звернення із заявою про прийняття спадщини. 01 липня 2009 року ОСОБА_1 звернулась до Хмільницької державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак нотаріус у видачі свідоцтва їй відмовила повідомивши, що їй необхідно звернутись до суду (лист-відмова від 15 липня 2009 року вих. № 322/02-17). З метою отримання свідоцтва на право власності на житловий будинок по 2-му пров. Кутузова,31, ОСОБА_1 зверталась до Хмільницької міської ради, але у видачі їй свідоцтва на право власності їй було відмовлено листом № 51 від 29 квітня 2009 року. Крім ОСОБА_1, після смерті спадкодавця - ОСОБА_4 інші спадкоємці 1-ї черги відсутні. ОСОБА_1 не може переоформити на себе спадкове майно. оскільки в неї відсутні документи, підтверджуючі право власності покійної. Представник позивача - ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, предявлений зустрічний позов не визнав повністю, так як вважає, що підстав для визнання заповіту недійсним немає, викладені в позові підстави є надуманими.

Третя особа з самостійними вимогами на боці відповідача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, Хмільницької міської ради Вінницької області про визнання заповіту недійсним, встановлення факту надання утримання спадкодавця та визнання права на спадкування, посилаючись на те, що 8 жовтня 2008 року померла його баба - ОСОБА_4. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок №31 по 2-му пров. Кутузова у м. Хмільнику Вінницької області, де проживав ОСОБА_2, разом із ОСОБА_6 на протязі більше шести років.

У його баби. ОСОБА_4 є двоє дітей, які є спадкоємцями - ОСОБА_3 (батько ОСОБА_2П.). який проживав на протязі всього життя фактично разом із покійною (на одному подвір'ї) та ОСОБА_1 (тітка ОСОБА_2П.), котра більше 20 років тому (у 1988 році) виїхала на постійне місце проживання до Росії, де й знаходиться до теперішнього часу. У 1996 році, приїхавши до м. Хмільника, ОСОБА_1 запропонувала ОСОБА_4 змінити місце проживання, пообіцявши, що згодом забере її з собою у Росію, де буде доглядати у старості. Як наслідок, тоді ж ОСОБА_4 склала заповіт згідно якого належний їй житловий будинок по 2-му пров. Кутузова у м. Хмільнику Вінницької області, вона заповіла ОСОБА_1 Однак, даних обіцянок ОСОБА_1 так і не виконала, в зв'язку з чим постійний догляд за ОСОБА_4 здійснювали син спадкодавці ОСОБА_3 та згодом ОСОБА_2.

Після 2000-го року ОСОБА_4 важко захворіла та злягла, оскільки у неї був інсульт, і ОСОБА_2 почав проживати разом з нею в одному будинку, та відповідно доглядати її. Таким чином, на протязі більше шести років ОСОБА_2 постійно та щоденно опікував ОСОБА_4, матеріально забезпечував, так як пенсія у неї була тільки 500 гривень, а цих коштів їй ніяк не вистачало на харчування та ще й лікування. ОСОБА_2 зі своєї заробітної плати купував ОСОБА_4 ліки, возив на лікування, оплачував комунальні послуги, купував продукти харчування. Коли ОСОБА_4 померла ОСОБА_2П разом із батьком ОСОБА_3 самостійно провели всю, без включення, підготовку до похорон, понесли всі витрати на ритуальні послуги. ОСОБА_1 ж приїхала тільки на третій день після смерті ОСОБА_4 та через три дні поїхала знову у Росію, фактично спадщину не прийнявши. ОСОБА_2 на даний час стало відомо, що ОСОБА_1 претендує на спадщину за заповітом, на весь житловий будинок, хоча спадкодавець неодноразово наголошувала, що спадщина залишиться тим, хто її доглядає.

Крім того, на день складання заповіту, тобто на 05 лютого 1996 року будинок, що находиться по 2-му пров. Кутузова. 31 у м. Хмільнику Вінницької області не належав на праві власності ОСОБА_7, а відтак, вищевказаний заповіт не може вважатися дійсним.

В свою чергу, ОСОБА_2 вважає, що оскільки протягом більше п'яти років проживав однією сім'єю із ОСОБА_4, опікувався нею, матеріально її утримував, надавав іншу допомогу, то як спадкоємець четвертої черги за законом, набув право на спадкування разом із ОСОБА_1, та ОСОБА_3 Тому, встановлення факту надання утримання, є для ОСОБА_2 необхідним для отримання спадщини після смерті його баби - ОСОБА_4.

Представник відповідача - Хмільницької міської ради в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків:

копією свідоцтва про смерть ( а.с.4) доведено, що 8 жовтня 2008 року померла ОСОБА_4;

копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про укладення шлюбу ) а.с.7) доведено, що позивач ОСОБА_1 - дочка покійної ОСОБА_4;

копією заповіту (а.с.З) доведено, що покійна ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_1 належний їй на праві приватної власності житловий будинок в м. Хмільнику, по 3-му пров. Кутузова, 31. Заповіт на день смерті ОСОБА_4 не змінено та не відмінено, що підтверджується відповідним листом завідуючої Хмільницької міської нотаріальної контори (а.с20);

копією технічного паспорту ( а.с. 12-15), копією листа нотаріуса ( а.с.10), копією листа начальника управління містобудування та архітектури міської ради ( а.с. 11) доведено, що будинок № 31 по вул.. Кутузова в м. Хмільнику зведений самочинно, правовстановлюючі документи та акт прийомки будинку в експлуатацію відсутні. Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

За загальним правилом, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво

нерухомого майна, не набуває права власності на нього ( ч.2 ст. 376 ЦК України).

Право власності на самочинно споруджені житлові будинки або житлові прибудови, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їх спадкоємці чи правонаступники. Це майно не є обєктом права приватної власності, воно не може бути предметом визнання на нього права власності в судовому порядку.

Таким чином, спірний обєкт нерухомого майна є самочинно побудованим, в установленому порядку не був прийнятий в експлуатацію, а тому не може входити до складу спадщини після смерті ОСОБА_4, на нього не може бути визнано право власності.

Позивач також ставить питання про встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_4. Згідно ст.. 1269 ЦК України, підтвердженням прийняття спадщини є подача спадкоємцем заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Така заява була подана позивачкою, що ніким не заперечується та підтверджено листом нотаріуса ( а.с.10), тобто позивачка згідно закону вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, тому підстав для задоволення вимоги про встановлення факту прийняття спадщини немає.

Отже, в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Стосовно заявленої вимоги третьою особою з самостійними вимогами ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, суд приходить до наступних висновків:

ОСОБА_2 зазначає підставою для визнання заповіту, складеного покійною ОСОБА_4, недійсним, оскільки покійна на день складення заповіту не була власником будинку, стосовно якого вона зробила розпорядження. Однак, згідно ст.. 1234 ЦК України, право на заповіт має особа з повною цивільною дієздатністю. Наявність чи відсутність майна у заповідача на момент вчинення заповіту не є умовою, за якої допускається складення заповіту. Таким чином, заповіт складено особою, яка мала на це право, при складенні заповіту дотримано його форму, посвідчено державним нотаріусом, доказів того, що волевиявлення покійної не було вільним, - немає. Отже, в цій частині в задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Копією свідоцтв про народження ( а.с.39, 71) доведено, що ОСОБА_2 - онук покійної ОСОБА_4. Показами свідка ОСОБА_8, довідками Хмільницької ЦРЛ ( а.с.65, 66) довідками голови вуличного комітету ( а.с.67, 68) доведено, що покійна хворіла, останні два роки не могла пересуватися самостійно, ОСОБА_2 постійно проживав з покійною ОСОБА_4 з 2002 року однією сімєю, вів спільне господарство, доглядав до дня смерті. Отже, суд вважає доведеним факт, що онук покійної - ОСОБА_2 проживав з покійною однією сімєю, піклувався про неї та вів спільне господарство не менше пяти років до дня її смерті, тому в цій частині заявлений позов слід задовольнити. Згідно ст.. 1264 ЦК України він відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом. Однак, оскільки вищезазначеним доведено тривалий час опікування ОСОБА_2 матеріальним забезпеченням покійної ОСОБА_4, доведено, що вона в звязку з хворобою не могла вільно пересуватися, мала похилий вік, ОСОБА_2 доглядав її, таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 слід надати право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4, тобто змінити черговість одержання права на спадщину та в цій частині заявлені вимоги задовольнити.

Керуючись ст.ст. 16, 1220. 122, 1233, 1234, 1247, 1248, 1257-1259, 1261, 1264, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 213 - 215, 223, 256, 294 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_2 опікувався та матеріально забезпечував свою бабу - ОСОБА_4, яка померла 8 жовтня 2008 року, а також проживав з нею однією сімєю з 2002 року до дня її смерті.

Визнати за ОСОБА_2 право на спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла 8 жовтня 2008 року, разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування.

В задоволення решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення можна оскаржити до апеляційного суду Вінницької області через Хмільницький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуюча: