АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №22-ц-1283/2010р. Головуючий 1-ї інстанції Наумова С.М.
Категорія: відшкодування Доповідач: Довгаль Г.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Коваленко І.П.

суддів Коровіна С.Г., Довгаль Г.П.

при секретарі Голіковій О.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 січня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_3М про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 липня 2009 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою цього ж суду від 28 січня 2010 року дана справа на підставі ст.116 ЦПК України передана на розгляд Харківського районного суду Харківської області, а саме за місцем знаходження земельних ділянок сторін у садовому товаристві „Осводівець, розташованому в с. Глибоке Харківського району Харківської області.

Не погодившись з ухвалою суду від 28 січня 2010 року, в апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить її скасувати і справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом ч.1 ст.109 ЦПК України, якою визначено, що позови до фізичної особи предявляються в суд за місцем її проживання. Оскільки ОСОБА_3 зареєстрований та постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 кв.№59, що за територіальною підсудністю відноситься до Дзержинського району м. Харкова, тому звернення ОСОБА_1 з позовом до цього суду є цілком правомірним. Також вважає, що суд дійшов помилкового висновку про існування межового спору і, що відповідач начебто заперечує проти встановлення межі. Навпаки, межа встановлена, і з цього приводу ніякої позовної заяви ні позивач, ні відповідач не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу від 28 січня 2010 року та передаючи справу на розгляд Харківського районного суду Харківської області на підставі п.2) ч.1 ст.116 ЦПК України, суд виходив з того, що предметом спору є земельні правовідносини, зокрема, спір виник внаслідок активної протидії відповідача відносно встановлення стовпів паркану між земельними ділянками сторін, які знаходяться на території садового товариства „Осводівець у селищі Глибоке Харківського району Харківської області.

Про те, такий висновок суду не узгоджується з обставинами справи та нормами чинного процесуального закону.

Відповідно до ч.1 с т.107 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

У статті 109 ЦПК України визначено загальні положення правил підсудності. Зокрема, ч.1 цієї статті встановлено, що позови до фізичної особи предявляються в суд за місцем її проживання.

Статтею 110 ЦПК України визначено підсудність справ за вибором позивача. Пунктом 6 ч.1 цієї статті передбачено, що позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб, можуть предявлятися також за місцем завдання шкоди.

Як свідчать матеріали справи, відповідач ОСОБА_3, зареєстрований і постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що за територіальною юрисдикцією віднесено до Дзержинського районну м. Харкова. Позивачем заявлені вимоги про відшкодування матеріальних збитків та стягнення моральної шкоди, понесених знищенням і пошкодженням його майна і необхідності понесення нових витрат по відновленню паркана.

Таким чином, ніяких вимог про встановлення межі, визначення розміру земельних ділянок, порушення прав користування землею чи інші вимоги стосовно земельних відносин позивачем не заявлялося.

З матеріалів справи убачається, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 липня 2009 року за позовом ОСОБА_1 відкрито провадження у справі з призначенням попереднього розгляду на 22 жовтня 2009 року. У подальшому справа неодноразово призначалася в судові засідання, а саме на - 02 листопада, 03 грудня 2009 року, 28 січня 2010 року, тобто довгий час знаходилася у провадженні цього суду. Ні позивачем, ні його представником клопотання про передачу справи на розгляд Харківського районного суду Харківської області не заявлялися.

Передавати цивільну справу на розгляд іншому суду можна лише за наявності однієї із чотирьох підстав, визначених у ч.1 ст.116 ЦПК України. У п.2 ч.1 цієї статті визначено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилося, що заяву прийнято з порушенням правил підсудності.

Оскільки цей позов подано з дотриманням правил підсудності, тому підстав для передачі його на розгляд іншому суду не малося.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглядаючи скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Керуючись ст.ст. 307ч.2п.2, 312ч.1п.2, 313, 314ч.1п.6, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 січня 2010 року скасувати і справу направити на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий

Судді -