Справа № 2- 121/2010р.
РІШЕННЯ

іменем України

14 жовтня 2010 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Слиша А.Т..

при секретарі - Шетерляк М.Є.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх осіб: Бориславської державної нотаріальної контори Львівської області, приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_4, Дрогобицького державного комунального міжміського бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки про визнання недійсним договору дарування будинковолодіння№8 по вул..Бориславській у смт.Східниця, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання права власності на 1/2 ідеальну частину цього будинковолодіння в порядку спадкування за законом, суд, -

встановив:

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача, третіх осіб про визнання недійсним договору дарування від 21 жовтня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу ОСОБА_5, будинковолодіння№8 по вул..Бориславській у смт.Східниця, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання права власності на 1/2 ідеальну частину цього будинковолодіння в порядку спадкування за законом.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що будинковолодіння №8 по вул. Бориславській в смт. Східниця належало на праві власності батькові - ОСОБА_6 на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого Бориславською державною нотаріальною конторою 15 серпня 1959 року, реєстр №3121, Акту прийомки будинку в експлуатацію від 26 квітня 1974 року, затвердженого рішенням виконкому Бориславської міської ради від 5 травня 1974 року №221, зареєстрованого Дрогобицьким ДК МЕТІ ТА ЕО 16 квітня 1976 року, книга №3, реєстраційний №237.

Батько позивача ОСОБА_6 21 жовтня 2004 року уклав договір дарування, який посвідчила приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу ОСОБА_5 Відповідно даного договору ОСОБА_6 подарував житловий будинок, який складається з однієї кухні, підвалу та чотирьох кімнат і до нього належать господарські будівлі: три сараї, огорожа, замощення з господарськими будівлями під №8, який розташований по вул. Бориславській в смт. Східниця, відповідачу у справі ОСОБА_2, своєму сину.

Позивач вважає, що під час укладення договору ОСОБА_6 не усвідомлювали значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки з 15 квітня 2001 року перебував на

Крім цього, у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО травня 1997 року N8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" роз'яснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було до держано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обгрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

На думку суду при проведенні комплексної амбулаторної судово-психіатричної експертизи (акт №386 від «27.03 - 16.06.2006 року») були допущені порушенні вимог ст.. 149 ЦПК України, зокрема в даному дослідженні не зазначено які дослідження і в якому обсязі провів кожен експерт, оскільки залучались експерти різних галузей знань, які факти кожен встановив і яких висновків дійшов. Кожен експерт мав би підписати ту частину висновку, яка містить опис здійснених ним досліджень, і несе за неї відповідальність. Загальний висновок роблять експерти, компетентні в оцінці отриманих результатів і формуванні єдиного висновку.

Суд враховує те, що зазначена експертиза почала проводитись за 7 днів до смерті ОСОБА_6, але майже через два роки після укладення договору дарування, а була закінчена після смерті ОСОБА_6.

Враховуючи зазначені обставини, суд в порядку ст.59 ЦПК не бере до уваги висновки психологічної експертизи від 8 листопада 2005 року та комплексної амбулаторної судово-психіатричної експертизи від «27.03 - 16.06.2006 року», які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Суд бере до уваги пояснення третьої особи приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу ОСОБА_5Р, яка зазначила , що в період укладення правочину ОСОБА_6 не виявляв жодних ознак особи, яка не розуміє значення своїх дій та не може керувати ншщі, при цьому останнім було подано всі необхідні для укладення правочину документи, текст договору був прочитаний перед підписанням , а його зміст та наслідки повністю зрозумілі.

Дієздатність ОСОБА_6, крім приватного нотаріуса ОСОБА_5, перевірялась секретарем Східницької селищної ради ОСОБА_7 при посвідченні доручення від 22 вересня 2005 року від імені ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_4, дійсність якої позивачка не оспорює, і не пов'язує її недійсність зі станом здоров'я батька та розумінням ним значення своїх дій.

Суд бере до уваги: покази свідка ОСОБА_8, даними у судовому засіданні про те, що він возив автомобілем ОСОБА_6 до нотаріуса, коли укладався договір дарування, ОСОБА_6 був при пам'яті, говорив нормально, як старша людина, відповідав на запитання нотаріуса, читав договір дарування, на запитання нотаріуса казав, що має двоє дітей, але він вже допоміг дочці побудувати будинок, а синові бажає подарувати свій, щоб діти не сварилися;

Свідка ОСОБА_9, яка вказала, що ОСОБА_6 був нормальною людиною. Звичайно, вік і хвороба дали своє, але він був адекватний чоловік. Коли вона відвідувала ОСОБА_4, батько по хаті пересувався на колясці, міг переміститися з коляски на ліжко, часто питався за її батьків;

Свідка ОСОБА_10, яка вказала що знала ОСОБА_6, бо він часто заходив до сусідів, коли ще міг ходити, в будинку у нього жодного разу не була. Також їй відомо, що після інсульту у ОСОБА_6 були проблеми з вимовою, проте він часто ходив з сумкою в магазин за покупками, а коли йому було важко ходити, дочка ОСОБА_11 купила йому візочок;

Свідка ОСОБА_12, який вказав на те, що є дільничним інспектором Бориславського MBУМВСУ і в липні 2005 року відбирав пояснення в ОСОБА_6, останній змінився, говорив вяжко, але свідомо давав пояснення;

Свідка ОСОБА_13, яка показала в судовому засіданні, що вона працює сімейним лікарем Східницької лікарні і рекомендувала ОСОБА_1 звернутися до лікаря психіатра з приводу хвороби батька, але на протязі останніх двох років до ОСОБА_6 її ніхто не викликав і вона нічого не може сказати щодо стану його здоров'я, останній раз розмовляла з ним, коли він мав перелом стегнової кістки, а це сталося на початку березня 2003 року.

Свідка ОСОБА_14, яка показала в судовому засіданні, з вересні 2004 року приходила в гості на Різдвяні свята 8 січня 2005 року, спілкувалася із ОСОБА_6, згадували як колись разом працювали у пансіонаті „Запорожець", він нормально спілкувався, не може сказати, що він не розумів значення своїх дій;

Свідка ОСОБА_15, яка показала, що знала ОСОБА_6 як мудру людину, спілкувалася з ним майже до самої смерті, був нормальною людиною, "її впізнавав, розмовляв, читав газети, сам ходив в магазин, правда, мова була трохи утруднена. Місяць перед смертю розмовляла з ОСОБА_6, який розповів, що свою хату подарував синові, бо допоміг дочці збудувати хату в с. Опака.

Свідка ОСОБА_16 1.1., який вказав, що з ОСОБА_6 були сусіди тривалий час. Добре знає його дітей. З ОСОБА_6 постійно розмовляв, ніяких відхилень у психіці не зауважував;

Свідка ОСОБА_17, яка вказала, що буваючи в спірному будинку, спілкувалася з батьком сторін, він був хворий, бачилася з ним в кінці 2003 року на початку 2004 року, він говорив дуже мало, бо був хворий, але говорив як психічно здорова людина.

Свідка ОСОБА_18, яка в судовому засіданні показала, що батьків доглядала тільки дочка ОСОБА_11, син ОСОБА_19 взагалі в смт. Східниця не проживав і батько був з ним у ворожих стосунках, також, після дарування сину спірного будинку сусіди були здивовані з волевиявлення ОСОБА_6;

Свідка ОСОБА_20, яка вказала, що дідом опікувалась лише мама, доглядала за ним, вела його домашнє господарство. Свідок постійно була з дідом, читала йому пресу.

В ході розгляду справи суду не надано доказів (показання свідків чи будь-які інші письмові докази), які б вказували на те, що ОСОБА_6 в момент укладення спірного правочину не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

Суд не приймає до уваги твердження позивача, що під час вчинення вказаного правочину ОСОБА_6 представив нотаріусу свій паспорт, в якому на першій сторінці був відсутній підпис оскільки особу ОСОБА_6 під час вчинення правочину було встановлено приватним нотаріусом ОСОБА_5, крім цього сама позивач не заперечує факту укладення правочину саме її покійним батьком ОСОБА_6

Таким чином, судом не встановлено порушення прав позивача, а останньою не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування заявлених вимог. Доводи ОСОБА_1 спростовуються зібраними по справі доказами.

Відповідно до ст..41 Конституції України кожен має право володіти користуватися та розпоряджатися майном. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

На підставі Європейської Конвенції з прав людини 1950 року (м.Рим), яка ратифікована Україною належним чином, протоколу №1 до Європейської Конвенції ст.1 «Захист власності». Кожна фізична або юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше ніж в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Попередні положення не умаляють права держави забезпечувати виконання таких законів, які йому вважаються необхідними для здійснення контролю за користуванням власністю відповідно загальним інтересам або для забезпечення сплати податків або

Суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 набув право власності на спірне будинковолодіння на законних підставах.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що зміст правочину (договір дарування від 21 жовтня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу ОСОБА_5, будинковолодіння№8 по вул..Бориславській у смт.Східниця) не суперечить актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. ОСОБА_6, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину було вільним і відповідало його внутрішній волі. Правочин було вчинено в формі, встановленій законом та нотаріально посвідчено належним чином. Укладений договір дарування спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тому суд не вбачає законних підстав для визнання правочину недійсним. Відповідно безпідставними є вимоги позивача про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання права власності на 1Y2 ідеальну частину будинковолодіння№8 по вул..Бориславській у смт.Східниця в порядку спадкування за законом.

Керуючись ст.ст. 16, 203, 204, 209, 210, 216, 225, 328, 334, 717-720 ЦК України, ст.ст. 10,53, 57, 60,88,208,209,212, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх осіб: Бориславської державної нотаріальної контори Львівської області, приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_4, Дрогобицького державного комунального міжміського бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки про визнання недійсним договору дарування будинковолодіння№8 по вул..Бориславській у смт.Східниця, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання права власності на 1/2 ідеальну частину цього будинковолодіння в порядку спадкування за законом - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області.

Головуючий: Слиш А.Т.