ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
справа № 2-1236/10
провадження № Б/н 1265
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2010 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Цимбал І.К.

при секретарі - Барвіцькій М.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредиту, -

ВСТАНОВИ В

Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» (надалі - «позивач») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі - «відповідач»), про стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 2 209 338, 66 грн., оскільки відповідач не виконала свої договірні зобовязання за договором про надання кредиту № 69 від 08 червня 2007 року, а саме не повернула кредит та не сплатила відсотки у визначений договором термін.

Представник позивача в судовому засіданні, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити посилаючись на те, що між сторони уклали договір про надання кредиту № 69 від 08 червня 2007 року (надалі - «договір»), відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 1 537 000, 00 грн. на строк з 08 червня 2007 року до 07 червня 2008 року, який потім був пролонгований до 06 червня 2009 року, під 16,8 відсотків річних, нарахував відсотки за користування кредитом в сумі 521 384, 09 грн., пеню за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 12 296, 00 грн. та пеню за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 4 171, 07 грн., таким чином просить стягнути вказані суми з відповідача у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні, позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що відповідач хоча і підписала вказаний договір, але фактично останній не був укладений, оскільки відповідачу не були передані грошові кошти. Представник відповідача також зазначила, що додаткових угод до договору відповідач не підписувала, а підпис, який міститься у додаткових угодах до договору їй не належить, є підробленим.

Вислухавши пояснення представників сторін, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

08 червня 2007 року сторони уклали договір про надання кредиту № 69, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 1 537 000, 00 грн. на строк з 08 червня 2007 року до 07 червня 2008 року під 16,8 відсотків річних за умови сплати відсотків в кінці строку дії даного договору для інвестування будівництва квартири № 189 загальною площею 99, 60 кв. м за адресою: м. Київ, пров. Лабораторний, буд. 6.

Грошові кошти в розмірі 1 537 000, 00 грн. на виконання своїх зобовязань за кредитним договором позивач 08.06.2007 р. перерахував з рахунку № 2212.4.000688605 на особовий рахунок позичальника № 10021232, з якого, як стверджує представник позивача зазначена сума коштів була отримана відповідачем готівкою, що підтверджується випискою по особовому рахунку Відповідача за період з 08.06.2007 р. по 1 5.06.2009 р. /а.с. 14 - 21/.

Згідно з додатковою угодою № 1 до договору від 07 червня 2008 року строк надання кредиту був продовжений до 06 червня 2009 року, а відповідно до додаткової угоди № 2 до зговору від 06 січня 2009 року були змінені номера рахунків для врахування заборгованості.

Копія договору разом з двома додатковими угодами до нього були подані позивачем письмовий доказ, що свідчить про факт отримання відповідачем кредиту у вказаній в договорі сумі.

Відповідно до п. 1 глави 1, розділу 111 інструкції про касові операції в банках України, затвердженою постановою правління Національного банку України «Про затвердження інструкції про касові операції в банках України» від 14.08.2003 року № 337» до касових документів, які оформлюються згідно з касовими операціями, визначеними цією інструкцією, належить заява на видачу готівки. Відповідно до п. 6 розділу 111 вказаної інструкції встановлено, що в заявах на видачу готівки на підставі якої остання видається

незалежно від суми, мають бути зазначені дані паспорта особи отримувача або документа, що його замінює, найменування документа, серія, номер і дата його видачі, найменування установи, що його видала. Відповідно до п. 2 глави III Розділу III вказаної інструкції з каси банку готівка у національній валюті видається за заявою на видачу готівки - фізичним особам з поточних вкладних (депозитних) рахунків.

Враховуючи наведене вбачається, що відповідач могла отримати грошові кошти за договором за умови укладення з позивачем договору про розрахунково-касове та депозитне обслуговування фізичної особи, відповідно до якого їй був би наданий відповідний особовий рахунок. Однак, відповідач такий договір не укладала, особового рахунку не мала, особовий рахунок № 10021232 їй не належить, а тому отримати грошові кошти готівкою з зазначеного рахунку вона не могла.

Суд вважає, що виписка по особовому рахунку відповідача за період з 08.06.2007 р. по 15.06.2009 р. є неналежним доказом отримання відповідачем грошових коштів за договором, таким доказом суд вважає заяву на видачу готівки, з підстав наведених вище, форма якої встановлена Додатком № 8 до вище вказаної інструкції.

Крім того, судом неодноразово за клопотання представника відповідача витребовувалися оригінали договору про надання кредиту № 69 від 08 червня 2007 року, додаткової угоди № 1 до договору від 07 червня 2008 року, додаткової угоди № 2 до договору від 06 січня 2009, договору про розрахунково-касове та депозитне обслуговування фізичної особи, а також відповідної заяви на видачу готівки з метою наступного призначення почеркознавчої експертизи витребуваних документів, проте в судові засідання по справі, що були призначені на 07 грудня 2009 року, 23 грудня 2009 року, 12 лютого 2010 року та 24 лютого 2010 року, представник позивача не надав суду витребувані докази через відсутність останніх /а.с. 81, 82, 86, 87/. Окремо слід зазначити, що 11 лютого 2010 року представником позивача був наданий оригінал договору про розрахунково-касове та депозитне обслуговування фізичної особи від 06 грудня 2006 року, який був нібито укладений сторонами майже за півроку до укладення кредитного договору, проте номер поточного рахунку (№) останній містить інший ніж той з якого відповідач нібито отримала готівкою грошові кошти /а.с. 74,75/.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України встановлено, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Згідно 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні вищезазначених фактів досліджуються зокрема письмові докази.

Суд вважає, що позивач висунувши вимоги про стягнення заборгованості по кредиту з відповідача, мав обгрунтувати таку вимогу, надавши суду докази отримання останньою грошових коштів за договором та докази укладення додаткових угод на виконання договору. За таких обставин суд вважає, що позивачем не було доведено, що відповідач отримала готівкою грошові кошти в розмірі 1 537 000, 00 грн. Копії договору про надання кредиту № 69 від 08 червня 2007 року, додаткової угоди № 1 до договору від 07 червня 2008 року, додаткової угоди № 2 до договору від 06 січня 2009 суд оцінює як неналежні докази, вважає їх такими, що не заслуговують на увагу і такими, що не можуть бути покладені в основу рішення та слугувати юридичною підставою для задоволення позовних вимог.

Крім того, виходячи з приписів ч. 2 ст. 1054 ЦК України та 1046 ЦК України договір не може вважатись укладеним, оскільки не доведено, що відповідачу були передані грошові кошти.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки в судовому засіданні не встановлено порушення прав позивача відповідачем у справі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 61, 79, 88, 209, 212-218 ЦПК України, ст.ст. 1046, 1048, 1049, 1054 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредиту відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви пор апеляційне оскарження або протягом десяти днів з моменту проголошення рішення.

Головуючий