Справа №4с-22/10 02.12.2010 02.12.2010 02.12.2010
Справа № 22-ц-7915/10 р. Головуюча першої інстанції Крамаренко Т.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Козаченка В.І.,

суддів: Кутової Т.З., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання Величковській В.С.,

за участю представника відділу ДВС ОСОБА_2,

представник заінтересованої особи ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області (далі підрозділ примусового виконання рішень),

за апеляційною скаргою малого приватного підприємства «Алсу»

(далі МПП «Алсу»)

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2010 року за скаргою

ОСОБА_4, ОСОБА_5

про визнання дій підрозділу примусового виконання рішень незаконними, скасуванні постанови про закінчення виконавчого провадження та зобовязання відновити виконавче провадження,

ВСТАНОВИЛА:

20 березня 2009 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись до суду із скаргою на неправомірні дії відділу ДВС.

Заявники зазначали, що на виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавчий лист про заборону ПП "Алсу" здійснювати (проводити) самовільне будівництво прибудови до магазину у будинку № 2 по вул. Новозаводській у м. Миколаєві та зобов'язання знести зазначену прибудову. 13 січня 2009 року державним виконавцем відділу ДВС була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, яка, на їх думку, є незаконною. Просили поновити строк для звернення до суду зі скаргою, визнати дії підрозділу примусового виконання рішень незаконними, скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження та зобовязати відновити виконавче провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від15 липня 2009 року до участі у справі в якості заінтересованої особи залучено МПП «Алсу».

Провадження по скарзі ОСОБА_6 ухвалою суду від 30 червня 2010 року закрито на підставі п. 6 ст. 205 ЦПК України в звязку зі смертю останнього.

Представник підрозділу примусового виконання рішень проти задоволення скарги заперечував посилаючись на вчинення державним виконавцем всіх необхідних дій для виконання рішення суду.

Представник заінтересованої особи також заперечувала проти скарги.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2010 року строк на звернення зі скаргою поновлено. Скарга задоволена частково. Постановлено визнати бездіяльність головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень щодо виконання рішення суду неправомірною, визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень про закінчення виконавчого провадження.

В апеляційній скарзі начальник підрозділу примусового виконання рішень просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні скарги. На думку апелянтів, ухвала є незаконною, необґрунтованою та постановлена з порушенням судом норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі директор МПП «Алсу» також просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову про відмову в задоволенні скарги. На думку апелянта, ухвала суду є незаконною.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відділу ДВС, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, в межах заявлених вимог, повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, які надали сторони, і дійшов правильного висновку, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження були неправомірними та не відповідали вимогам діючого Закону України "Про виконавче провадження". Тому суд обґрунтовано задовольнив скаргу частково.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ "Про виконавче провадження" (далі - Закон) виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у названому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та у межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до вказаного Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Згідно зі ст. 18-1 Закону виконавчими документами є виконавчі листи, що видаються судами на підстави рішень, вироків, ухвал, постанов суду та інших.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Ленінського районного суду від 12 жовтня 2005 року було видано виконавчий лист по справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ПП «Алсу» про усунення перешкод в користуванні прибудинкової території та забороні самовільного будівництва, його зносі та відшкодуванні шкоди. 17 березня 2006 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження (том 1 а.с. 196). 16 липня 2007 року вказане виконавче провадження було передано на виконання підрозділу примусового виконання рішення (том 3 а.с. 48-49).

Постановою головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень від 13 січня 2009 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання в звязку з неможливістю виконання рішення суду без участі боржника п. 11 ст. 37 Закону (том 3 а.с. 19-20).

Згідно п. 11 ст. 37 Закону вбачається, що виконавче провадження підлягає закінченню у випадку повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 76 цього Закону.

З ч. 3 ст. 76 Закону вбачається, що якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції та інші заходи, передбачені ст. 87 цього Закону, після чого, виконавчий документ постановою державного виконавця, затвердженою начальником відповідного відділу державної виконавчої служби, повертається до суду чи іншого органу, що видав виконавчий документ.

Вимогами ч. 3 ст. 87 Закону передбачено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає штраф на боржника у подвійному розміру. При подальшому невиконанні рішення боржником державний виконавець порушує клопотання перед судом про кримінальну відповідальність боржника відповідно до закону.

Дійсно, державним виконавцем 06 серпня 2007 року та 20 серпня 2007 року за невиконання рішення суду було накладено на боржника штраф в розмірі, відповідно, 340 грн. та 680 грн. (том 3 а.с. 54, 59). Між тим, клопотання про кримінальну відповідальність боржника державним виконавцем не було порушено перед судом. Наявність такого клопотання в матеріалах справи не підтверджує надання його для розгляду суду, так як не містіть вхідного номера суду та його штемпелю (том 3 а.с. 150-151). Також не надані інші докази в підтвердження направлення цього клопотання до суду поштою.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року (із змінами та доповненнями) за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою або за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також встановлення чи про зміну способу і порядку виконання.

Також, відділу примусового виконання рішення суду необхідно звернути увагу на вимоги ч. 4 ст. 369 ЦПК України.

Зазначено право державним виконавцем не було реалізовано, а тому доводи апеляційної скарги підрозділу примусового виконання рішень щодо незаконності та необґрунтованості ухвали суду та постановлення її з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги ПП «Алсу» щодо незаконності ухвали суду колегія суддів не може прийняти до уваги, так як вони спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області та малого приватного підприємства «Алсу» відхилити, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді