АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія - «договірні правовідносини» Доповідач: Піддубний Р.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 грудня 2010 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Солодкова А.А.,

суддів: Піддубного Р.М., Даниленка В.М.,

при секретарі: Соколовій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на ухвалу судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 травня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики, -

встановила :

У квітні 2010 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що за укладеним 30 березня 2000 року між нею та ОСОБА_5 договором позики, вона передала відповідачці 5 000 доларів США строком на три роки. 21 червня 2003 року в рахунок погашення боргу ОСОБА_5 повернула 500 доларів США. Посилаючись на те, що 11 квітня 2000 року за отримані за договором позики грошові кошти відповідачка ОСОБА_5 придбала квартиру АДРЕСА_1, яку в цей же день подарувала ОСОБА_6, а той 24 травня 2000 року подарував ? її частину своїй дружині ОСОБА_3, позивачка просила стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6В та ОСОБА_5 заборгованість за договором позики у розмірі 4 500 доларів США, проценти за користування грошовими коштами з розрахунку облікової ставки НБУ в сумі 810 доларів США, 3 532 доларів збитків від інфляції, а всього за курсом НБУ - 106 025 гривень.

З метою забезпечення заявленого нею позову, ОСОБА_4 просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 травня 2010 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ОСОБА_6 та ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу судді скасувати. В обґрунтування скарги зазначив, що забезпечуючи, заявлений ОСОБА_4 позов та накладаючи арешт на квартиру, суддя не пересвідчився в тому, що квартира дійсно належить відповідачам, не врахував, що вартість значно перевищує ціну позову, крім того, у порушення вимог процесуального закону постановив ухвалу про забезпечення позову до відкриття провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суддя виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, у зв'язку з чим дійшов висновку про обґрунтованість заяви та необхідність накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Проте повністю погодитись за такими висновками не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За змістом зазначених норм права, забезпечення може провадитися в будь-якій стадії розвитку цивільного судочинства, але тільки починаючи від порушення справи, яке відбувається шляхом відкриття провадження у справі, оскільки саме з цього часу особи, зазначені у позовній заяві, стають сторонами і набувають передбачені законом процесуальні права та обов'язки.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суддя зазначених вимог закону не врахував, внаслідок чого відкривши провадження у справі лише 21 травня 2010 року, постановив ухвалу про забезпечення позову вже 12 травня 2010 року, тобто до відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2В підлягає задоволенню, а ухвала судді від 12 травня 2010 року - скасуванню з передачею питання на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 151-153, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Ухвалу судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 травня 2010 року скасувати, питання про вжиття заходів забезпечення заявленого ОСОБА_4 передати на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя

Судді