Борзнянський районний суд Чернігівської області
29 квітня 2010 року справа №2-63/10
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді ТіслюкаІ.І.

секретаря Циліцької Л.В.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до колективного підприємства Борзнянська пересувна шляхово - будівельна механізована колона агропромислового будівництва (КП ПШМК) про виплату колективним підприємством на користь позивача вартості частки трудового вкладу в спільній колективній власності КП ПШМК в сумі 12374 грн.,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до колективного підприємства Борзнянська пересувна шляхово - будівельна механізована колона агропромислового будівництва (КП ПШМК), в якому просить суд постановити рішення, яким зобов'язати відповідача виплатити йому вартість частки трудового вкладу в спільній колективній власності КП ПШМК в розмірі 12374 грн., оскільки вирішити дане питання в позасудовому порядку керівництво підприємства відмовляється.

В судовому засіданні, позивач, підтримавши позов, пояснив, що він працював в Борзнянській ПШМК з 18.02.1985 року по 01.12.2004 року. Звільнився за власним бажанням. У січні 2003 року на загальних зборах трудового колективу було затверджено положення про персоніфікацію колективної власності, список працівників із 44 осіб, які мають право на частку трудового вкладу в спільній колективній власності ПШМК, список індивідуалізованих сум часток трудового вкладу. На підставі списку керівником КП ПШМК ОСОБА_2 були підписані розроблені на підприємстві свідоцтва на пай з визначенням вартості частки в спільній колективній власності та її відсоткового показника. 12 липня 2003 року він разом з кількома іншими співробітниками ПШМК продав свій вклад підприємцю ОСОБА_3 Проте 18.02.2008 року ухвалою апеляційного суду Чернігівської області зазначений правочин був визнаний недійсним і йому повернуто свідоцтво про пай, яке видавалось керівником ПШМК ОСОБА_2 Тому він вважає, що строк позовної давності він не пропустив.

Нещодавно він звернувся до керівництва з проханням про виплату приналежної йому та затвердженої загальними зборами колективу частки вкладу, але звернення залишилось без відповіді. Зазначене спонукало його звернутись до суду з даним позовом.

Представник відповідача, ОСОБА_4, позов не визнав. В пояснення він повідомив, що всі доводи позивача в обгрунтування порушення відповідачем його прав та законних інтересів не грунтуються на належних доказах. Так, позивач в обгрунтування порушених прав посилався на певні рішення загальних зборів трудового колективу й у тому числі на ті, що відбулись 26.12.2002 року та

20.01.2003року щодо паювання та персоніфікації колективної власності. Однак, належних підтверджень права на вимоги, зазначені у позові, ним в судовому засіданні не надано. Відомості про розмір паїв не проходили процедури затвердження на загальних зборах трудового колективу. Непосвідчені копії рішень загальних зборів трудового колективу, що представлені позивачем, підлягають перевірці з оригіналами документів з метою встановлення їх справжність Однак позивач не надав суду відповідних підтверджень. Одночасно, КП ПШМК не має можливості надати оригінали вказаних документів, оскільки вони не збереглись після трагичної загибелі ОСОБА_2 та зміни керівника КП ПШМК у 2009 році. Вірогідною причиною їх відсутності може бути те, що до вказаної події 26.12.2006 року відбулись загальні збори КП ПШМК за участю керівника ОСОБА_2, на яких було прийнято рішення про скасування попереднього рішення загальних зборів КП ПШМК від 20.01.2003 року щодо паювання та персоніфікації колективної власності. Тому, суд повинен розглядати позов з урахуванням належних доказів, наданих суду відповідачем.

Він зазначив, що позивач в якості доказу використовує так зване свідоцтво на пай, але воно складалось керівником ПШМК за вільною формою з визначенням вартості частки в спільній колективній власності та її відсоткового показника і офіційно дана форма не затверджувалась. Статут КП ПШМК, діючий на цей час, не містить положень про правовий статус свідоцтва, виданого позивачу попереднім керівником КП ПШМК, тому посилатись на нього як на правовстановлюючий документ не можна. На його думку - позов задоволенню не підлягає.

Свідок ОСОБА_5, в поясненнях суду повідомив, що у нього відсутні відомості про місцезнаходження протоколів загальних зборів трудового колективу ПШМК від 26.12.2002 року та 20.01.2003 року щодо паювання та персоніфікації колективної власності. Відомості про розмір персоніфікованих внесків (паїв) співробітників ПШМК процедури офіційного затвердження не проходили.

Свідок ОСОБА_6, також в поясненнях суду повідомила, що не має відомостей про місцезнаходження протоколів загальних зборів трудового колективу ПШМК від 26.12.2002 року та 20.01.2003 року щодо паювання та персоніфікації колективної власності.

Заслухавши пояснення позивача, а також прийнявши до відома міркування відповідача, показання свідків, перевіривши їх доказами, що долучені до справи, суд оцінив правомірність вимог позивача з огляду на положення цивільного законодавства з урахуванням положень ст.60 ЦПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів кожною стороною.

Відповідно до змісту записів у трудовій книжці позивача, він дійсно працював у колективному підприємстві Борзнянська ПШМК з 1985 по 2004 роки.

На підтвердження права на виплату йому вартості частки трудового вкладу в спільній колективній власності КП ПШМК в сумі 12374 грн., позивач надав суду ксерокопії протоколів загальних зборів КП ПШМК: від 26.12.2002р., відомості що випливають з положення про персоніфікацію (приватизацію) колективної власності робітниками КП ПШМК, затвердженого загальними зборами КП ПШМК від 26.01.2003 року.

Згідно з п.З.6 статуту КП ПШМК, загальна спільна власність КП ПШМК персоніфікується для визначення розміру, на який в подальшому нараховуються дівіденди.

Відповідно до п.3.7 - право на участь у персоніфікації колективної власності мають робітники ПШМК, які перебувають з підприємством в трудових відносинах на момент персоніфікації' пропорційно їх трудовому внеску в майно (колективну власність) підприємства.

Пунктом 4.1 статуту передбачається, що управління ПШМК здійснюється на підставі взаємодії принципів демократичного самоврядування трудового колективу та прав підприємства на господарське використання колективного майна як його власника.

Відповідно до п.4.2 - вищім керівним органом ПШМК є загальні збори трудового колективу.

Згідно з законодавством, що діяло на момент створення КП ПШМК, право колективної власності та його здійснення регулювались законом «Про власність», згідно з яким суб'єктом цього права є колективне підприємство (ст.20), а не члени його колективу.

Статею 20 Закону передбачається, що у майні колективного підприємства визначаються вклади його працівників. Розмір вкладу працівника визначається залежно від його трудової участі у діяльності підприємства, а також участі у збільшенні майна колективного підприємства після його створення. На вклад працівника колективного підприємства нараховуються і виплачуються проценти в розмірі, що визначаються трудовим колективом, виходячи з результатів господарської діяльності підприємства.

Працівникові, який припинив трудові відносини з підприємством, а також спадкоємцям померлого працівника виплачується вартість вкладу.

Тобто, член колективного підприємства, який припинив трудові відносини з ним, має право на одержання вартості визначеного вкладу, а не частку в майні підприємства. Оскільки, відповідно до ст.30 Закону «Про власність» право колективної власності здійснюють вищі органи управління власника (загальні збори), які можуть покладати окремі функції по управлінню колективним майном на створені ними органи, встановлення принципів визначення розміру вкладу працівника колективного підприємства у майні підприємства, належить до компетенції зазначених органів.

Зі змісту статуту КП ПШМК вбачається, що він базується на положеннях зазначеного закону. Зокрема у п.п.3.3, 3.4 зазначається, що все майно КП ПШМК є спільною сумісною власністю юридичної особи в формі колективної власності трудового колективу, якому належить право повного його господарського ведення. Здійснюючи це право, ПШМК володіє, використовує та розпоряджається колективною власністю на підставі балансових відомостей за своїм вибіром, впроваджуючи щодо неї будь - яки дії, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до п.3.6 загальна сумісна власність ПШМК персоніфікується для визначення її розміру, на яку в подальшому нараховуються дівіденди.

Пунктом 13 Положення про персоніфікацію колективної власності передбачається, що персоніфікована власність використовується для здійснення виробничої та фінансово - господарської діяльності, а також для подальшого розширення виробництва та вирішення соціальних потреб колективу.

Згідно з п. 14 Положення, облік персоніфікованої власності здійснюється в формі її вартісного показника. На суму паю, розраховану індивідуально на працівника, відкриваються особисті рахунки. Пай може бути переданий власником своїм спадкоємцям у відповідності до чинного законодавства.

Отже, відповідно до ст.20 Закону «Про власність», дія якого поширюється на правові відносини між позивачем та відповідачем, - працівникові, який, припинив трудові відносини з підприємством, а також спадкоємцям померлого; працівника, виплачується вартість вкладу.

Проте, представник відповідача заперечив проти застосування в якості доказів, наданих позивачем ксерокопій рішень загальних зборів колективу ПШМК на підтвердження персоніфікації, оскільки вони не надавались позивачу] керівництвом КП ПШМК. Рішення втратили силу, оскільки скасовані більш пізнішими загальними зборами трудового колективу. Ксерокопії наданих суду документів без їх перевірки з оригіналами не мають доказової сили. На його думку у позивача відсутні належні докази порушення його права.

Суд вважає такі доводи правомірними, оскільки вони узгоджуються з положеннями ст.ст.57-61 ЦПК України.

Одночасно, ж вбачається зі змісту наданого відповідачем протоколу загальних зборів КП ПШМК, що відбулось 26.12.2006 року, на цих зборах було прийнято рішення про скасування рішення загальних зборів КП ПШМК від.

20.01.2003року щодо паювання та персоніфікації колективної власності, що з урахуванням інших обставин у справі, свідчить про обгрунтованість доводів відповідача про відсутність ознак порушення права позивача, оскільки наявність у нього такого права ним в суді не доведена.

Згідно з положеннями ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Такого клопотання відповідачем не заявлялось.

Виходячи з того, що позивачем не надано належних доказів наявності у нього частки (пай) у персоніфікованій власності ПШМК, а відповідачем доведено на підставі наданих фактичних даних з нормативних документів, на підставі яких відбувається господарська діяльність ПШМК, що твердження позивача не грунтуються на доведених фактах, керуючись ст. 20, 23 Закону «Про власність», Законом «Про підпрємства в України», ст.ст. 11, 14, 257, 263 ЦК України, ст.ст. 10,

57- 60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до колективного підприємства Борзнянська пересувна шляхово - будівельна механізована колона агропромислового будівництва (КП ПШМК) про виплату колективним підприємством на користь позивача вартості частки трудового вкладу в спільній колективній власності КП ПШМК в сумі 12374 грн. - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через Борзнянський районний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня постановлення рішення заяви про апеляційне оскарження поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя

Борзнянського районного суду ОСОБА_7