Святошинський районний суд міста Києва
Справа 2- 2715 /2010 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

13.12.2010 року Святошинський районний суд м.Києва в складі головуючого судді: Лук*яненко.Л.М.

при секретарі: Кривошей Є.В.,Коваленко І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного « Альфа Банк « про захист порушення прав споживача , визнання кредитного договору та третейської угоди недійсними .

ВСТАНОВИВ:

09.06.2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного « Альфа - Банк « про захист порушення прав споживача . визнання кредитного договору та третейської угоди недійсними , посилаючись на ті обставини , що між ним та відповідачем 15.04.2008 року укладено кредитний договір , за умовами кредитного договору надали кредит в сумі 13 508 , 91 дол. США , на строк користування 84 місяці зі сплатою 13.5 % річних , а позичальник зобов*язується повернути наданий кредит і сплатити проценти та комісії за кредитом у встановлений договором строк та виконати інші зобов*язання за цим договором у повному обсязі . та у відповідності до п.2.8 кредитного договору , платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюється щомісячно рівними частинами відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг , який є додатком № 1 до договору та є його невід*ємною частиною в порядку та на умовах , визначених цим договором , сплати у валюті кредиту в розмірі - 249 дол. США щомісячно . Про те, в зв*язку з фінансовою кризою в країні та різкою девальвацією гривні по відношенні до долара США усвідомив незаконність кредитного договору Згідно ст. 524 ЦК України зобов*язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні , та у відповідності до ст..533 ЦК України грошове зобов*язання має бути виконане у гривнях , про те в умовах кредитного договору порядок сплати зазначений в доларах . Крім того , використання іноземної валюти на території України як засобу платежу дозволяється за умови отримання індивідуальної ліцензії Національного банку України . підставою недійсності правочину стороною вимог , які встановлені ч.І-3,5,6 ст.203 ЦК України . Та укладання третейської угоди було вчинене в супереч його бажанню , тому просить визнати недійсною третейську угоду та кредитний договір . В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю . Представник відповідача заперечує проти позову , пояснюючи тим , що кредитний договір укладався на підставі волевиявлення та бажання зі сторони позичальника , з умовами кредитного договору ознайомлювався погоджувався , він відповідає вимогам діючого законодавства .

Вислухавши учасників процесу , дослідивши письмові докази по справі суд вважає встановленими слідуючі обставини справи .

15.04.2008 року укладено кредитний договір , за умовами кредитного договору ОСОБА_1 надали кредит в сумі 13 508 , 91 дол. США . на строк користування 84 місяці зі сплатою 13.5 % річних , а позичальник зобов*язується повернути наданий кредит і сплатити проценти та комісії за кредитом у встановлений договором строк та виконати інші зобов*язання за цим договором у повному обсязі . та у відповідності до п.2.8 кредитного договору , платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюється щомісячно рівними частинами відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг , який є додатком № 1 до договору та є його невід*ємною частиною в порядку та на умовах , визначених цим договором , сплати у валюті кредиту в розмірі - 249 дол. США щомісячно .

Статтею 192 Цивільного кодексу України передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. З ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Пункт 1.3. Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління НБУ № 49 від 08.02.2000 року, визначає, що використання іноземної валюти як засобу платежу - це розрахунок за продукцію, роботи, послуги, об'єкти права інтелектуальної власності та інші майнові права. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи викладене, виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором в частині повернення суми кредиту та сплати процентів у іноземній валюті не є використанням іноземної валюти як засобу платежу, відповідно, дія статей 192 та 533 Цивільного кодексу України на дані правовідносини банку та позичальника не розповсюджується. При цьому, слід зазначити, що чинне законодавство України не забороняє надання кредиту в іншій валюті, ніж валюта України.

Статтями 47, 49 Закону "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції:

1)приймання вкладів (депозитів) від юридичних і фізичних осіб:

2)відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів і банків-кореспондентів, у тому числі переказ грошових коштів з цих рахунків за допомогою платіжних інструментів та зарахування коштів на них;

З і розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Банк, крім перелічених у частині першій цієї статті операцій, має право здійснювати, зокрема, операції з валютними цінностями.

Стаття 2 цього Закону визначає банківський кредит як будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яку гарантію, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. При цьому відповідно до цієї ж статті кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Таким чином, законодавство України чітко визначає правомочність банків на підставі відповідних ліцензій надавати кредити та бути суб'єктом кредитних зобов'язань.

Спеціальне законодавство у сфері банківської діяльності не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті. Що стосується валютного законодавства, то відповідно до вимог ст. 1 Декрету надання кредитів в іноземній валюті слід відносити до валютних операцій. Здійснення валютних операцій може мати місце на підставі генеральних чи індивідуальних ліцензій НБУ.

Відповідач має всі необхідні ліцензії, щоб здійснювати валютні операції відповідно до вимог Закону України "Про банки і банківську діяльність" № 2121-III від 07.12.2000 р. та Декрету КМУ "По систему валютного регулювання та валютного контролю" № 15-93 від 19.02.1993 р.

Відповідно до статті 5 Декрету індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період необхідний для здійснення такої операції.

Генеральні ліцензії надаються на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Пункт "в" частини 4 статті 5 Декрету передбачає вимогу щодо отримання індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення операцій щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Виходячи з наведеного, індивідуальна ліцензія на проведення вказаних операцій необхідна лише у тому випадку, якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак, на сьогодні законодавством не встановлено терміни і суми кредитів в іноземній валютні як критерій їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування. Ця обставина з огляду на відсилочний характер норми Декрету не дозволяє поширити режим індивідуального ліцензування на валютні операції пов'язані з наданням резидентам (банкам) кредитів в іноземній валюті іншим резидентам.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті з вимогами ст.5 Декрету є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Крім того, відповідно до пункту 1.4. Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління НБУ від 14.10.2004 № 483 (далі - Положення) - використання іноземної валюти як засобу платежу (валютна операція) - використання іноземної валюти на території України для виконання будь-яких зобов'язань або оплати товарі що придбаваються.

Разом з тим, у пункті 1.5. Положення визначено, що використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк

Виходячи з наведеного, надання та одержання кредиту в іноземній валюті та сплата процентів за цим кредитом не потребує наявності індивідуальної ліцензії.

Крім того, відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Тобто, навіть за умови укладення договору без наявності відповідних ліцензій, ця обставина не доводить у такому випадку порушення суб'єктивного цивільного права позивача та не зумовлює недійсність договору. Звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним фактично є намагання позивача покласти на відповідача несприятливі правові наслідки через невиконання позивачем своїх обов'язків згідно договору. Згідно ст. 638 ЦК України , - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст. 627 ЦК України ,- сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, вважаємо, що факт звернення позивача до відповідача за отримання кредиту саме в іноземній валюті (Заява позичальник-фізичної особи на отримання кредиту , а також підписання ним відповідного Кредитного договору на умовах, запропонованих Відповідачем (після попереднього ознайомлення позивача з умовами Кредитного договору) , свідчить про свідоме прийняття позивачем рішення про отримання кредиту.

Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного рулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93 використання іноземної валюти на території України як засобу платежу можливе лише за наявності (ліцензії , виданої Національним банком України. У свою чергу а. 1.5. Положення про порядок видачі Національним банком України [індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу , затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 квітня 2004 року № 483, передбачено якщо ініціатором або отримувачем за валютною грацією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій вповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями), використання іноземної валюти як засобу платежу дозволяється без ліцензії.

Ст. 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" від 7 грудня 2000 року містить перелік банківських операцій, які дозволяється здійснювати банкам, в тому числі на підставі банківської ліцензії. До них також належать кредитні операції, рема, розміщення залучених коштів (гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

ПАТ "Альфа-Банк" має банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з надання кредитів в іноземній валюті (копія ліцензії та письмового дозволу додасться).

Банком, при укладанні кредитного договору від 15.04.2008 року, дотримані всі вимоги, встановлені чинним законодавством та Законом України "Про захист прав споживачів".

Валюта кредиту, була обрана Позивачем самостійно, про що свідчить копія анкети отримання кредиту.

Крім того ,статтею 12 Закону України "Про третейські суди", передбачено, що третейська угода можу бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Посилання у договорі, контракті на документ , який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за ви, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить енську угоду частиною договору. Згідно ст.17, ЦПК України , сторони мають право дати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Ст .112 ЦПК України, передбачена договірна підсудність, сторони мають право письмово визначати територіальну підсудність справи, крім справ, для яких встановлена виключна підсудність .

Предмет спору не віднесений до виключної підсудності, тобто може бути даний на розгляд до третейського суду шляхом встановлення сторонами за взаємною домовленістю та згодою договірної підсудності.

У пункті 11 Договору сторони домовилися, що судовий захист прав і законних інтересів , які мають сторони у зв'язку з цим договором, у тому числі розгляд та вирішення спорів які виникають при виконанні або припиненні даного договору, включаючи спори відшкодування завданих порушенням договору збитків та недійсність (неукладеність) договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" у відповідності до його Регламенту. Позивач та відповідач домовилися , що якщо одна із сторін письмово не наполягає на іншому, то розгляд їх спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику сторін.

Відповідно до ст.50 ЗУ "Про третейські суди", сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобов'язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень. Верховний Суд України у своєму узагальненні від 24.11.2008р "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначив що "помилка внаслідок власного недбальства чи незнання закону однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним ". Укладений кредитний договір відповідає чинному законодавству у тому числі вимогам цивільного законодавства.

Третейське застереження у договорі від 15.04.2008р., було укладено з дотриманням усіх вимог, які передбачені ст. 12 Закону України "Про третейські суди" тому підстав для визнання його недійсним немає, крім того позивачами не наведено жодного конкретного факту, на підставі якого третейське застереження у договорах може бути визнано недійсним.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 10.01.2008 р. Закону України "Про третейські суди" зазначив, що третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування . Здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої в абзаці сьомому статті 2, статті 3 Закону, є здійсненням ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного частиною п'ятою статті 55 Конституції України. Гарантуючи судовий захист з боку держави, ОСОБА_2 України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п'ята статті 55). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене.

Враховуючи вище наведене суд вважає ,що в задоволені позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк » , про визнання недійсним кредитного договору від 15.04.2008р. та третейської угоди слід відмовити .

Керуючись ст.ст. 192,203,215.526, 530,533 589, 590,1048 ЦК України,ст.ст.50-60,130,209,212.213.215,218.223, 226 ЦПК України суд,

Вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного « Альфа - Банк « про захист порушення прав споживача , визнання кредитного договору та третейської угоди недійсними - відмовити .

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 10 днів .

Суддя: