Справа № 2-649/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2010 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого судді - Музичук Н.Ю.

при секретарі -Радюк Ю.Ю.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6 рівненська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6 міська рада, Управління земельних ресурсів Рівненського міськвиконкому, про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом в частині спадкування землі, Державних актів про право власності на земельну ділянку недійсними /нікчемними/,-

ВСТАНОВИВ:

02 ОСОБА_1 2009 року ОСОБА_3 звернулась в Рівненський міський суд із позовом до ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_6 рівненська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6 міська рада, ОСОБА_6 міське управління земельних ресурсів, про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №.270926 від 29 березня 2007 року.

В ході розгляду справи, 14 січня 2010 року ОСОБА_3 уточнила свої позовні вимоги, подавши уточнену позовну заяву щодо підстав своїх позовних вимог.

Представник позивачки ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та пояснила, що на час оформлення спадкових документів після смерті ОСОБА_7 між спадкоємцями не було спору, не було підстав сумніватись в законності дій державного нотаріуса. На момент смерті спадкодавця земельна ділянка їй не належала, тоді як вона заповіла те майно, що буде належати їй на момент смерті. Отримавши заяви про прийняття спадщини, нотаріус не перевірив правовстановлюючі документи, Державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_7 не отримувала, такий помилково був виданий на підставі рішення ОСОБА_6 міської ради №256 від 29.12.1997 року №256 через півтора року після смерті на руки її /позивачки/ доньці, чим пізніше скористався її брат, громадянин ОСОБА_8, /відповідач в справі/, викрав незаконно виданий документ і незаконно приватизував 1/2 частину земельної ділянки біля будинку №86 по вулиці Дворецькій в місті Рівне.

Представник позивачки ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4 просив задоволити позов, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 11.08.2006 року державним нотаріусом ОСОБА_9 та зареєстроване в реєстрі за № 3-877, видане на ім'я ОСОБА_5 в частині спадкування землі; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 11.08.2006 року державним нотаріусом ОСОБА_9 та зареєстроване в реєстрі за № 3-851, видане на ім'я ОСОБА_3 в частині спадкування землі; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії РВ № 02147, виданий ОСОБА_6 міською радою 06.02.2002 року та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2144, виданий на ім'я ОСОБА_7; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 270926, виданий ОСОБА_6 міською радою 29.03.2007 року та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 66, виданий на ім'я ОСОБА_3; стягнути з відповідача на користь позивачки всі судові витрати.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_2 позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Пояснила суду, що обидва спадкоємці - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 отримали одночасно свідоцтва про право на спадщину за заповітом 11.08.2006р. на житловий будинок та земельну ділянку по вул. Дворецькій, 86 в м. Рівне. На підставі свідоцтв спадкоємцям виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку від 29.03.2007 року. Представник відповідача вважає, що права позивачки порушені не були, а суть спору полягає в тому, що Державний акт знаходиться у відповідача. Вважає безпідставною вимогу позивачки про визнання недійсним Державного акту від 06.02.2002 року, який виданий на підставі рішення ОСОБА_6 міської ради за № 256 від 29.12.1997 року, ухваленого ще до смерті ОСОБА_7 Отримавши в 2002 році Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_7, позивачка не оскаржила його в судовому порядку, пропустивши на даний час строк позовної давності. Поважних причин пропуску строку позовної давності не підтвердила. Свої права позивачка вважала законними, оскільки в 2006 році отримала в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, в тому числі на земельну ділянку на підставі Державного акту за 2002 рік, в 2006 році подарувала ОСОБА_4 1/2 частину домоволодіння по вул. Дворецькій, 86 в м. Рівне, мала намір подарувати йому і земельну ділянку, однак перешкодою цьому була відсутність Державного акту, який знаходиться у ОСОБА_5

Представник Другої рівненської державної нотаріальної контори пояснила, що спадкоємцями були надані в нотаріальну контору необхідні правовстановлюючі документи на майно спадкодавця ОСОБА_10, на підставі яких видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 та ОСОБА_5. Спадкоємцями подані також заяви про прийняття спадщини та витяги з технічної документації. Якщо спадкоємці вважали незаконними правовстановлюючі документи, вони мали змогу звернутись до суду. Документи видані нотаріальною конторою спадкоємцям по встановленій формі відповідно до вимог закону. При вирішенні спору покладається на суд.

Представник ОСОБА_6 міської ради вважає, що в позові слід відмовити. Для отримання Державного акту подані всі необхідні документи, проведена встановлена оплата. На даний час не можливо встановити чий підпис є в журналі при отриманні Державного акту в 2002 році.

Представник Управління земельних ресурсів Рівненського міськвиконкому вважає, що в позові слід відмовити, оскільки позов є недоведеним. Представник не вбачає фактів, які б були підставою для скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, виданих ОСОБА_7 та ОСОБА_3 Від ОСОБА_3 не було заяв і скарг після отримання Державного акту в 2002 році на ім'я ОСОБА_7 В 2007 році спадкоємець ОСОБА_5, який є іноземним громадянином, мав право на отримання Державного акту, ОСОБА_5 мав у власності нерухоме майно, отже, він мав право на земельну ділянку.

Заслухавши пояснення представників сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_3 не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 30.10.2000 року померла ОСОБА_7, яка залишила після своєї смерті заповіт, посвідчений 05.05.1990 року в Першій рівненській державній нотаріальні й конторі за р.№ 3-1619. Спадкодавець ОСОБА_7 заповіла все своє майно ОСОБА_11 та ОСОБА_5 в рівних долях.

Із спадкової справи № 149 до майна спадкодавця ОСОБА_7 вбачається, що спадкоємці ОСОБА_3 та ОСОБА_5 прийняли спадщину шляхом подачі в ОСОБА_6 державну нотаріальну контору заяв про прийняття спадщини відповідно 28.03.2001 року та 20.03.2001 року.

Спадкові документи отримали в нотаріальній конторі представники спадкоємців: ОСОБА_1 на підставі довіреності і ОСОБА_3, посвідченої 10.11.2005 року приватним нотаріусом ОСОБА_12 за р.№2373 та ОСОБА_13 на підставі довіреності ОСОБА_14, посвідченої 02.08.2006 року нотаріусом Другої ОСОБА_6 державної нотаріальної контори ОСОБА_9 за р.№3-840.

Так, 11.08.2006 року ОСОБА_6 рівненська державна нотаріальна контора видала ОСОБА_5З свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване за р.№3-875, відповідно до якого спадкове майно складалось з права власності на житловий будинок №86 з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Рівне по вул. Дворецькій; свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване за р.№3-877, відповідно до якого спадкове майно складалось з права власності на приватизовану земельну ділянку площею 0,0443 га, розташована в м. Рівне по вул. Дворецькій, 86.

11.08.2006 року ОСОБА_6 рівненська державна нотаріальна контора видала ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване за № 3-849, відповідно до якого спадкове майно складалось з права власності на житловий будинок №86 з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Рівне по вул. Дворецькій; свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстроване за № 3-851, відповідно до якого спадкове майно складалось з права власності на приватизовану земельну ділянку площею 0,0443 га, яка розташована в м. Рівне по вул. Дворецькій №86. Обидва спадкоємці мають право на 1/2 частину спадкового майна.

Право приватної власності ОСОБА_5 на 1/2 частину домоволодіння в м. Рівне по вул. Дворецькій №86 зареєстроване за ним комунальним підприємством «ОСОБА_6 міське бюро технічної інвентаризації» 31.08.2006 року за реєстраційним №15165729, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №11700285, позивачем не оспорюється.

Право приватної власності ОСОБА_3 на 1/2 частину домоволодіння в м. Рівне по вул.Дворецькій №86 було зареєстроване за нею комунальним підприємством «ОСОБА_6 міське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним №151657729.

26.12.2006 року ОСОБА_3 подарувала їй належну 1/2 частину домоволодіння №86 по вул. Дворецькій в м. Рівне Костюковському ОСОБА_15. Договір дарування посвідчений 26.12.2006 року приватним нотаріусом ОСОБА_16 та зареєстрований за №3308.

Право приватної власності ОСОБА_17 на 1/2 частку домоволодіння по вул. Дворецькій №86 в м. Рівне зареєстроване за ним комунальним підприємством «ОСОБА_6 міське бюро технічної інвентаризації» 25.01.2007 року за реєстраційним №15165729, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №13345180.

Свідоцтва про право на спадщину за заповітом видані ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в Другій ОСОБА_6 державній нотаріальній конторі 11.08.2006 року на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_7 від 06.02.2002 року.

Прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_7, позивачка ОСОБА_3 не оспорювала Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_7 06.02.2002 року. На час оформлення нею спадкових документів було чинним рішення ОСОБА_6 міської ради за №256 від 29.12.1997 року про передачу у приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,0443 га по вул. Дворецькій №86 в м. Рівне, був чинним Державний акт про право власності на земельну ділянку за вказаною адресою, виданий на ім'я ОСОБА_7 06.02.2002 р.

ОСОБА_3 мала можливість оспорити в судовому порядку вказані документи, якщо вважала свої права порушеними, у встановлений законом строк позовної давності, натомість реалізувала їх для узаконення своїх спадкових прав.

Не заслуговують на увагу пояснення представника позивачки ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 похилого віку і не розібралася в документах.

Довіреність, надана ОСОБА_3на ім'я ОСОБА_1 від 10.11.2005 року, була дійсною до 10.11.2008 року. Протягом вказаного терміну ОСОБА_3 мала змогу з допомогою свого представника оспорити правовстановлюючі документи на земельну ділянку, видані на ім'я ОСОБА_7, якщо вважала порушеним своє право спадкоємця.

В позовних заявах ОСОБА_3 вказано, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії РВ №02147 був помилково виданий її дочці ОСОБА_18 06.02.2002 року та зареєстрований в той же день в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2144. Отже, ще 06.02.2002 року позивачці було відомо про наявність виданого на ім'я ОСОБА_7 Державного акта, що давало їй можливість оспорити його та не оформляти в 2006 році спадкові документи на земельну ділянку в разі, якщо вона вважала свої права порушеними, не отримувати 30.03.2007 року Державний акт на право власності на земельну ділянку через свого представника ОСОБА_1, про що свідчить лист №491 від 28.01.2010 року ОСОБА_6 регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру».

Відповідно до положень ст.80 ЦК України в редакції 1963 року, ст. 267 чинного ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Вказані вище обставини свідчать про те, що позивачка не вважала за необхідне звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Позивачка не довела в чому порушенні її права як спадкоємця.

Згідно позовних заяв ОСОБА_3 просить визнати недійсним лише свідоцтво про право на спадщину за заповітом на землю, видане 11.08.2006 року ОСОБА_5 Аналогічне свідоцтво, видане позивачці, вона вважає законним. Такі протиріччя у своїх позовних вимогах вона не обґрунтовувала.

Суд не бере до уваги вимогу представника позивачки визнати не дійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, видане ОСОБА_3, оскільки така вимога заявлена усно в стадії судових дебатів. До закінчення з'ясування обставин та перевірки їх доказами позивачка не подала позову відповідно до вимог ст.ст.118,119 ЦПК України.

В позовних заявах від 28.01.2009 року та 14.01.2010 року позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що ситуація з землею є невизначеною, оскільки протизаконно виготовлений державний акт відповідач викрав і вивіз у ОСОБА_8, вона не може подарувати онукові успадковану землю. Таке обґрунтування позовних вимог щодо скасування правовстановлюючих документів не заслуговує на увагу. Маючи намір на відчуження земельної ділянки, позивачка не зверталась з заявою про видачу їй дубліката Державного акту.

Відповідно до ч.2 ст.81 ЗК України іноземні громадяни можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належить їм на праві приватної власності.

Відповідно до ч,4 ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди.

Сторони по справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 як співвласники домоволодіння по вул. Дворецькій, 86 в м. Рівне, мають право власності на земельну ділянку за цією ж адресою в рівних частках.

Підстави позову, якими обґрунтувала позивачка свою уточнену позовну заяву, а саме - ст. ст. 1218, 1220 ЦК України 2004 року не можуть бути застосовані в даній цивільній справі, оскільки спадщина відкрилась в 2000 році під час дії норм ЦК 1963 року.

Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №270926, виданий на ім'я ОСОБА_3 29.03.2007 року, узгоджується зі ст. ст.125, 126 ЗК України 2001 року, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги. Вказані норми закону не дають підстав для визнання недійсними оспорюваних позивачкою Державних актів.

На підставі викладеного, ст. ст. 3, 16, 256,257,267 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60,208,209,212-215,218,223,256.292,294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання недійсними Державного акту про право власності на земельну ділянку № 2144. виданого ОСОБА_6 міською радою 06.02.2002 року на ім'я ОСОБА_7, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідчене Другою рівненською державною нотаріальною конторою 11 серпня 2006 року за р.№ 3-877 на ім'я ОСОБА_5, Державного акту про право власності на земельну ділянку № ЯД 27096, виданого ОСОБА_6 міським управлінням земельних ресурсів 29.03.2007 року на ім'я ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд поданням в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням в двадцятиденний після подачі заяви строк апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана і без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження у строк встановлений для подання цієї заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду Н.Ю.Музичук