Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2010 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючої судді Граб Л.С..

при секретарі Луцковій М.Ю.,

з участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача

ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, з участю третьої особи на стороні відповідачів приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору дарування №6670 від 31 серпня 2007 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, недійсним

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, з участю третьої особи на стороні відповідачів приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору дарування №6670 від 31 серпня 2007 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, недійсним, посилаючись на те, що згідно рішення Господарського суду Хмельницької області від 7.08.2007 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ ПриватБанк грошові кошти в умі 55 611, 20 грн. і судові витрати у справі, внаслідок чого 30.08.2008 року державним виконавцем накладено арешт на спірну квартиру, проте після оголошення даної постанова ОСОБА_2 маючи намір ухилитися від виконання рішення суду, терміново замовила у Хмельницькому БТІ витяг з реєстру права власності на нерухоме майно і провела відчуження квартири своїй матері ОСОБА_4, яка фактично в ній не проживає.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задоволити, пояснивши, що оскаржуваний договір був укладений з метою уникнення відповідачкою ОСОБА_2 від виконання рішення суду та сплати коштів, всупереч постанові державного виконавця від 30.08.2007 року про накладення арешту на квартиру, з якою остання була повідомлена, про що свідчить акт державного виконавця від 30.08.2007 року, тобто без наміру створення правових наслідків, що свідчить про фіктивність договору.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечив, пояснивши суду, що матір ОСОБА_2 ОСОБА_4 є людина похилого віку, потребувала допомоги, однак проживала у Молдові, а тому його довірителька вирішила щоб її матір проживала рядом з нею та подарувала їй квартиру, не знаючи про обтяження, зважаючи на те, що 30.08.2007 року їй була оголошена лише постанова про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується актом державного виконавця. Крім цього, зазначив, що на час укладення договору дарування у ОСОБА_2 було інше майно, а тому права банку не були порушенні, він не є стороною договору.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином через засоби масової інформації, а саме газету Урядовий курєр.

Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами вважає, що у позові слід відмовити із наступних підстав.

Як на підставу недійсності угоди позивач вказує на те, що вказана угода є фіктивною в розумінні ст.234 Цивільного кодексу України і вчинена без наміру створення юридичних наслідків обумовлених договором дарування.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. А за ч.3 право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. За п.4. якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Оскільки в силу ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації і ОСОБА_4 така державна реєстрація була здійснена, то вона набула права власності на спірну квартиру, що є юридичним наслідком договору.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Зважаючи на те, що при зясуванні обставин по справі не встановлено умислу сторін правочину на укладення договору без наміру створення юридичних наслідків, не надано доказів на підтвердження цього і представником позивача, враховуючи те, що на виконання договору у власність ОСОБА_4 передано майно, суд вважає, що спірний договір не може кваліфікуватися як фіктивний.

Крім того, згідно ст.3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З огляду на зазначене, позивачем не доведено факту порушення укладенням оскаржуваної угоди своїх прав свобод та інтересів, а, тому, суд не може захистити право яке не є порушеним, так як позивач не є стороною спірної угоди.

Згідно п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Крім того, суд вважає, що правочин не порушує прав позивача, оскільки як підставу для звернення до суду останній вказує на наявність у відповідача перед ним боргу, а укладення угоди спрямовано на ухилення від сплати цього боргу.

Однак, позивачем не доведено, що у відповідача відсутнє інше майно і що задоволення вимог позивача можливе лише шляхом звернення стягнення на квартиру.

Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім цього, представником відповідачки Біньковської надано суду докази щодо наявності у останньої іншого рухомого майна, на яке поширюється право першочергового звернення стягнення згідно Закону України "Про виконавче провадження".

У п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Позивачем не надано суду доказів щодо невідповідності спірного договору вище вказаним вимогам.

Зважаючи на викладене, суд не знаходить підстав для визнання оскаржуваного договору фіктивним, а тому недійсним, а тому вважає, що у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст.3,10,31,58-60,213-215,209,218,294 ЦПК України, ст.ст.60,234,328,334 ЦК України, ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", п.п.7,24,26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", суд

вирішив:

У позові публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, з участю третьої особи на стороні відповідачів приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору дарування №6670 від 31 серпня 2007 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, недійсним, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.С. Граб