Апеляційний суд Вінницької області
У Х В А Л А

Іменем України

11 червня 2010 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Медвецького С.К.,

суддів: Оніщука В.В., Чорного В.І.,

при секретарі: Черепановій В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30.03.2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Камяногірської сільської ради Жмеринського району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Камяногірської сільської ради Жмеринського району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

встановила:

У листопаді 2009 року ОСОБА_2 звернулася в суд з даним позовом, вказуючи, що 22.11.2003 року в с. Камяногірка Жмеринського району помер її батько ОСОБА_5 Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом на земельну ділянку, площею 0,5373 га по вул. Косіора, 54 в с. Камяногірка Жмеринського району. Вона являється спадкоємцем за заповітом, а

відповідачі - спадкоємцями за законом, як дочка та дружина спадкодавця.

До нотаріальної контори у шестимісячний строк вона не звернулася з поважних причин, оскільки була необізнана у чинному цивільному законодавстві, і крім того, вона здійснила поховання батька за власні кошти, та маючи у себе заповіт, а також державний акт на право власності на належну йому земельну ділянку, вважала їх наявність достатньою підставою для визнання за нею права власності на спадкове майно.

У грудні 2009 року ОСОБА_3 подала зустрічну позовну заяву про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її батька ОСОБА_5, який помер 22.11.2003 року, вказуючи, що до нотаріальної контори у шестимісячний строк вона не звернулась з поважних причин, оскільки тривалий час хворіє.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 вимоги позову підтримав, не заперечував проти задоволення позову ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_4 первісний та зустрічний позови не визнав, вказуючи, що вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини заявлені позивачами лише через шість років після її відкриття. Позивачі не надали належно допустимих доказів про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, просить рішення суду скасувати, посилаючись на неповне зясування судом обставин по справі, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Камяногірської сільської ради Жмеринського району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини сторонами не оскаржується.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Частина 1 статті 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених ОСОБА_2Я в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд виходив з того, що позивач не надала достатніх та допустимих доказів поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, тому не довела факту пропуску строку подання такої заяви з поважних причин.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що 22.11.2003 року в с. Камяногірка Жмеринського району помер ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина. Позивачка ОСОБА_2 являється спадкоємицею за заповітом, а ОСОБА_3 і ОСОБА_4 спадкоємцями за законом, як дочка та дружина померлого.

Протягом встановленого законом шестимісячного строку ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини в нотаріальну контору не зверталися.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на час відкриття спадщини не проживали постійно із спадкодавцем.

На час смерті ОСОБА_5 з ним проживала переживша його дружина ОСОБА_4, яка фактично прийняла спадщину після померлого чоловіка за правилами ч. 3 ст. 1268 ЦК України, не оформивши документи в порядку передбаченому указаним законом.

Вирішуючи спір суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що в даному конкретному випадку строк, визначений законом для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 розпочався до набрання чинності діючим Цивільним кодексом України, проте, не закінчився до 01.01.2004 року, тому вірно застосував норми, які регулюють зазначені правовідносини.

Частинами 1, 2 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Із зазначених норм вбачається, що заява має бути подана до нотаріальної контори спадкоємцем особисто.

Якщо спадкоємець, у даному випадку ОСОБА_2, проживає за кордоном, заяву про прийняття спадщини вона могла подати до посольства чи консульства України за кодоном.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, протягом якого спадкоємець зобовязаний заявити про своє бажання прийняти спадщину або виконати дії, що свідчать про фактичне прийняття спадщини.

За змістом ч. 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_2 обґрунтовувала свої вимоги про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини необізнаністю у законодавстві та неможливістю пересування внаслідок хворобливого стану.

Суд першої інстанції в повному обсязі перевірив правові підстави заявлених позовних вимог, доводи сторін, обставини спору, зокрема, оцінюючи надані ОСОБА_2 довідки щодо стану її здоровя, який був, на думку позивача, перешкодою для своєчасного звернення їй із заявою до нотаріальної контори. Суд обґрунтовано прийшов до висновку, що останньою не надано належних доказів, що за станом здоровя вона не мала можливості звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини.

При цьому суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги доводи позивача та її представника щодо правової необізнаності ОСОБА_2Я, оскільки вимоги закону з приводу строку подання заяви про прийняття спадщини не зазнали ніяких змін із набранням чинності нової редакції Цивільного кодексу України, вони опубліковані в офіційних друкованих виданнях та належним чином оприлюдненні.

Висновок суду про те, що вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, яким суд дав належну оцінку і обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність причин, повязаних з обєктивними, непереборними істотними труднощами для позивача (як спадкоємця) на подання нею заяви протягом шести місяців до нотаріальної контори про прийняття спадщини, та відсутності у звязку з цим підстав для продовження їй строку на її прийняття.

Виходячи із встановлених судом обставин і правової суті спору, висновок суду першої інстанції про відсутність поважних обставин у ОСОБА_2, які робили неможливим її своєчасне звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та у звязку з цим неможливості визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини є правильним, оскільки доказами не підтверджено поважність причин неприйняття позивачкою спадщини після смерті її батька.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30.03.2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: