Апеляційний суд Харківської області
Категорія - земельні Доповідач Зазулинська Т.П..
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів КАРІМОВОЇ Л.В., ЯЦИНИ В.Б.

при секретарі - Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Росія» в особі ліквідатора ОСОБА_1 на заочне рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 13 січня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росія» про визнання припиненим договору оренди земельної частки (паю) та повернення її з неналежного користування,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди земельної частки (паю) та повернення її з неналежного користування, вимоги якого у жовтні 2010 року були уточнені її представником.

На обрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначала, що 20 лютого 2000 року вона уклала з ТОВ «Росія» строком на 20 років договір оренди земельної ділянки ( паю) загальною площею 7,56 в умовних кадастрових гектарах, який зареєстровано Черненською сільською радою в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 12.02.2000 року за № 430. На час укладення цього договору її право на розпорядження земельної часткою ( паєм)підтверджувалося сертифікатом на право на земельну ділянку (пай) серії ХР № 0233447.

04.10.2004 року на підставі цього сертифікату вона отримала державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,4882 га. Кадастровий № :01:000:0310.

Посилаючись на те, що сертифікат, на підставі якого був укладений договір оренди, втратив свою дійсність внаслідок виділення їй земельного паю в натурі та видачі Державного акту на право власності на землю, тобто змінився предмет оренди, вважаючи крім того, що укладений між сторонами у 2000 році договір оренди земельної частки не відповідав вимогам Закону України «Про оренду землі» і посилаючись на те, що відповідач обмежує її право власника на підставі ст. ст.15,18,20,31 Закону України « Про оренду землі» та ст. ст.203,215,216, 1212,1213 ЦК України ОСОБА_2 просила суд:

Визнати договір оренди земельної ділянки ( паю) укладений між нею та відповідачем 20 лютого 2000 року припиненим з моменту отримання нею Державного акту на право власності на земельну ділянку, а саме з 04 жовтня 2004 року;

Зобов»»язати відповідача передати їй належну на праві власності земельну ділянку і стягнути з нього на її користь понесені судові витрати по справі.

У судовому засіданні представник позивачки позов підтримав повністю, окрім наведених вище доводів послався на те, що після отримання позивачкою Держаного акту на землю відповідач відмовився укласти з нею відповідний договір оренди земельної ділянки, а з 18 вересня 2009 року триває судова процедура банкрутства ТОВ «Росія».

Ліквідатор ТОВ «Росія» ОСОБА_1 своїм право на участь у судовому засіданні не скористався, у письмових запереченнях проти позову просив відмовити у його задоволенні за безпідставністю та посилаючись на сплив терміну позовної давності за заявленим позовом, просив застосувати його наслідки.

Заочним рішенням суду першої інстанції від 13 січня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Договір оренди земельної ділянки (паю), право на яку підтверджувалось сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0233447, укладений 20 лютого 2000 року між ОСОБА_2 і товариством з обмеженою відповідальністю «Росія», який зареєстрований 12 лютого 2000 року за № 430 у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею Черненської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, припинений шляхом його розірвання.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2. відмовлено.

Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 04 березня 2010 року заява ліквідатора ТОВ «Росія» про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю «Росія» в особі ліквідатора ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції від 13.01.2010 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на його невідповідність нормам матеріального та процесуального права, та недостатність дослідження матеріалів справи, які свідчать про законність укладеного сторонами договору оренди земельної частки (паю), та який позивач тривалий час, у тому числі після отримання 04.10.2004 року державного акту на право власності на землю, що хоча й істотно змінило предмет договору оренди земельної частки (паю), але ця обставина не свідчить про завдання шкоди позивачці та істотне порушення умов договору, що відповідно до ст. 651 ЦК України не надає підстав для його розірвання, проти чого відповідач заперечує.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Судом на підставі наявних у справі доказів правильно встановлено, що 20 лютого 2000 року між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ТОВ «Росія» був фактично укладений договір оренди земельної частки (паю) 7,56 умовних кадастрових гектарів строком на 20 років, який 12 лютого 2000 року зареєстрований за № 430 у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею Черненської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області. 04 жовтня 2004 року на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) ОСОБА_2 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,4882 га. га, яка розташована та території Черненської сільської ради, встановленні межі цієї ділянки, державний акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 179.

Після одержання Держаного акту на право приватної власності на землю й виділення земельної ділянки в натурі, згідно до п. 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого МЮ України 23 лютого 2000 року за № 101/4322, зобовязання сторін за укладеним договором припиняється відповідно до вимог чинного законодавства. При відмові орендаря розірвати цей договір із зазначених підстав та припинити користування земельною ділянкою право власності власника земельної ділянки (орендодавця) на землю підлягає захисту в законному порядку.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що на таких підставах у таких випадках допускається припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі земельних ділянок та видачі їм державних актів на право приватної власності на землю.

Оскільки з часу отримання позивачкою Державного акта на право приватної власності на землю вона набула статусу власника конкретної земельної ділянки, тобто змінився як предмет оренди, так і статус орендодавця, а сертифікат, на підставі якого укладено договір оренди, утратив чинність, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що договір оренди земельної частки (паю) слід вважати припиненим.

Підстав для застосування позовної давності у суду першої інстанції не було, оскільки спірні правовідносини, а отже й порушення прав позивачки, носять триваючий характер.

Оскільки в цій частині рішенні суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає нормам матеріального і процесуального права, а доводи апеляційного скарги його не спростовують, тому з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України, скаргу необхідно відхилити і залишити рішення без змін.

Що стосується розірвання з цих підстав договору оренди земельної частки, то в цій частині рішення суду першої інстанції не відповідає положенням ст. 651 ЦК України, яка не передбачає таких підстав для його розірвання.

Окрім того, ухваливши рішення про розірвання договору, про що не було заявлено позовних вимог, суд першої інстанції вийшов поза межі заявленого позову, що відповідно до принципу диспозитивності, який викладений у ст. 10 ЦПК України, є неприпустимим.

Виходячи з наведеного виходячи з наведеного рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України. а скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково

Заочне рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 13 січня 2010 року змінити, скасувавши в частині зазначення про припинення договору оренди земельної частки (паю), укладеного 20 лютого 2000 року між ОСОБА_2 і товариством з обмеженою відповідальністю «Росія», який зареєстрований 12 лютого 2000 року за № 430 у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею Черненської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області шляхом його розірвання. В частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про припинення вказаного договору оренди рішення залишити без змін.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення не оскаржено і апеляційним судом не переглядалося.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили без посередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий -

Судді -