Справа № 2-500/10
Провадження № б/п
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2010 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі головуючого судді Усатова Д.Д. при секретарях Смик М.М., Пєшков А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири, укладеного під впливом тяжких обставин, недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2009 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, пояснюючи це тим, що на початку 2006 року вона тяжко захворіла онкологічним захворюванням, після чого їй було зроблено операцію. Після операції позивачка не могла обходитись без сторонньої допомоги тому відповідач та його дружина стали допомагати позивачці.

25.09 2006 року позивачка з відповідачем уклали договір дарування квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 рік після укладання названого договору у позивачки погіршились відносини з відповідачем, він перестав надавати допомогу позивачці, а тому позивачка зараз звернулась до суду з позовом, оскільки вважає, що договір було укладено під впливом тяжких обставин, а також тому, що вона не розуміла значення своїх дій під час укладення договору.

Тому просила визнати недійсним договір дарування квартири від 25.09.2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо квартири АДРЕСА_2.

Представником позивачки було заявлено клопотання про призначення судової психіатричної експертизи з приводу отримання відповіді на питання: чи розуміла вона значення своїх дій на момент укладення оспорюваного договору, та чи могла керувати ними? Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.12.2009 року клопотання було задоволено, та таку експертизу призначено з покладенням обов'язку її оплати на позивачку, а провадження у справі було зупинено на час проведення експертизи. Однак, позивачка вимоги ухвали суду не виконала, та експертизу не оплатила, у зв'язку з чим справу було повернуто до суду, та ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.04.2010 року провадження у справі було поновлено.

Також у позовній заяві позивачкою було заявлено про допит свідків, перелік яких вона мала надати до або під час попереднього судового засідання. Але, незважаючи на це, такого переліку не надала. Свідки мали підтвердити факт хвороби позивачки. Під час слухання справи по суті представник позивачки наголосив на допиті свідків, але суд, вислухавши сторін, відмовив у задоволенні цього клопотання, як невчасно заявленого, оскільки попереднє судове засідання було закінчено 23.11.2009 року, а перелік свідків було подано 28.05.2010 року, під час слухання справи по суті.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила задовольнити. Додатково пояснила, що дійсно уклала договір дарування квартири у 2006 році, оскільки проживала окремо від інших близьких родичів, а відповідач на той момент був з позивачкою у добрих стосунках, допомагав їй. Вона сподівалась на те, що стосунки і надалі залишаться такими ж. Але приблизно через рік стосунки погіршились, та на сьогодні відповідач допомоги їй не надає. Також пояснила, що проживає разом з відповідачами у подарованій нею квартирі, та іншого житла не має. Однак стосовно створення відповідачами умов, що унеможливлюють спільне проживання, пояснень не надала. Додатково пояснила, що не розуміла значення своїх дій на момент укладання оспорюваного договору, а також уклала його під впливом важких життєвих обставин, а саме онкологічного захворювання, яке діагностували у неї в тому ж 2006 році. У 2009 році зверталась до депутата Вишневої міської ради для обстеження умов її проживання, оскільки відповідач перестав надавати їй матеріальну допомогу. Дружина відповідача брутально лається на позивачку, ображаючи ЇЇ. Щодо відношення дитини відповідача до неї пояснень не надавала. Додаткових пояснень стосовно того, що вона не могла розуміти значення своїх дій під час укладення оспорюваного договору, також не надала.

Представник позивачки позов підтримав, просив задовольнити. Дав пояснення, аналогічні поясненням позивачки.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити. Додатково пояснив, що відповідачі та позивачка проживають фактично одною сім'єю з 2006 року, та іншого житла не мають. До укладення оспорюваного договору дарування квартири всю необхідну допомогу позивачці та всі необхідні витрати з її утримання прийняли на себе відповідач та його дружина. Коли весною 2006 року позивачк> було необхідно оперувати, а потім лікувати з приводу онкозахворювання, на що витрачались значні кошти, лише відповідач оплачував всі витрати, возив до лікарів та дружина відповідача доглядала позивачку разом з ним, як і сина-немовля. До сьогодні позивачка проживає разом з відповідачем, одною родиною, оскільки з іншими своїми родичами не спілкується. Вона забезпечена всім необхідним для нормального проживання, але останній час намагається створити конфлікт, в який втягує сусідів, хоча визнає, що потребує сторонньої постійної допомоги у зв'язку з похилим віком, та не заперечує проти того, що жодного разу її ніхто не намагався вигнати з квартири, а також що вона фактично перебуває на утриманні відповідача в якості члена його родини до сьогодні, веде спільне з ним господарство, хоча пенсію витрачає за власним бажанням, та не несе витрат на утримання житла. Також наголосив, що позивачка добровільно та за власною ініціативою укладала з ним оспорюваний договір саме як дарування. Під час попереднього обговорення з відповідачем можливості його укладення пояснювала це тим, що у разі дарування саме йому не виникне питань у інших її близьких родичів, оскільки всі вони знали про обставини її проживання та свідомо не надавали їй необхідної допомоги, та що так вона віддячить відповідачу за добре відношення. Жодних перешкод позивачці у комфортному проживанні за весь час спільного проживання, з 2006 року до сьогодні, ні він, ні інші члени сім'ї позивачці не створюють. Вона проживає у окремій кімнаті та користується всіма приміщеннями та обладнанням квартири, нарівні з іншими членами сім'ї. Тому відповідач вважає позов надуманим та таким, що не підлягає до задоволення.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити. Дав пояснення, аналогічні поясненням відповідача.

Вислухавши сторін, їх представників, дослідивши зібрані в справі докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що 25.09.2006 року позивачка подарувала відповідачу своєму племіннику двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 - Святошинського району Київської області, що підтверджується договором дарування серії ВЕВ №901107, посвідченим ОСОБА_3, державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області, реєстровий № і-2512. Згідно довідки форми Ф-3 від 19.06.2009 року, виданим Ірпінським ЖБК №2, у квартирі зареєстрована та проживає позивачка, та проживають без реєстрації з 2006 року відповідач, його дружина та син. Про допит нотаріуса сторони клопотань не заявляли, про порушення процедури укладення оспорюваного договору нотаріусом доказів не надавали, про притягнення нотаріуса до участі у справі в якості відповідача або третьої особи вимоги не заявлялись.

У тексті зазначеного договору не вбачається додаткових умов, стосовно обставин проживання позивачки в подарованій квартирі, на яких здійснюється дарування. Щодо дієздатності ОСОБА_1 чи неможливості усвідомлювати значення своїх дій нею в момент підписання оспорюваного договору у сторін спору не виникало. Судом не встановлено таких обставин, а тому посилання позивачки на ст.233 ЦК України, як підставу для визнання договору дарування недійсним, оцінюються судом критично.

Більше того, згідно ст.233 ЦК України оспорюваним може бути правочин, який вчинено особою під впливом важкої для неї обставини і на вкрай невигідних для неї умовах. Однак позивачка не довела існування крайньої невигідності для неї укладеного договору дарування.

Так, внаслідок укладення оспорюваного договору позивачка отримала можливість, відчуживши свою нерухомість, не позбавитись права користування житлом, проживаючи на правах члена сім'ї відповідача, га отримувати всю необхідну допомогу, як похилого віку член сім'ї, з наявними патологіями здоров'я. Відсутність такої допомоги, до або після діагностування у неї раку, з боку інших родичів, позивачка не оспорювала, як і надання всієї необхідної допомоги відповідачем добровільно, протягом першого часу їх спільного проживання, до виникнення конфлікту, принаймні рік. Утриманням та ремонтами квартири до сьогодні займається відповідач, він же здійснює оплату комунальних платежів, що позивачка не оспорила. Тому суду незрозуміло, в чому полягала крайня невигідність для неї укладення оспорюваного договору дарування.

Позивачка є пенсіонером, інших доходів не має, проживає у спірній квартирі разом з відповідачем, дружиною відповідача та неповнолітнім сином відповідача, 4 років. Житло знаходиться в задовільному стані, квартира двокімнатна, є всі зручності, що підтверджується актами обстеження матеріально- побутових умов проживання позивачки, складеними депутатом Вишневої міської ради ОСОБА_4, від 25.06.2009 року та 09.09.2009 року.

Однак, погодитись з висновками цього депутата, викладеними у резолютивних частинах названих актів обстеження, суд не може. Так, у акті від 25.06.2009 року зазначено, що «25.09.2006 року ОСОБА_1 оформила дарчу на свою квартиру ОСОБА_2 з метою догляду за нею. На сьогодні ОСОБА_2 веде себе непорядно, допомоги ОСОБА_1 не надає, продуктами не забезпечує, свідомо порушує умови договору, в т.ч. по гаражу». Підпис депутата засвідчено секретарем ради, або керуючою справами, що незрозуміло з написів на акті, ОСОБА_5. та круглою печаткою «для довідок» виконкому Вишневої міської ради.

Аналогічно викладені висновки у акті обстеження від 09.09.2009 року. Крім цього, слід зазначити, що підпис секретаря ради ОСОБА_5 на цьому акті явно відрізняється від підпису тої ж ОСОБА_5 на акті обстеження від 25.06.2009 року, а тому суду невідомо, хто та за яких обставин засвілчлмш іша депутата Вишневої міської ради ОСОБА_4 на вказаних актах, та який з підписів належить саме ОСОБА_5. Також слід зазначити, що цей акт у висновку знов містить посилання на недотримання умов невстановлених угод між позивачкою та відповідачем стосовно гаража.

Однак, оспорюваний позивачкою договір дарування не містить жодної умови стосовно забезпечення продуктами, а також не стосується жодних окремих будівель чи господарських споруд, гаража, тощо. Також не стосуються гаража жодні позовні вимоги. Тому суду вбачається незрозумілим висновок депутата Вишневої міської ради ОСОБА_4, щодо свідомого порушення відповідачем якихось умов договору з позивачкою, на який, без зазначення його реквізитів, посилається депутат у своїх актах обстеження від 25.06.2009 року та 09.09.2009 року.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь в справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачка не звільнена від доказування.

Доказів того, що відповідач, порушивши права позивачки, не виконав умов оспорюваного договору дарування квартири, позивачкою не надано, і судом таких не виявлено. Обставин для визнання оспорюваного договору недійсним, передбачених ст.225 ЦК України, судом не встановлено.

Факт хвороби позивачки онкологічним захворюванням з 2006 року не потребує доказування свідками, оскільки документально підтверджується випискою із медичної карти позивачки від 06.09.2008 року, згідно якої з 03.04.2006 року по 06.04.2006 року, тобто три дні, вона перебувала у стаціонарі Дорожньої клінічної лікарні №1 ст.Київ з діагнозом «кровотеча у менопаузі». Згідно короткого анамнезу їй під внутрішньовенним знеболюванням було здійснено вишкрібання уретрального каналу та порожнини матки. Операція та післяопераційний період без ускладнень. Рекомендовано наступне спостереження гінеколога. Внаслідок було діагностовано рак шийки матки, та згідно довідки ВКК №2246 від 15.10.2008 року вона потребує стороннього догляду постійно. Однак у судовому засіданні позивачка не пояснила, якого саме догляду їй не вистачає з боку відповідача, натомість наголошувала на існуванні неприязних стосунків між нею та дружиною відповідача, яка нібито брутально висловлювалась на адресу позивачки. Більше того, позивачка підтвердила, що розуміла підписання договору саме як безвідплатного відчуження, та не вимагана плати за квартиру від відповідача. Про укладення договору під впливом помилки та про розірвання договору на підставі ст.651 ЦК України не заявляла. Таким чином, за договором дарування одна сторона (дарувальник) - позивачка ОСОБА_1, передала другій стороні (обдарованому) - відповідачу ОСОБА_2 безоплатно майно (дарунок) - квартиру АДРЕСА_4.

Зі змісту ст.717 ЦК України вбачається, що договір дарування завжди є безоплатним, отже, дарувальник не має права вимагати від обдарованої особи зустрічних дій майнового або немайнового характеру. Як пояснив відповідач та не оспорювала позивачка, допомога відповідача позивачці носила добровільний характер та вимог стосовно отримання конкретних умов утримання чи проживання до відповідача позивачка не заявляла.

Як вбачається з особистих пояснень позивачки протягом розгляду справи, вона усвідомлювала на момент підписання оспорюваного договору та до сьогодні, що саме дарує квартиру, а не відчужує її іншим чином, чи на якихось конкретних умовах. Це також підтверджується її поясненнями щодо сподівань на добрі відносини між сторонами договору після відчуження майна. В разі, якщо б позивачка мала вимоги майнового чи немайнового характеру до відповідача на момент укладення спірної угоди, вона повинна була заявити про це, та мала таку можливість під час укладання договору дарування. Однак позивачка зазначення яких-небудь додаткових умов договору не вимагала, що не оспорювала у судовому засіданні. Але, якби під час укладення договору позивачка не усвідомлювала, що підписує саме договір дарування, то сподівання на порядність відповідача не могли б виникнути, оскільки міркування позивачки щодо наслідків укладення оспорюваного договору на момент його укладення є свідомим аналізом подій з логічною оцінкою вірогідності настання наслідків цих подій за умови певної поведінки інших осіб.

Тому, вислухавши сторін та оцінивши всі зібрані в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що волевиявлення позивачки було саме на укладення договору дарування та всі її дії свідчили саме про свідоме добровільне укладення договору дарування, а тому суд має відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.717 ЦК України, ст.ст. 60, 209, 213, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво - Святошинський районний суд Київської області протягом 20 днів з моменту подання заяви про апеляційне оскарження, яка може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя