АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судці: Омельченко Л.М., суддів: Бондаревської С.М., Абрамова П.С., при секретарі: Буряк С.М.,

З участю: адвоката: ОСОБА_2, прокурора Бондаренка А.Н., позивача ОСОБА_3,

представника відповідача та третьої особи: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Прокуратури міста Полтави в інтересах Полтавського міського управління ГУМВС України в Полтавській області

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Полтавського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України Полтавській області та Державного казначейства України, треті особи начальник Полтавського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області ОСОБА_5 та Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 у травні 2009 року звернувся до суду з позовом до ПМУ ГУМВС України в Полтавській області, визначивши третьою особою начальника ПМУ ГУМВС України Полтавській області ОСОБА_5, прохаючи відшкодувати завдану йому моральну шкоду в сумі 10000 гривень., стягнути на його користь понесені судові витрати в загальній сумі 3037 гривень 50 копійок, з яких 500 гривень - судовий збір, 37 гривень 50 копійок - витрати на інформаційно-технічне забезпечення та 2500 гривень - витрати на отримання правової допомоги.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 25 листопада 2009 року до участі у справі залучено в якості співвідповідача Державне казначейство України, а також третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ГУМВС України в Полтавській області.

В ході розгляду справи ОСОБА_3 уточнив заявлені ним позовні вимоги та прохав стягнути з відповідача спричинену йому моральну шкоду в розмірі 26784 гривні, витрати на проведення експертизи в сумі 2007 гривень, судовий збір в сумі 1343 гривні 79 копійок, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в сумі 37 гривень 50 копійок та витрати на отримання правової допомоги в сумі 2500 гривень.

Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що наказом УВС Полтавського облвиконкому № 235 ОС від 21 грудня 1981 року його зараховано на службу до органів Міністерства внутрішніх справ України. З 1981 року по 2007 рік позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на різних посадах. Наказом № 92 о/с від 21 червня 2005 року ОСОБА_3 був призначений на посаду першого заступника начальника Полтавського І міського управління - начальника кримінальної міліції ПМУ УМВС України в Полтавській області.

14 лютого 2007 року позивач звернувся з рапортом до начальника ПМУ УМВС України Полтавській області ОСОБА_6 про надання відпустки за 2007 рік в кількості 45 днів та невикористаної відпустки за 2006 рік в кількості 30 діб.

Згідно наказу ПМУ ГУМВС України в Полтавській області по особовому складу № 12 о/с від 14 лютого 2007 року позивачу надано відпустку. Перебуваючи у цій відпустці він тяжко захворів, перебував на стаціонарному лікуванні з 15 лютого 2007 року по 16 березня 2007 року, що підтверджується листком непрацездатності серія ААЗ № 971631. 31 липня 2007 року ОСОБА_3 0:1. стало відомо, що наказом по особовому складу № 17 о/с від 05 березня 2007 року в.о. начальника ПМУ УМВС України у Полтавській області ОСОБА_5 його відкликано з відпустки за 2007 рік.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2007 року, яку залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного Суду від 27 березня 2008 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено повністю, внаслідок чого визнано дії в.о. начальника ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 незаконними і його наказ № 17 о/с від 05 березня 2007 року в частині відкликання підполковника міліції ОСОБА_3 із чергової тарифної відпустки за 2007 рік скасовано.

У зв'язку з вказаними неправомірними діями ЗІ сторони відповідача, позивач вказував, що він зазнав значної моральної шкоди, яка виразилася в емоційних та душевних стражданнях та хвилюваннях. Відкликавши його з відпустки, у той час як він тяжко хворів і перебував на лікарняному, відповідач змусив його переживати і морально страждати. Внаслідок протиправної поведінки відповідача він на деякий час був позбавлений Можливості реалізувати свої уподобання та бажання, як звичайна людина, яка вела досить енергійний спосіб життя, що викликало у нього моральні страждання. У зв'язку з цією ситуацією, він відчув себе ошуканим, що негативно позначилося на його психічному стані, змусило його сильно нервувати та переживати. Окрім того, вказував на те, що протиправні дії відповідача спричинили порушення його звичного життєвого укладу, тому що у нього з'явилася необхідність відстоювати свої права у судовому порядку, витрачати на це багато часу.

Моральні страждання викликав і той факт, що неправомірно видавши наказ про відкликання його з відпустки він був змушений перервати курс лікування, що врешті решт призвело до додаткових витрат і викликало його додаткові хвилювання. Після вказаної події тепер при хвилюванні в нього підвищується артеріальний тиск, виникають головокружіння, колить в області серця, а тому він повинен постійно перебувати під наглядом лікаря. З моменту незаконного відкликання з відпустки і до складення позову пройшов певний час, але він постійно відчуває моральні страждання, внаслідок чого перебуває у депресивному стані.

Окрім цього, позивач посилався на висновки проведеної по справі судово- психологічної експертизи, згідно якої констатовано його негативний емоційний стан з порушенням системи домінуючих цінностей, звичної життєдіяльності, життєвих планів, які пов'язані зі стресовою для нього ситуацією через відкликання з тарифної відпустки. Внаслідок відкликання позивача з відпустки у нього виникли тривалі негативні психічні переживання (страждання ), які суттєво уражають його особистість та перешкоджають його соціальному функціонуванню. Також експертизою констатуються надлишкові перешкоди, які виникли у його життєдіяльності внаслідок порушення трудових прав, що ушкодило його фундаментальні особисті цінності та провідні проблеми: в активі й продуктивній життєдіяльності, досягненнях, у кар'єрному зростанні та високому соціальному статусі і престижній позиції. Подолання вказаних перешкод спричинило перенапругу його психофізичних і особистісних ресурсів для пристосування до негативно зміненої життєвої ситуації та відновлення права.Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави, від 12 серпня 2010 року позов

Стягнуто з Полтавського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області на користь ОСОБА_3 на відшкодування завданої йому моральної шкоди, грошові кошти у сумі 26784 гривні.

У задоволенні позовних вимог до Державного казначейства України - відмовлено.

Стягнуто з Полтавського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі: витрати на проведення експертизи в сумі 2007 гривень 60 копійок, судовий' збір в сумі 1339 гривень 20 копійок, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 70 гривень, а всього стягнуто судових витрат на загальну суму 3416 гривень 20 копійок. .

У стягненні витрат на надання правової допомоги відмовлено.

... і

З ріщенням суду не погодилася Прокуратура м. Полтави та в інтересах відповідача ПМУ ГУМВС України в Полтавській області подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, вказуючи на те, що позивачем не надано належних доказів у підтвердження факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок видачі наказу при відкликання його з відпустки.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково за наступних підстав.

Відповідно п.З ч.І ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Згідно ч. З ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно листка непрацездатності серії ААЗ № 971631 ОСОБА_3 з 15 лютого 2007 року по 16 березня 2007 року перебував на лікуванні у гастроентерологічному відділенні Полтавської обласної клінічної лікарні.

05 березня 2007 року в.о. начальника ПМУ ГУМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 видано наказ № 17 о/с про відкликання ОСОБА_3 з тарифної відпустки.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2008 року визнано незаконними дії в.о. начальника ПМУ ГУМВС України Полтавській області ОСОБА_5 та скасовано наказ № 17 о/с від 05 березня 2007 року про відкликання ОСОБА_3 з чергової тарифної відпустки за 2007 рік.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2008 року апеляційну скаргу ПМУ ГУМВС України в Полтавській області залишено без задоволення, а постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 01 жовтня 2008 року - без змін.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, районний суд виходив з висновку експерта № 92 судово-психологічної експертизи від 14 квітня 2010 року, проведеної Полтавським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М-С. Бокаріуса, вважаючи доведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок відкликання його з відпустки.

Проте, з таким висновком колегія суддів не може погодитися за наступних обставин.

Відповідно до ч.ч. 6,7 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі.

Як вбачається з матеріалів справи, що було також підтверджено і самим позивачем у обґрунтуваннях позовних вимог, ОСОБА_3 стало відомо, що його відкликано з відпустки наказом по особовому складу від 05 березня 2007 року лише 31 липня 2007 року.

Факт заподіяння внаслідок цього моральної шкоди позивач обґрунтовує в першу чергу доказами - довідкою з Полтавської обласної клінічної лікарні ім. Скліфасовського, листом непрацездатності серії ААЗ № 97.1631, випискою з медичної картки.

Згідно цих вище перелічених документів ОСОБА_3 знаходився на лікуванні в Полтавській обласній клінічній лікарні з 15 лютого 2007 року по 16 березня 2007 року.

Звідси вбачається, що погіршення здоров'я, на яке посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, виникло 15 лютого 2007 року, ще до підписання наказу від 05 березня 2007 року, і до завершення лікування йому не було відомо про наявність наказу про відкликання його з відпустки. У зв'язку з цим, не знаходять свого підтвердження про погіршення стану здоров'я ОСОБА_3 внаслідок отримання інформації щодо вчинення відповідачем неправомірних дій по відкликанню його з відпустки.

Показами свідків, отриманими в суді першої інстанції, також підтверджується факт погіршення здоров'я позивача саме у період з 15 лютого 2007 року по 16 березня 2007 року.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів критично розцінює висновок експерта № 92 судово-психологічної експертизи від 14 квітня 2010 року, і не знаходить підстав вважати його належним та допустимим доказом для підтвердження позовних вимог та розміру моральної шкоди.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що висновком експерта у судово- психологічній експертизі № 92 від 14 квітня 2010 року ( а.с. 118 ) встановлено, що . об'єктивних даних про наявність суттєвого негативного впливу подій у справі на близьких та знайомих ОСОБА_3, порушення його планів на період відпустки, а також порушення професійної репутації і досліджених матеріалах не надано.

Відповідно до розяснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року з відповідними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно норм ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. *

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності ( у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством та судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана та вини Останнього у її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру .

Розмір відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення ). Зокрема, враховується стан здоровя, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

З урахуванням доказів, наявних у матеріалах справи, , суд приходить до висновку про необхідність відшкодування моральної шкоди, що була спричинена позивачу у зв'язку з

викликаною необхідністю здійснювати ним захист порушених прав та законних інтересів, внаслідок протиправної поведінки відповідача - видачі наказу про відкликання з відпустки у період тимчасової втрати ОСОБА_3 працездатності.

Виходячи з засад розумності та виваженості, колегія суддів вважає достатнім розмір даної шкоди в сумі 1000 гривень.

З урахуванням того, що судом не береться до уваги висновок експерта № 92 судово- психологічної експертизи від 14 квітня 2010 року у підтвердження позовних вимог ОСОБА_3, не підлягають відшкодуванню останньому витрати, пов'язані з проведенням експертизи.

Враховуючи викладене, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2010 року підлягає зміні та зменшенню в частині розміру моральної шкоди, а також розподілу судових витрат. У частині відмови у задоволенні позовних вимог до Державного казначейства України та у відшкодування виплат на отримання правової допомоги - слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Прокуратури міста Полтави в інтересах Полтавського міського управління ГУМВС України в Полтавській області - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2010 року -

змінити.

Зменшити розмір стягнутої на користь ОСОБА_3 з Полтавського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області моральної шкоди до 1000 гривень та судових витрат до 8 гривень 50 копійок державного мита і 37 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У стягненні витрат на проведення експертизи відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної

Судді