Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області
Справа № 2-414/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2010 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд у складі:

головуючої - судді Логінової С.М.,

при секретарі - Галиш М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до корпорації «Телерадіокорпорація «Контакт» про зміну формулювання причини звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Хмельницької районної державної адміністрації, агрофірми «Проскурів», Розсошанської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай), посилаючись на те, що він працював в агрофірмі «Проскурів» з 1987 року по 20 грудня 1999 року. У жовтні 1995 р. був переведений до дочірнього підприємства «Проскурів-Агро-Буд», де і працював до 31 серпня 1998 року, а з 1.09.1998 р. по 20.12.1999 р. - в агрофірмі «Проскурів».

Позивач не був включений до списку пайовиків, які мають право на виділення земельної частки (паю) із земель колективної власності. На час проведення розпаювання землі він не працював у цьому підприємстві, оскільки був переведений до дочірнього підприємства «Проскурів-агро-буд», де і працював до 31 серпня 1998 року.

Просить визнати його право власності на земельну частку (пай) із земель колективної власності агрофірми «Проскурів».

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали і підстав, викладених у позовній заяві.

Представник агрофірми «Проскурів» у судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що на момент видачі державного акту на право колективної власності на землю агрофірмі «Проскурів» ОСОБА_2 не був членом агрофірми «Проскурів» і тому він не був включений у списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). ОСОБА_2 з 1987 р. по 20.12.1999 р. був членом колгоспу «Комунар», правонаступником якого є агрофірма «Проскурів». Дочірнє підприємство «Проскурів-Агро-Буд» створено на підставі майнових внесків засновників агрофірми «Проскурів». У дане підприємство позивач був переведений 26.10.1995 р. де він працював до 1.09.1998 р., а у подальшому продовжив працювати в агрофірмі «Проскурів». Водночас, розпаювання земель колективності власності агрофірми завершено, тому земельна частка (пай) могла би бути виділена лише з земель запасу.

Представник Розсошанської сільської ради у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду.

Представник Хмельницької районної державної адміністрації у судове засідання не з'явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши пояснення позивача, представника агрофірми «Проскурів», дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 5 Постанови Верховної Ради України «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» №2200 від 13.03.1992 р. роздержавлення і приватизація земель сільськогосподарських підприємств і організацій провадяться починаючи з 15 травня 1992 р. відповідно до проектів, які розробляються керівництвом (адміністрацією) цих підприємств та організацій за участю експертів і державних землевпорядних організацій, схвалюються трудовими колективами і затверджуються за поданням сільської (селищної) Ради районною (міською) Радою народних депутатів.

Згідно з пп. 1, 2. 3, 5 ст. 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720 від 08.08.1995 р. право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Відповідно до п. 5 Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація здійснюється відповідною районною державною адміністрацією.

Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК. у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Згідно ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство у підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу з його членів. Порядок прийняття у члени КСП є виключною компетенцією загальних зборів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 був прийнятий у члени колгоспу «Комунар» 11.05.1987 р., що підтверджується рішенням зборів уповноважених колгоспників від 7.09.1987 р. (протокол №3). В агрофірмі «Проскурів», яка є правонаступником колгоспу «Комунар», він працював до 25 жовтня 1995 р. З 26 жовтня 1995 р. був переведений до дочірнього підприємства «Проскурів-Агро-Буд», де і працював до 31 серпня 1998 року, а з 1.09.1998 р. по 20.12.1999 р. - знову працював в агрофірмі «Проскурів».

У лютому 1996 р. акціонерне товариство «Агрофірма «Проскурів» отримало державний акт на право колективної власності на землю, що підтверджується відповідним рішенням Розсошанської сільської ради від 29 травня 1995 р. Позивач не був включений до списку пайовиків, які мають право на виділення земельної частки (паю) із земель колективної власності, оскільки на час проведення розпаювання землі він не працював в агрофірмі «Проскурів».

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 не виключався з членів агрофірми, що підтверджується довідкою агрофірми «Проскурів» за №21/02 від 11 лютого 2010 р. Тобто, ОСОБА_2 з 26 жовтня 1995 р. по 31 серпня 1998 р. перебував у трудових відносинах з дочірнім підприємством «Проскурів-Агро-Буд», залишаючись, по суті, членом агрофірми.

Судом встановлено, що розпаювання земель колективної власності агрофірми «Проскурів» завершено. Тому при неможливості надати ОСОБА_2 земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання, відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», мас бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що права ОСОБА_2 порушені і підлягають захисту.

Керуючись ст.ст. 213-215 ЦГІК України, ст. 25 Земельного кодексу України, п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», п.п. 23. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суд

вирішив:

позов ОСОБА_2 до Хмельницької районної державної адміністрації, агрофірми «Проскурів», Розсошанської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай) задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну частку (пай і. включивши його у списки осіб, що мають право на земельну частку (пай), виділивши земельну частку (пай) із земель запасу.

Стягнути з агрофірми «Проскурів» на користь ОСОБА_2 судові витрати: судовий збір у розмірі 8 грн. 50 коп. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10 днів до суду першої інстанції з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів після подання заяви про апеляційне оскарження або на протязі 10 днів без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження через суд першої. У разі подання апеляційної скарги, рішення, який його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Логінова С.М.