Справа №22ц-4844/10 Головуючий у 1-й інстанції: Ільчишин Н.В.
Категорія: 27 Доповідач в апел. інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Петрички П.Ф.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Стасів М.І.

з участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 22 квітня 2010 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішення Франківського районного суду м.Львова від 22 квітня 2010 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ВАТ КБ „Надра про стягнення моральної шкоди.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2. В апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції помилково посилався на п.2.3 постанови Правління НБУ від 11.10.2008 року № 319 „Про додаткові заходи щодо діяльності банків, оскільки даний пункт відноситься лише до строкових грошових вкладів, а в даному випадку кошти були розміщені на поточному рахунку без зазначення строку. Крім того, судом не в повному обсязі досліджені подані докази.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Позивач звернувся із позовом про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 23 ЦК України та положень ст.ст.1,2,4,6,19,22,23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Однак, ця стаття закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди як способу захисту субєктивних цивільних прав.

Спори про відшкодування заподіяної моральної шкоди розглядаються судами, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Виходячи із суті позовних вимог, заявлених позивачем, їх задоволення лише на підставі ст.23 ЦК України було б незаконним.

Положення ж Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини не поширюються.

Позивачем не подано доказів того, що договірні відносини, які виникли між ним та відповідачем, передбачають відшкодування моральної шкоди у випадку порушення сторонами своїх зобовязань по даному договору.

А тому колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, тобто відповідає вимогам ст.213 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді: