Справа №22-ц-4669/10 Суддя-доповідач - Маслов
УХВАЛА

10 листопада 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого Маслова В.О.,

суддів Дубровної В.В., Сибільової Л.О.,

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця»

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 жовтня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця» про стягнення компенсації за роботу у вихідні дні,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 жовтня

2010 року на задоволення позовних вимог ОСОБА_1 стягнуто з ДТГО «Південно-Західна залізниця» на користь позивача 5853 грн. 04 коп. компенсації за роботу у вихідні дні в 2006, 2007 та 2009 роках з відрахуванням податків і внесків.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ДТГО «Південно-Західна залізниця», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. При цьому посилається на постанову Секретаріату ВЦСПС від 02 квітня 1954 року «Про чергування на підприємствах і в установах», вказуючи, що це єдиний нормативно-правовий акт, який регулює порядок надання відгулів за чергування у вихідні й світкові дні, відповідно до якого робота в такі дні компенсується наданням протягом найближчих 10 днів відгулів тієї ж тривалості, що й чергування.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_2, який підтримав доводи скарги, позивача, який вважав рішення суду правильним, розглянувши матеріали справи в межах заявленого позову і апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, з 20 травня 1971 року по 19 червня 2009 року ОСОБА_1 працював у відповідача на різних посадах (а. с. 5-11).

З графіків чергування, копії яких є на а. с. 12-15, 16-21, 22-32, вбачається, що позивач працював у вихідні та святкові дні у 2006 році 11 днів, у 2007 році 6 днів, у 2009 році 4 дні, що підтвердив у суді першої інстанції представник відповідача та пояснив, що за роботу в ці дні ОСОБА_1 не отримав компенсації, інших днів відпочинку йому також не надавали.

З огляду на положення ст. 107 КЗпП України робота у святковий і неробочий день оплачується у подвійному розмірі за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Згідно з п.п. 2.2.4 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5, до фонду додаткової заробітної плати належить оплата роботи у святкові та неробочі дні, у розмірах та за розцінками, установленими чинним законодавством.

У відповідності з ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За таких обставин місцевий суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1, оскільки останньому не було оплачено його роботу в неробочі дні.

Доводи апелянта про те, що єдиним нормативним документом, який регулює компенсацію за роботу в неробочі дні, є постанова Секретаріату ВЦСПС від 02 квітня 1954 року «Про чергування на підприємствах і в установах» необґрунтовані, оскільки порядок такої компенсації врегульований КЗпП України, п.п. 4.7 та 4.8 колективного договору Конотопського БМЕУ на 2006-2007 роки та Положенням про чергування відповідальних чергових по Конотопському БМЕУ. Ці локальні нормативні акти передбачають за чергування у вихідні й святкові дні надання інших днів відпочинку або оплату їх у подвійному розмірі.

Позивач надав докази на підтвердження своїх чергувань у 2006-2009 роках (а. с. 12-32). У той же час, саме на адміністрації лежить обовязок ведення обліку днів чергування та надання днів відпочинку за чергування. Про це йдеться в останньому реченні п. 7 вказаного вище Положення про чергування. Як засвідчив даний спір, в управлінні неналежним чином вівся облік днів чергувань, не надавались своєчасно дні відгулів за чергування, а у звязку зі звільненням позивача з роботи остання можливість втрачена.

Суттєвою є й та обставина, що 20 травня 2009 року ще під час роботи позивач звертався до адміністрації із заявою надати йому оплачувані дні для відпочинку за відпрацьовані дні, однак ця заява задоволена не була (а. с. 33).

Таким чином, перевіривши рішення в межах доводів скарги, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця» відхилити, а рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 жовтня 2010 року в даній справі залишити без змін.

Рішення місцевого суду і ухвала апеляційного суду набрали законної сили, але можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -