09.12.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Справа № 22ц-9964/2010р. Головуючий в 1 інстанції:
Доповідач: Приходько Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року грудня місяця 09 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Кузнєцової О.А.

суддів Приходько Л.А.

ОСОБА_2

при секретарі Ляшенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 23 вересня 2010 року в справі

за позовом

ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дніпровського районного суду міста Херсона від 23 вересня 2010 року позов задоволено. Зобовязано ОСОБА_3 усунути ОСОБА_4, ОСОБА_5 перешкоди у користуванні майном, шляхом знесення самовільної будівлі літ. «Е» за адресою м. Херсон, провулок Інгульський, буд №5 за рахунок ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.

В судовому засіданні представник апелянта, ОСОБА_6, апеляційну скаргу підтримав за обставинами викладеними у скарзі, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представник позивачів ОСОБА_7 зазначив, що рішення суду, на його думку, є законним та обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником 74/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою м. Херсон пров. Інгульський №5, який розташований на земельній ділянці площею 210мІ, виділеної йому у користування рішенням Дніпровського районного суду міста Херсона від 22 квітня 1998 року.

Позивачі є власниками суміжних домоволодінь: ОСОБА_4 належить домоволодіння №7 , а ОСОБА_5 - домоволодіння №3 по провулку Інгульський у м. Херсоні.

ОСОБА_3, без належно затвердженого проекту, без належного дозволу самочинно перебудував літню кухню з гаражем літ. «В» у двоповерховий жилий будинок розмірами 7.65м х 7.55м х 6.9м (в інвентарній справі зазначена як самовільна будівля - жилий будинок літ. «Е»), який, згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №131 від 17 вересня 2010 року та поясненням експерта ОСОБА_8, не відповідає вимогам ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» у тому числі санітарним та протипожежним нормам, а саме: п. 2.25 , згідно якого відстань до сусідньої межі від стіни слід приймати не менш 1м, при цьому повинно бути забезпечено облаштування необхідних інженерно-технічних заходів, які перешкоджають стоку атмосферних опадів з покрівлі та карнизів на територію суміжних ділянок; п. 3.1, згідно якого між довгими сторонами жилих будівель висотою 2-3 поверхи слід приймати відстань не менш 15.0м; п. 2.25а, згідно якого відстань між жилими будинками та господарськими будівлями слід приймати у відповідності до санітарних норм по таблиці 3.2а, але не менш протипожежних норм відповідно тал.1 додатку 3.1; додатку 7 до табл. 1 обовязкового додатку 3.1, згідно якого при повній перебудові індивідуальних будинків і господарських будівель, в межах однієї ділянки ( зміна місця розташування, площі забудівлі обєму та поверховості будинку) в умовах існуючої забудови , мінімальна відстань між жилими будинками та господарськими будівлями на двох суміжних ділянках повинна складати 6.0м.

Проте, як вбачається з висновків експертизи, в порушення п. 2.25 ДБН 390-92** будівля літ. «Е» розташована безпосередньо на лініях задньої, правої та лівої бокових меж, карниз та водозбірні лотки розташовані над земельними ділянками позивачів.

В порушення вимог п.3.13 ДБН 390-92** відстань між будівлею літ. «Е» та жилими будинками №7 та №3, які належать позивачам, значно менша 15.0 метрів, при цьому будівля літ. «Е» затінює вікна жилого будинку №7 (власник ОСОБА_4С.), що може зменшити освітленість у приміщеннях цього жилого будинку.

В порушення вимог п. 2.25а та додатку 7 до табл. 1 обовязкового додатку 3.1 к ДБН 390-92** відстань між будівлею літ. «Е» та жилим будинком №3 (власник ОСОБА_5М.), значно менше 6.0м., що суттєво порушує санітарі та протипожежні норми.

Таким чином, встановивши, що проведена відповідачем самочинна перебудова літньої кухні в жилий будинок зі збільшенням розмірів здійснена без проекту, без належного дозволу з порушенням будівельних норм і правил та порушує права ОСОБА_4 та ОСОБА_5, дійшов правильного висновку що усунення перешкод у користуванні їх майном можливе лише шляхом знесення самовільної будівлі за рахунок відповідача.

Доводи апелянта про те, що право звернення з позовом про знесення самочинного будівництва, у тому числі такого, яке порушує права інших осіб, належить органу державної влади або органу місцевого самоврядування, які з таким позовом не зверталися, при цьому суд не залучив їх до участі у справі, а позивачі не мають права звертатися з вимогою про знесення самовільно побудований споруди, позбавлені правового обґрунтування.

Як вбачається з матеріалів справи позивачі звернулися до суду з позовом, посилаючись на норми чинного Цивільного кодексу, які регулюють відносини щодо захисту права власності, про усунення перешкод у користуванні належними їм жилими будинками шляхом знесення самовільно збудованого відповідачем з порушенням будівельних норм і правил жилого двоповерхового будинку.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема , згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Отже, з позовними вимогами про знесення самочинного будівництва, крім органів державної влади або органів місцевого самоврядування, може звертатися особа, права та інтереси якої порушені, чи можуть бути порушені.

Не залучення до участі у справі органів державної влади або органів місцевого самоврядування уповноважених законом давати висновки стосовно можливості прийняття в експлуатацію обєктів будівництва та звертатися до суду з позовом про знесення самочинного будівництва чи про проведення відповідної перебудови, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки судом будь-які питання про їх права та обовязки не вирішувалися.

Також не спростовують висновків суду доводи апелянта щодо не вирішення судом питання про можливість усунення перешкод у користуванні майном шляхом відповідної перебудови самочинної будівлі. Так, відповідно до ч.7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Враховуючи відсутність проекту на будівництво, вирішення питання щодо перебудови самочинного будівництва не можливо.

Крім того, будь-яких доказів, на виконання вимог ст. 60 ЦПК України, щодо можливості, відповідно до належно затвердженого проекту, з належними дозволами, з дотриманням будівельних норм і правил, провести перебудову, самочинно збудованого двоповерхового будинку, відповідач, ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не надав.

Посилання апелянта на необхідність призначення додаткової, повторної судової будівельно-технічної експертизи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки висновок експерта є повним, ясним, обґрунтованим, не суперечить іншим матеріалам справи та не викликає сумнівів в його правильності. А отже підстави, визначені ст. 150 ЦПК України, для призначення додаткової і повторної експертизи відсутні.

Суд з достатньою повнотою зясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, яким дав належну оцінку та постановив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 23 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: