Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа №7- 159/2010 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2010 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Подзігун Г.В.

при секретарі Майстренко О.М.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2

ОСОБА_3

представників відповідачів ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

представників третьої особи ОСОБА_7

ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Миколаївської міської ради, ОСОБА_10 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування, покладення зобовязань та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_9 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Миколаївської міської ради, ОСОБА_10 про визнання недійсним договору дарування 43/100 частин житлового будинку з відповідною частиною прилеглих до нього господарських та побутових будівель і споруд, які розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Поштова,82, що був укладений01.11.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за №901, встановлення факту прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її батька ОСОБА_12, померлого 06.02.2002 року та визнання права власності в порядку спадкування за законом після його смерті на вищевказане нерухоме майно.

В ході розгляду справи позивачка змінила позовні вимоги в частині визнання договору недійсним та просила визнати недійсним договір купівлі- продажу 43/100 частин житлового будинку з відповідною частиною прилеглих до нього господарських та побутових будівель і споруд, які розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Поштова,82, що був укладений 01.11.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за №901. При цьому позивачка просила суд застосувати наслідки недійсності правочину та зобовязати ОСОБА_2 повернути їй спірне нерухоме майно.

ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу 43/100 частин житлового будинку №82 повул. Поштовій в м. Миколаєві, який був укладений між нею та ОСОБА_9 в простій письмовій формі 10.10.2001 року, та визнання за нею права власності на дану частину будинку.

В ході розгляду справи ОСОБА_3 уточнила вимоги зустрічного позову, виключивши із нової редакції позовної заяви вимоги про визнання права власності.

Ухвалою від 24.02.2009 року зустрічний позов прийнятий судом та обєднаний із первісним.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 змінені позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що ОСОБА_9 як неповнолітня дочка спадкодавця, якої на час відкриття спадщини виповнилось лише 10 років, фактично прийняла спадщину у вигляді 43/100 частин житлового будинку з відповідною частиною прилеглих до нього господарських та побутових будівель і споруд, що розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Поштова,82, що є підставою для визнання за нею права власності в порядку спадкування на дане спадкове майно. Також представник позивача посилався на недійсність укладеного 01.11.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 договору купівлі-продажу частини вказаного будинку, оскільки остання не мала права на відчуження даного нерухомого майна. При цьому просив відмовити у задоволенні зустрічного позову у звязку із безпідставністю позовних вимог, оскільки між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, договір купівлі-продажу спірного майна не укладався.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 вимоги первісного позову не визнали, просили задовольнити зустрічний позов, посилаючись на укладення між нею та ОСОБА_14 договору купівлі-продажу належних йому на праві власності 43/100 частин житлового будинку №82 по вул. Поштовій в м. Миколаєві та повне виконання сторонами умов договору, внаслідок чого вона набула право власності та розпорядження даним майном, яке використала шляхом продажу майна 01.11.2005 року ОСОБА_2

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 позов не визнали та суду пояснили, що ОСОБА_2 придбала частину будинку №82 по вул. Поштовій за договором купівлі-продажу, який повністю відповідає вимогам діючого законодавства, та є добросовісним набувачем, у звязку з чим передбачені законом підстави для витребування у неї вказаного майна відсутні.

Представник Миколаївської міської ради ОСОБА_15 просила вирішити спір на розсуд суду.

Відповідачка ОСОБА_16 в судове засідання не зявилась, про причини неявки не повідомила, заперечень проти позову не надала.

Представники третьої особи Служби у справах дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просили про задоволення первісного позову.

Третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_11 JI.A. до суду не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову заперечувала.

Представник Четвертої Миколаївської державної нотаріальної контори до суду не зявився, надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти позову не надано.

Ухвалою суду справа розглянута за відсутності відповідачки ОСОБА_10 та представника третьої особи, оскільки в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_12 та ОСОБА_17, шлюб між якими розірваний 15.07.1997 року. (а.с.8,9 том 1)

25.06.1999 року сімя ОСОБА_17 поставлена на облік служби у справах неповнолітніх Центрального району виконкому Миколаївської міської ради як неблагонадійна.

ОСОБА_12 на підставі Свідоцтва про право власності, яке видане виконкомом Центральної районної ради народних депутатів 14.04.1997 року, належав жилий будинок №82 по вул. Поштовій в м. Миколаєві. 23.05.1997 року ОСОБА_12 подарував 57/100 частин даного будинку своєї матері ОСОБА_18, після чого в його власності залишилось 43/100 частини даного будинку з відповідною часткою прилеглих до нього господарських та побутових будівель і споруд, (а.с.10,12,14 том 1)

Як пояснила ОСОБА_3, в кінці 2000 року між нею та ОСОБА_12 був укладений договір позики, згідно умов якого вона позичила ОСОБА_12 грошові кошти в розмірі 7000 грн., які він зобовязався повернути через три місяця. Однак в цей строк ОСОБА_12 гроші не повернув, у звязку з чим в жовтні 2000 року вони досягли домовленості щодо повернення грошей в строк до 15.11.2001 року, в іншому разі боржник зобовязався оформити в указаний строк договір купівлі-продажу належних йому на праві власності 43/100 частин спірного будинку, про що видав розписку.

Однак вказану розписку не можна вважати договором купівлі-продажу виходячи з наступного.

Згідно вимог статті 224 ЦК України, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупця, а останній зобовязується прийняти майно та заплатити за нього визначену грошову суму. При цьому стаття 227 даного Кодексу передбачає обовязкове нотаріальне посвідчення такого договору.

Порядок визнання дійсним нотаріально не посвідченого договору передбачає стаття 220 ЦК України, у відповідності до якої якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Як встановлено в судовому засіданні, після складення вказаної розписки ОСОБА_12 продовжував проживати в ІНФОРМАЦІЯ_2 та не передавав його у власність ОСОБА_3, тобто виконання договору не відбулось.

Таким чином, у відповідності до вимог ст.ст.224,227 ЦК України ( в ред. 1961 року), ст.220 ЦК України, суд не вбачає передбачених законом підстав длявизнання дійсним договору купівлі-продажу 43/100 частин житлового будинку №82 по вул. Поштовій в м. Миколаєві, який був укладений 10.10.2001 року в простий письмовій формі між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 Тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Щодо вимог первісного позову, суд також вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

06.02.2002року помер ОСОБА_12 та після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 43/100 частин житлового будинку з відповідною частиною прилеглих до нього господарських та побутових будівель і споруд, які розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Поштова,82. В передбачений законом для прийняття спадщини шестимісячний строк та після його спливу ні ОСОБА_17, як законний представник спадкоємця першої черги після смерті ОСОБА_12 неповнолітньої ОСОБА_9, ні служба у справах неповнолітніх Центрального району виконкому Миколаївської міської ради, на обліку якої перебувала сімя дитини, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від її імені не звертались.

Маючи намір отримати борг, ОСОБА_3 декілька разів приїжджала за місцем проживання боржника та в серпні 2005 року дізналася, що він помер. Після цього вона звернулась з вимогою про повернення грошей до ОСОБА_17, якої предявила розписку ОСОБА_12 та запропонувала прийняти спадщину, продати будинок та повернути їй гроші, на що остання пояснила, що не має можливості оформити прийняття спадщини у звязку із відсутністю паспорта. Як вказувала ОСОБА_3, при цьому між ними була досягнута домовленість про визнання договору купівлі-продажу дійсним в судовому порядку та продаж будинку, після чого ОСОБА_17 повинна була придбати житло для своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_9, а залишок грошей повинна була отримати ОСОБА_3 в рахунок боргу ОСОБА_12 На виконання умов даної домовленості ОСОБА_3 звернулась до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на належну ОСОБА_12 частину будинку.

27.09.2005року рішенням суду позов був задоволений, договір купівлі- продажу 43/100 частин житлового будинку №82 по вул. Поштовій в м. Миколаєві, що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 10.10.2001 року, визнаний дійсним з визнанням за ОСОБА_3 права власності на вказане нерухоме майно, (а.с.17 том 1)

01.11.2005року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування 43/100 частин житлового будинку з відповідною частиною прилеглих до нього господарських та побутових будівель і споруд, які розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Поштова,82, який був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за №901. (а.с.15 том 1)

Як пояснила ОСОБА_3, що підтверджується письмовими доказами,року ОСОБА_17 подана апеляційна скарга на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, після чого вона передала ОСОБА_17 для купівлі жилого будинку на імя ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 7000 доларівСША. 22.02.2007 року ОСОБА_17 придбала житловий будинок, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, село Гурївка, вул. 8 Березня,3 (а.с.З том 2). 30.03.2007 року ОСОБА_17 була складена розписка про отримання від ОСОБА_3 вказаної грошової суми (а.с.139 том 1). При цьому ОСОБА_17 подала до Апеляційного суду Миколаївської області заяву про відмову від апеляційної скарги, яка не була прийнята судом у звязку із подачею апелянтом 18.04.2007 року заяви, в якої вимоги апеляційної скарги ОСОБА_17 підтримала (а.с. 148,149,150 том 2).

18.04.2007року колегією суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області винесена ухвала про задоволення скарги, скасування рішення суду та направлення справи до Центрального районного суду на новий розгляд, (а.с. 129 том 1).

Ухвалою суду від 02.07.2007 року позов ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною та визнання права власності залишений без розгляду на підставі п.5 ч.І ст.207 ЦПК України (а.с. 152 том 2).

03.03.2008року ОСОБА_17 звернулась до суду від імені неповнолітньої ОСОБА_9 з позовом про визнання недійсним договору дарування 43/100 частин житлового будинку з відповідною частиною прилеглих до нього господарських та побутових будівель і споруд, які розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Поштова,82, що був укладений01.11.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за №901, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від23.04.2008 року даний позов залишений без розгляду на підставі п.5 ч.І ст.207 ЦПК України, (а.с. 153,154,155,156 том 2)

13.01.2009року рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва договір дарування, що був укладений між відповідачами 01.11.2005 року, визнаний удаваним. При цьому судом визнано, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 01.11.2005 року був укладений договір купівлі-продажу 43/100 частин житлового будинку з відповідною частиною прилеглих до нього господарських та побутових будівель і споруд, які розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Поштова,82, продаж яких вчинено за 13000 доларів США. Дане рішення ні позивачкою ОСОБА_9 ні її представником ОСОБА_1 не оскаржене та набрало законної сили. (а.с. 133,134 том 1).

Згідно вимог ч. З ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

За час розгляду справи ні позивачка ОСОБА_9 ні її представник ОСОБА_1 не використали наданого їм законом та розясненого судом права на оскарження вказаного рішення.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до вимог ч.З ст.61 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування 43/100 частин житлового будинку з відповідною частиною прилеглих до нього господарських та побутових будівель і споруд, які розташовані заадресою: м. Миколаїв, вул. Поштова,82, що був укладений 01.11.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за №901, задоволенню не підлягають.

При цьому суд враховує, що в судовому порядку можуть бути встановлені лише факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, як це передбачено ст.256 ЦПК України та розясненнями, що містяться в пунктах 1 та 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 березня 1995 року №5 (з наступними змінами) „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення та вважає, що факт встановлення факту прийняття ОСОБА_9 спадщини, яка відкрилась після смерті її батька ОСОБА_12, померлого 06.02.2002 року, не породжує для ОСОБА_9 правових наслідків для прийняття спадщини, у звязку з чим в задоволенні цих вимог також слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до вимог ст.328 ЦК України, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_9 про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_12 на 43/100 частин житлового будинку з відповідною частиною прилеглих до нього господарських та побутових будівель і споруд, що розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Поштова,82.

Таким чином, слід відмовити в задоволенні як первісного так й зустрічного позову в повному обсязі.

У відповідності із ст.ст.81,88 ЦПК України, враховуючі ціну первісного та зустрічного позовів, суд вважає за необхідне достягнути на користь держави з ОСОБА_9 судовий збір в розмірі 569 грн. 04 коп. При цьому із ОСОБА_3 на користь держави слід достягнути судовий збір в розмірі 970 грн. 62 коп., на користь ГУ ДКУ у Миколаївській області витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 90 грн.

Керуючись ст. ст. 8,10,30,212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Миколаївської міської ради, ОСОБА_10 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, покладення зобовязань - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави судовий збір в розмірі 569 грн. 04 коп.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 970 грн. 62 коп., на користь ГУ ДКУ у Миколаївській області витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 90 грн.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подачі заяви.

Суддя Подзігун Г.В.