№2-79/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2010р. Вільногірський міський суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Литвинової Р.А.

при секретарі Заіка А.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача (за зустрічним позовом) - професійної спілки філії «Вільногірський ГМК» ЗАТ «Кримський титан» ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вільногірську цивільну справу за позовом ЗАТ «Кримський титан» в особі філії «Вільногірський ГМК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором та за зустрічним позовом

ОСОБА_2 до ЗАТ «Кримський титан» в особі філії «Вільногірський ГМК», професійної спілки філії «Вільногірський ГМК» (третя особа - виконавчий комітет Вільногірської міської ради) про визнання недійсними договору та ОСОБА_4 про порядок надання житла працівникам комбінату за адресою - м. Вільногірськ, бульвар Миру, № 13,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ЗАТ «Кримський титан» в особі філії «Вільногірський ГМК» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнейня заборгованості за договором, в якому, з врахуванням наданої пізніше заяви про збільшення позовних вимог, зазначає наступне.

Відповідно до умов договору №64 від 01.02.2006р., укладеного з відповідачем ОСОБА_2, він на підставі добровільного волевиявлення взяв на себе зобов'язання частково відшкодувати позивачу витрати, які понесені ним при будівництві квартири №215, розташованої за адресою бульвар Миру, 13 в м. Вільногірську у розмірі 19680.00грн. в строк з 01.02.2006р. до 01.02.2011р. щомісячними платежами по 328.00грн.

Відповідно до узгодженого графіку (додаток №1 до договору №64 від 01.02.2006р.) відповідач станом на 01.05.2008р. зобов'язаний був відшкодувати позивачу понесені ним витрати у розмірі 8856.00грн. (328грн.х27місяців).

Відповідно до поданої відповідачем заяви від 12.01.2006р. відшкодування позивачу зазначених коштів здійснювалось шляхом утримання з заробітної плати відповідача. Однак, 02.02.2007р. ним надана заява на ім'я керівника ГМК про відмову від виплат по заяві від 12.01.2006р.

Таким чином, в порушення договірних зобов'язань відповідач в період з 01.02.2006р. до 01.02.2007р. відшкодував витрати тільки у розмірі 3936.00грн.

На пропозицію позивача в добровільному порядку погасити заборгованість відповідач не відреагував, заборгованість не сплатив.

Станом на 01.07.2010р. заборгованість зросла і складає 13 448.00грн., яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідача, також викладена вимога про стягнення судових витрат.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ЗАТ «Кримський титан» в особі філії «Вільногірський ГМК», професійної спілки філії «Вільногірський ГМК» про визнання недійсними договору та ОСОБА_4 про порядок надання житла працівникам комбінату за адресою - м. Вільногірськ, бульвар Миру, № 13, в якому зазначив наступне.

Він та члени його сім'ї знаходились на квартирному обліку за місцем його роботи, як такі, що потребували поліпшення житлових умов, весь час його сім'я проживала в найманому житлі.

В 2006р. відповідачем було надано йому житло як молодому спеціалісту, з директорського фонду житла. Його було викликано до Вільногірськош міськвиконкому, де було запропоновано укласти договір №64 від 01.02.2006р. на часткове відшкодування витрат на будівництво. Спочатку він відмовлявся від підписання спірного договору, оскільки вважав, що житло він повинен отримати безкоштовно, однак представники відповідача заявили йому, що у разі його відмови від підписання спірного договору він житла не отримає ніколи.

Тому, як він зрозумів, що якщо він не підпише договір, то не отримає квартиру, він змушений був підписати вказаний договір.

Згідно умов спірного договору він змушений був взяти на себе обов'язок до 01.02.2011р. сплатити на користь відповідача грошову суму у розмірі 19 680грн.

Одразу після підписання цього договору він отримав ордер на вселення до АДРЕСА_1 та вселився з сім'єю до цієї квартири.

Він вважає, що укладений договір може бути визнаний недійсним, тому що, на його думку, він укладений з порушенням норм житлового законодавства України, тому що не передбачено отримання житлового приміщення в безстроковий найм з оплатою грошових коштів в рахунок компенсації вартості витрат на будівництво цього житлового приміщення Згідно з законодавством оплата пайових внесків передбачена для членів житлово-будівельних кооперативів, а він не був членом такого кооперативу, тому не повинен був сплачувати кошти за отримане житло.

Тому він вважає укладення спірного договору суттєвим порушенням його житлових прав. Житловий кодекс України взагалі не передбачає укладення такого виду договорів, як відшкодування витрат на будівництво. Цей договір він уклав під впливом тяжких обставин на вкрай невигідних умовах, він повинен був отримати дану квартиру безкоштовно, а сума 19 680грн. є для нього дуже великою, приймаючи до уваги, що він має на утриманні малолітню дитину та враховуючи його щомісячний дохід на момент укладення спірного договору. Тому, враховуючи цю обставину, суд повинен визнати такий договір недійсним, незалежно від того, хто був ініціатором цього договору.

Позивач (за зустрічним позовом) ОСОБА_2 зазначає, що оскільки були порушені конституційні права людини та громадянина, то правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, тому такий правочин є нікчемним.

Він також зазначає, що ОСОБА_4 про порядок надання житла за адресою м.Вільногірськ бульвар Миру, 13 для працівників комбінату не відповідає нормам законодавства про працю України, нормам житлового та цивільного законодавства, оскільки воно розроблене на підставі Закону України «Про підприємства в Україні», який станом на 27.01.2004рр. втратив силу. Це ОСОБА_4 є частиною колективного договору на 2004р. і його умови погіршують його права, порівняно з Галузевою угодою гірничо-металургійного комплексу України на 2003-2004р.р. та з колективним договором з відповідачем на 2003р.

Згідно з колективним договором працівники комбінату, які потребують поліпшення житлових умов, не були зобов'язані укладати з відповідачем-1 договір на відшкодування витрат на будівництво житла, яке розподіляється відповідачем-1 за узгодженням з відповідачем-2. Згідно з п.6.6 колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом на 2004р. було передбачено, що розподіляти житло тільки працівникам комбінату згідно з установленою чергою та відповідно до ОСОБА_4 про порядок надання та використання цільової позики на будівництво житла, затвердженого на зборах трудового колективу 29.07.2003р. (додаток 34). Тобто, положення п.6.6 колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДП «ВД ГМК» на 2004р. щодо його права на безкоштовне отримання житла погіршувалося відносно' до положень п.6.6 колективного договору на 2003р.

На думку відповідача позивач незаконно вніс зміни до Колективного договору стосовно додатку №34, замінивши ОСОБА_4 про порядок надання та використання цільової позики на будівництво житла, яке частково відповідало Галузевій угоді, на спірне ОСОБА_4, яке в цілому не відповідає п.6.17 Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2003-2004р.р., оскільки в ньому була мова про пільгову позику для поліпшення житлових умов, а не про надання житла з урахуванням добровільної участі в його будівництві.

На думку відповідача ОСОБА_2 умови спірного ОСОБА_4 не відповідають Правилам обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень, оскільки в Правилах немає вимоги про надання заяви про добровільну участь у витратах на будівництво житла. Він вважає додатковою підставою для визнання недійсним договору №64 від 01.02.2006р. недійсним - укладення цього договору на підставі ОСОБА_4 відповідачів, яке не відповідало на час укладення договору чинному законодавству.

Відповідач ОСОБА_2 в своєму зустрічному позові просить визнати недійсним з 27.08.2004р. ОСОБА_4 про порядок надання житла за адресою - м. Вільногірськ бульвар Миру, №13 для працівників комбінату, затвердженого сумісним рішенням адміністрації та професійної спілки ДП ВГГМК від 27.08.2004р. (додаток №34 до колективного договору на 2004р. між адміністрацією та трудовим колективом ДП «Вільногірський державний гірничо- металургійний комбінат» ДАК «Українські поліметали»), також просить визнати недійсним договір №64 від 01.02.2006р. на часткове відшкодування витрат на будівництво, укладений між ОСОБА_2 та філією «Вільногірський ГМК» ЗАТ «Кримський титан».

В судовому засіданні представник позивача підтримав пред'явлений позов, висловивши заперечення проти зустрічного позову та пояснив суду, що спірний договір було укладено на підставі ст.6 ЦК України. Цей договір було підписано сторонами, він почав виконуватись, тобто відповідно до його умов із заробітної плати відповідача за його заявою проводились відрахування по 328грн. щомісяця.

Спочатку відповідач добросовісно виконував зобов'язання за договором, а через рік написав заяву про припинення утримань із його заробітної плати.

Спірний договір - це не є договором найму житла, він не регулює порядок надання житла. При його укладенні сторони керувались ОСОБА_4 про порядок надання житла за адресою - м. Вільногірськ бульвар Миру, №13 для працівників комбінату за 2003, 2004, 2005 роки, яке було погоджено з профспілкою комбінату, цей договір не суперечить нормам Житлового кодексу України, тому що існуючі між сторонами правовідносини регулюються не Житловим, а Цивільним кодексом.

Перше ОСОБА_4 в 2003р. називалось про надання позики, воно відповідало галузевій угоді і колективному договору, який узгоджувався між адміністрацією та трудовим колективом. Але оскільки не вдалось залучити до співробітництва банківські установи, довелось розробити новий порядок надання житла, це відбулось у 2004р. Помилки тут немає в тому, що вони зазначили ОСОБА_4 про підприємства, головним є те, що при цьому керувались ст.6 ЦК України.

Щодо зустрічного позову представник позивача пояснив, що відповідача ніхто не примушував підписувати спірний договір. Він був підписаний в лютому, а договір найму з ним було укладено в січні 2006р. Не є правдивим те, що спірний договір укладено на невигідних умовах, адже розраховано, що по 328грн. на місяць відповідач буде сплачувати до 2011 року, без врахування інфляції, пені та інших штрафних санкцій, сума договору є зафіксованою і комбінат в жодному випадку її не збільшував. Навпаки, працівникам йшли назустріч і, хто про це просив, надавались різноманітні розстрочки та відстрочки оплати вказаних сум. Вартість квартири відповідача не відповідає тим затратам, які понесло підприємство на будівництво житла. ЗАТ «Кримський титан» пішов назустріч працівникам, в результаті чого було продовжено та завершено будівництво житла.

Тому вірніше було б вважати, що невигідними умовами по цьому договору були ці умови для ГМК, а не для відповідача. Фактично, можна так вважати, що він отримав безпроцентний кредит і не зрозуміло, - чому для нього це є невигідним. Для вирішення всіх індивідуальних питань була створена спеціальна комісія, надавались розстрочки від 5 до 10 років.

В договорі і в ОСОБА_4 ніде не написано, що якщо робітник відмовиться підписувати договір, то він не отримає квартиру. Якщо особа мала бажання приймати участь у такому проекті, то вона укладала договір добровільно і ніхто її не примушував. ЖК України не передбачає витрати на будівництво, але при укладенні спірного договору сторони керувались Цивільним кодексом. Ідея надання житла таким чином виникла в 2003р., це скрізь освітлювалось і обговорювалось. Якби у відповідача дійсно виникла якась тяжка обставина, він би міг про це повідомити і це можна було обговорити на комісії, відстрочити або розстрочити виплати.

Обставини відповідача не можна назвати тяжкими, матеріальне становище його покращилось в порівнянні з тим періодом, коли укладався спірний договір, на даний час його середньомісячна заробітна плата є вищою, ніж середня заробітна плата по м. Вільногірську.

Представник позивача просить задовольнити позов комбінату з врахуванням збільшення ціни позову та відмовити ОСОБА_2 в задоволенні зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_2 пред'явлений до нього позов не визнав, свою зустрічну позовну заяву підтримав і пояснив суду, що він перебував в черзі на отримання житла, коли підійшла його черга, то йому надали житло, він підписав спірний договір. На протязі року він проводив передбачені його умовами платежі, а потім приватизував квартиру і перестав платити по договору.

У відповідях на запитання відповідач доповнив, що працює на підприємстві позивача він з 1997р., приблизно в 2006-2007р. він став на пільгову чергу як молодий спеціаліст і з директорського фонду (5%) йому було виділено квартиру. З колективним договором, де є ОСОБА_4 про надання цих квартир, він ознайомлювався завчасно. Йому було відомо про те, що через фінансові труднощі, будівництво будинку, де йому виділена квартира, було призупинено. Квартиру він приватизував у березні 2008р., до цього з питанням приватизації він нікуди не звертався і в цьому йому ніхто не перешкоджав. Спірний договір його підписувати ніхто не заставляв. На даний час він вважає, що квартиру він отримав безкоштовно, тому і не повинен нічого платити по договору. Він просить задовольнити його позов і відмовити позивачу в задоволенні первісного позову.

Представник відповідача - ОСОБА_5 приєднався та підтримав пояснення його довірителя. Він вважає спірний договір недійсним за підстав, викладених в позові. Квартира ОСОБА_2 надана в порушення існуючих в Україні Правил про надання житла громадянам. Прийняте комбінатом ОСОБА_4 про часткове відшкодування витрат на житло суперечить законодавству і погіршує права громадян. На його думку, спірний договір укладався під впливом тяжких обставин, тому його треба визнати недійсним.

Представник відповідача - професійної спілки філії «Вільногірський ГМК» (за зустрічним позовом) позов не визнав, суду пояснив, що він є працівником профспілкового комітету. Він повністю підтверджує та підтримує все те, що висловив представник ГМК. ОСОБА_4 про порядок надання житла по бульвару Миру, 13 не суперечить законодавству України, воно повністю відповідає всім його нормам.

Колективні договори приймаються на конференції, заздалегідь перед цим ці всі питання обговорювались, все було гласно, відкрито. Вони сумісно з представником адміністрації об'їздили багато підприємств і ніхто вже не будував житло, а ГМК відшукав таку можливість, щоб все-таки добудувати житло, в 2004р. будівництво зупинилось і трудовий колектив запропонував так зробити. Вони направляли проект цього ОСОБА_4 в область, де йому дана експертна оцінка, зауважень з цього приводу до них не було, це ОСОБА_4 відповідає законодавству і міністерському положенню і тому трудовий колектив ГМК його прийняв.

Представник відповідача не має права давати оцінку колективному договору, це є правом трудового колективу. Питання про часткове відшкодування комбінату понесених ним витрат на будівництво житла було ініційовано саме трудовим колективом, воно ретельно обговорювалось на всіх рівнях і було прийнято спільно адміністрацією та трудовим колективом і приймати такі рішення - це є виключним правом трудового колективу, а не сторонніх осіб.

ОСОБА_2 отримав житло позачергово, на підставі пільги, тоді було 5% виділеного житла - це директорський фонд. Відносно ОСОБА_2 було клопотання генерального директора, профком його розглянув, дав згоду і йому було виділено житло.

Треба вірно розуміти те, що квартира ОСОБА_2 виділена згідно за нормами ЖК України, а спірний договір укладено на підставі ЦК України. Зараз склалась така ситуація, що ОСОБА_2 увійшов в протиріччя не тільки з умовами укладеного ним договору, але і з колективним договором підприємства, що є неприпустимим. Він просить задовольнити первісний позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Від третьої особи (за зустрічним позовом) - Вільногірського міськвиконкому, надійшла телефонограма з клопотанням проводити розгляд даної справи без участі її представника (а.с.209).

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що приблизно в 2003р. на комбінаті в питаннях будівництва житла виникли фінансові проблеми, оскільки будівництво житла здійснювалось за рахунок прибутку, а його на той час не було, треба було залучати іноземні інвестиції, в чому також були проблеми. Тому було піднято питання про залучення додаткових коштів для завершення будівництва будинку №13 по бульвару Миру в м. Вільногірську і було вирішено, щоб люди частково компенсували витрати на будівництво. Це питання було включено в колективний договір, воно довго обговорювалось в трудових колективах, освітлювалось в пресі.

Було два варіанти вирішення цієї проблеми - перша, це часткове відшкодування шляхом залучення коштів через установи банків, але банки відмовились, бо для них це було невигідно. Потім затвердили інше положення, воно було'більш пільговим для працівників, тобто без відсотків, шляхом укладення договорів. Ці договори укладались на добровільній основі, підписувались вони після видачі ордерів. Від ОСОБА_2 ніяких претензій з цього питання не було, із скаргою до нього він не звертався.

Згідно з ОСОБА_4, затвердженим на конференції, була створена велика комісія, куди запрошувались працівники, обговорювались всі питання, тобто про розмір заробітної плати, про строки погашення боргу та багато інших моментів. Якби не було часткового відшкодування на будівництво будинку, то могли б не завершити його будівництво взагалі. Навіть якби хтось відмовився від часткового відшкодування і не уклав би договір про це, то все одно він би отримав квартиру, але можливо в іншому будинку, де звільнялись квартири. Після затвердження ОСОБА_4, кожен особисто писав заяву про згоду на відрахування певних коштів із його заробітної плати, і ніхто нікого силою не примушував

до підписання вказаного договору.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що в той час вона працювала спеціалістом з квартирного обліку на ГМК і приймала участь у підготовці спільного рішення адміністрації та трудового колективу про порядок надання житла по бульвару Миру, 13. Вона готувала документи, потім передавала їх до міськвиконкому, а ОСОБА_8 видавала ордера. Після отримання ордеру підходили до неї для оформлення договору найму житлового приміщення, а потім працівник ГМК, юрист Баранова оформляла договори на часткове відшкодування витрат на будівництво житла. Це здійснювалось після того, як нею було оформлено договір найму. їй відомо, що ОСОБА_2 була надана квартира як молодому спеціалісту, він укладав договір найму та договір на часткове відшкодування витрат на будівництво окремої секції будинку №13 по бульвару Миру. Вся ця процедура відбувалась в приміщенні виконкому, заходили, як правило, по одному чоловіку. З ОСОБА_2 проблем ніяких не було, він все підписав, ніяких питань не задавав, будь-яких заперечень не висловлював. Ні вона, ні ОСОБА_9 не пропонували людям, щоб вони спочатку укладали договір на часткове відшкодування коштів на будівництво, а потім щоб видавати ордер та укладати договір найму, робили все по порядку.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що вона, як юрист ГМК, в приміщенні міськвиконкому укладала з людьми договори про часткове відшкодування коштів, витрачених на будівництво окремої секції будинку. Вона пам'ятає, що пропонувала ОСОБА_2 укласти такий договір. Це було після того, як спеціаліст виконкому з питань побуту ОСОБА_8 оформляла з людьми договори найму жилих приміщень, а потім вже вона (свідок) оформляла договори по частковим затратам.

Вона пам'ятає, що ОСОБА_2 ознайомився з договором, підписав його, а потім написав заяву про спосіб проведення відрахувань, тобто написав, щоб утримували з його заробітної плати за місцем роботи.

Договір підписувався 01.02.2006р., з її боку ніяких погроз не було, ОСОБА_2 не заперечував проти підписання такого договору. Генеральний директор підписав цей договір 01.02.2006р., з 12.01.2006р. до 01.02.2006р., тобто поки його підписав генеральний директор, ОСОБА_2 не відмовився від договору. Квартиру він би отримав в любому випадку, навіть якби не підписав договір. Як працівнику юридичного відділу, їй відомо, що ОСОБА_2 на протязі року справно виконував обов'язки по договору, тобто йшли відрахування з його заробітної плати, а потім він написав заяву, що відмовляється оплачувати кошти по цьому договору.

Матеріалами справи встановлено наступне.

01.02.2006р. між сторонами було укладено договір №64 на часткове відшкодування витрат, понесених позивачем при будівництві квартири АДРЕСА_2, що підтверджується його копією ( а.с.9,10).

Згідно з розрахунком ціни позову за вказаним договором станом на лютий 2007р. ОСОБА_2 сплачено 3936грн. (а.с.11,183), заборгованість станом на 01.07.2010р. складає 13 448.00грн. (а.с.184).

Комбінат неодноразово повідомляв відповідача про необхідність погашення заборгованості, що підтверджено копіями листів на адресу ОСОБА_2, які ним отримано (а.с.13,14).

Заявою від 12.01.2006р. ОСОБА_2 просив утримувати із його заробітної плати щомісяця по 328грн. відповідно до договору №64 від 01.02.2006р. ( а.с.16).

Своєю заявою від 02.02.2007р. він просив припинити зазначені відрахування, що видно з копії даної заяви (а.с. 15).

Для розгляду справи надано копію колективного договору на 2004р. (а.с.36-39) та на 2005р. (а.с.44-46), додатком №46 до якого є ОСОБА_4 про порядок надання житла працівникам комбінату по бульвару Миру, №13 в м. Вільногірську (а.с.47,48).

Додатком до колективного договору ДП «ВД ГМК» на 2004р. було ОСОБА_4 про порядок надання та використання цільової позики на будівництво житла для працівників комбінату (а.с.40).

Спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету ДП «ВД ГМК» від 27.08.2004р. було внесено зміни в ОСОБА_4 про порядок надання та використання цільового займу на будівництво житла по бульвару Миру, №13 в м. Вільногірську для працівників комбінату (а.с.41-43).

Надано також копію колективного договору на 2006р. між стороною власників та трудовим колективом філії «Вільногірський ГМК» ЗАТ «Кримський титан» (а.с.49-52).

Також для розгляду справи надано копію Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2003-2004р.р., 2005-2006р.р. (а.с.53-56). 28.10.2005р. відбулося засідання комісії про надання житла з добровільним залученням коштів на будівництво житла, про що складено протокол (а.с.57,58). На ньому було заслухано заяву ОСОБА_2 про надання житла з добровільним залученням коштів на будівництво житла по бульвару Миру, №13 терміном на 5 років.

03.03.2006р. рішенням Вільногірського міськвиконкому було затверджено спільне рішення №31 адміністрації філії «Вільногірський ГМК» ЗАТ «Кримський титан» та профспілкового комітету ДП «ВД ГМК» від 22.11.2005р. про надання житла працівникам комбінату, в числі яких під порядковим № 14 значився ОСОБА_2 (а.с.59-61).

12.01.2006р. з ОСОБА_2.В. було укладено договір №128 найму жилого приміщення в будинках філії «Вільногірський ГМК» ЗАТ «Кримський титан» ( а.с.62,63).

13.06.2005р. генеральний директор підприємства позивача звертався до прокурора м. Вільногірська з проханням надати роз'яснення, - чи не порушено норми законодавства при наданні житла на умовах часткового відшкодування його вартості. З відповіді прокурора вбачається, що рішення адміністрації та профспілки комбінату №28 від 23.05.2005р., №29 від 14.06.2005р., № 30 від 21.06.2005р. про надання житла працівникам комбінату по бульвару Миру, №13 в м. Вільногірську прийняті у відповідності з чинним законодавством і не порушують прав інших громадян. Витребування заяв від працівників комбінату про небажання отримувати житло на умовах, оговорених у вищеназваному ОСОБА_4 не є обов'язковим (а.с.64,65).

До матеріалів справи долучено довідки про заробіток ОСОБА_2 за 2006-2008р.р., з яких помічається значне підвищення заробітної плати в порівнянні з тим періодом, коли укладався спірний договір (а.с.66-68).

20.02.2007р. Вільногірським міським судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_10 до ЗАТ «Кримський титан» про визнання недійсним договору про відшкодування витрат на будівництво квартири та стягнення понесених збитків і моральної шкоди (а.с.69-72), в задоволенні позову було відмовлено.

Аналогічне рішення було ухвалено Вільногірським міським судом 30.04.2010р. за позовом ОСОБА_11 (а.с.199-205), яке Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.09.2010р. за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_11 було залишено без змін (а.с.206-208).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.06.2007р. за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_10 було залишено без змін рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.02.2007р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_10 до ЗАТ «Кримський титан» про визнання недійсним договору про відшкодування витрат на будівництво квартири та стягнення понесених збитків і моральної шкоди, що видно з копій названих судових рішень (а.с.73,74).

19.07.2005р. виконавчим комітетом Вільногірської міської ради було прийнято рішення №10 «Про затвердження Акту Державної приймальної комісії по введенню в експлуатацію закінченої будівництвом блок-секції №1 житлового будинку за поштовою адресою - бульвар Миру, №13, квартири №№181-216», що вбачається з наданої копії зазначеного документа (а.с.85-88), додано Акт приймання-передачі житлового будинку №1, бульвар Миру, 13, блок- секція №1 в комунальну власність згідно рішення сесії Вільногірської міської ради №1250- 52/1У від 22.03.2006р. (а.с.89-92).

12.01.2006р. ОСОБА_2 було отримано ордер на житлове приміщення №3 серії Н на отримання квартири АДРЕСА_3, що видно з наданої копії (а.с.93).

Відповідно до Правил обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, та надання жилих приміщень в УРСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР від 11.12.1984р. №470 було зібрано всі необхідні документи. Вільногірського міського радою було надано до суду копії документів, з яких складається облікова справа по отриманню квартири ОСОБА_2 (а.с.94-106).

В газеті «Вісник комбінату» за 07.08.2003р. розміщена інформація про те, що колективний договір за 1-е півріччя 2003р. визнано виконаним (а.с.114), в газеті від 14.08.2003р. розміщена інформація про затвердження ОСОБА_4 про порядок надання та використання цільового займу на будівництво житла по бульвару Миру, №13 в м. Вільногірську (а.с.115). В газеті від 25.09.2003р. інформувалось про те, що 17.09.2003р. відбулось 1-е засідання комісії по наданню цільового займу на будівництво житла по бульвару Миру, №13 (а.с.116), інформація щодо вказаного питання також надавалась в названій газеті від 24.01.2004р.

Відповідно до висновків незалежної оцінки житлового приміщення, яке надано ОСОБА_2, ринкова вартість наданої квартири складає 19680 грн. (а.с.198).

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, пояснення інших учасників процесу, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення основного позову в повному обсязі та про відмову в задоволенні зустрічного позову з наступних підстав.

Зокрема, приймаючи рішення по первісному позову, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст.ст.10,11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позовні вимоги позивача знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду справи.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України договори є підставою виникнення цивільних прав та

обов'язків і як будь-який правочин, є актом, що виражає спільну волю сторін. В зміст договору входять ті умови, на яких сторони погодились виконувати договір, вони повинні дотримуватись взятих на себе зобов'язань.

Статтею 525 ЦК України закріплена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

У відповідності до вимог ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з нормами цивільного законодавства зобов'язання, підставою виникнення яких є договір, мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності і справедливості. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини, що випливають із договірних зобов'язань, а саме : між ними укладено договір №64 від 01.02.2006р., відповідно до якого відповідач на підставі добровільного волевиявлення взяв на себе зобов'язання частково відшкодувати позивачу витрати, які понесені ним при будівництві квартири №215, розташованої по бульвару Миру, №13 в м. Вільногірську Дніпропетровської області, яка була надана відповідачу на підставі договору найму №128 від 12.01.2006р. (а.с.93), розмір витрат 19 680.00грн., вони повинні бути погашені в строк з 01.02.2006р. до 01.02.2011р. щомісячними платежами по 328грн.

Однак, як встановлено в процесі судового розгляду договірні зобов'язання відповідачем виконано частково, тобто ним було внесено грошові кошти тільки на протязі року. В результаті невиконання своїх зобов'язань відповідачем станом на 01.07.2010р. утворилась заборгованість в сумі 13 448.00грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного суд дійшов до висновку про задоволення позову ЗАТ «Кримський титан» в особі філії «Вільногірський ГМК».

Крім задоволення цього позову в основній його частині, у відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені ним судові витрати в розмірі 166.28грн., з яких - 136.28грн. - державне мито, 30.00грн. - витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Судові витрати позивачем підтверджено документально (а.с.1,2,182).

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні зустрічному позову суд виходив з наступного.

У відповідності до ст.ст.10,11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В процесі судового слідства позовні вимоги ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження. В обґрунтування своїх позовних вимог ним не надано жодних доказів.

Заперечення відповідача проти зустрічного позову обґрунтовувалось наданими до матеріалів справи матеріалами та показаннями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7 Показання вказаних свідків, на думку суду, є обґрунтованими, послідовними та такими,

що відповідають іншим зібраним по справі доказам.

Під час розгляду справи з наданих письмових матеріалів судом встановлено наступне.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та члени його родини перебували на квартирному обліку на підприємстві за місцем роботи відповідача, що вбачається з документів облікової справи.

На підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету 03.01.2006р. виконавчим комітетом Вільногірської міської ради було прийнято рішення про затвердження спільного рішення філії «Вільногірський ГМК» ЗАТ «Кримський титан» та профспілкового комітету «ДП ВД ГМК» від 22.11.2005р. №31 «Про надання житла працівникам комбінату» (а.с.59-61). До матеріалів справи надано копію протоколу №105 засідання житлової комісії при Вільногірському міськвиконкомі від 03.01.2006р.

12.01.2006р. ОСОБА_2 було отримано ордер на житлове приміщення №3 серії Н на отримання квартири АДРЕСА_3, що видно з наданої копії (а.с.93). З ним було укладено договір найму жилого приміщення №128 від 12.01.2006р.(а.с.62,63).

Також в цей же день між філією «Вільногірський ГМК» ЗАТ «Кримський титан» та ОСОБА_2 було укладено договір №64, згідно з яким ОСОБА_2 на підставі добровільного волевиявлення взяв на себе зобов'язання часткового відшкодування затрат підприємства, де він працює, на будівництво квартири, яка йому була надана в найом, в сумі 19 680.00грн. на протязі 5-ти років, з 01.02.2006р. до 01.02.2011р. по 328 грн. щомісяця. Про відрахування вказаних коштів із його заробітної плати він надав про це окремо заяву.

Таким чином, він добровільно погодився з умовами договору, і деякий час, на протязі одного року, виконував свої зобов'язання згідно з його умовами, сплачуючи кошти в зазначеній сумі.

Колективним договором на 2004р. між адміністрацією та трудовим колективом ДП «ВДГМК», прийнятим на конференції трудового колективу 19.12.2003р. передбачалось, що цей договір поширюється на всіх працівників, які уклали договори про трудові відносини з комбінатом, прийняті за договором зобов'язання та домовленості є обов'язковими для виконання їх сторонами, адміністрація підприємства зобов'язується забезпечити виконання програми житлово-комунального будівництва, розподіляти житло тільки працівникам комбінату згідно з установленою чергою та відповідно до ОСОБА_4 про порядок надання та використання цільової позики на будівництво житла, затвердженого на зборах трудового колективу комбінату 29.07.2003р.

Вказане ОСОБА_4 регламентує порядок надання та використання грошової позики, що видається підприємством працівнику комбінату, який працює на умовах безстрокового договору або контракту. Для будівництва житла в блок-секціях жилого будинку у м. Вільногірську по бульвару Миру, №13, і має на меті забезпечення одержання житла працівниками комбінату за рахунок використання грошових коштів підприємства, забезпечення залучення додаткових грошових коштів для будівництва житла, забезпечення гарантій та взаємної користі при отриманні та використанні грошової позики для всіх учасників, забезпечення можливості формування у працівників зацікавленості в роботі на підприємстві.

Розмір цільової грошової позики визначається комісією з урахуванням потреби в одержанні житла або поліпшенні житлових умов, професійних, морально-ділових якостей працівника, а також ринкової вартості квартири, визначеної експертним шляхом. Комісія по видачі цільової позики створена протоколом засідання профспілкового комітету від 05.09.2003р. та наказом по ДП «ВД ГМК» від 04.09.2003р.

Робота по обговоренню та прийняттю названого ОСОБА_4 всебічно висвітлена у печатному органі підприємства «Вісник комбінату». Так, в цій газеті за 07.08.2003р. розміщена інформація про те, що колективний договір за 1-е півріччя 2003р. визнано виконаним (а.с.114), в газеті від 14.08.2003р. розміщена інформація про затвердження ОСОБА_4 про порядок надання та використання цільового займу на будівництво житла по бульвару Миру, №13 в м. Вільногірську (а.с.115). В газеті від 25.09.2003р. інформувалось про те, що 17.09.2003р. відбулось 1-е засідання комісії по наданню цільового займу на будівництво житла по бульвару Миру, №13 (т.1 а.с.116), інформація щодо вказаного питання також надавалась в названій газеті від 24.01.2004р.

В одному з випусків газети було розміщено список працівників комбінату на отримання та використання цільової позики на будівництво житла в м.Вільногірську по бульвару Миру, №13, який підготований згідно поданих заяв працівників, колективного договору та ОСОБА_4 про порядок надання та використання цільової позики. Відповідач також

звертався з заявою про надання йому позики.

Спільним рішенням адміністрації і профкому ДП «ВД ГМК» від 27.08.2004р. ОСОБА_4 про порядок надання та використання цільової позики на будівництво житла було змінено та затверджено ОСОБА_4 про порядок надання .житла за адресою м. Вільногірськ бульвар Миру, 13 для працівників комбінату, яке регламентує порядок надання житла з урахуванням добровільної участі у витратах на будівництво житла у блок-секціях цього будинку. Пунктами 3.1, 3.6, 4.1, 4.2 ОСОБА_4 передбачається подачу працівником заяви про добровільну участь у затратах на будівництво, згоду працівника на надання житла і оформлення всіх необхідних документів і договорів, розмір добровільної участі визначається у відповідності до незалежної експертної оцінки житла, що надається, строк виплати визначається договором, укладеним з працівником.

З метою, щоби пересвідчитись у правильності та законності своїх дій керівник підприємства позивача звертався до прокуратури м. Вільногірська, на що було отримано позитивну відповідь (а.с.64,65).

Отже, судом встановлено, що питання про часткове відшкодування витрат на будівництво житла за рахунок працівників підприємства позивача, яким буде виділятися житло або поліпшуватися житлові умови, виносилось на обговорення та вирішення трудового колективу підприємства, починаючи з липня 2003р., було внесено до Колективного договору адміністрації та трудового колективу на 2004р.

Відповідач ОСОБА_2 протягом одного року виконував свої зобов'язання відповідно до умов укладеного з ним договору. Він суду пояснив, що ще задовго до цього звертався із заявою про надання йому цільової грошової позики, тоді він не вважав незаконними такі дії з боку підприємства. Також він в судовому засіданні пояснював, що договір підписав добровільно і ніякого тиску з боку позивача на нього не здійснювалось.

Як пояснив представник комбінату в судовому засіданні, у зв'язку з відмовою банківських установ видавати позики і з метою створення умов для продовження будівництва житла адміністрацією та профкомом підприємства було переглянуто існуюче ОСОБА_4 і спільним рішенням від 27.08.2004р. затверджено нове ОСОБА_4, яке регламентувало порядок надання житла в будинку №13 по бульвару Миру в м. Вільногірську з частковим відшкодуванням витрат, до нього були включено переважно всі пункти попереднього ОСОБА_4, а також одноразово з цим врахована можливість передачі комбінату звільненого приватизованого житла.

Діюче ОСОБА_4 про порядок надання житла стосується всіх працівників комбінату, в тому числі і відповідача ОСОБА_2, тому що розділ 2 ОСОБА_4 визначає учасниками надання житла підприємство і працівника комбінату без вказівки на наявність житла у власності, п.3.3, який стосується визначення кандидатур працівників на отримання житла, також не містить посилання на власників приватизованого житла, а п.4.3 допускає зменшення розміру виплат шляхом передачі благоустроєного жилого приміщення працівника у власність підприємства.

Суд приходить до висновку, що жиле приміщення було надано сім'ї відповідача з дотриманням вимог діючого житлового законодавства, зокрема ст.ст.58,60 Правил обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, та надання жилих приміщень в УРСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР від 11.121.1984р. №470, таст.ст. 9,31,52,58,61 Житлового кодексу України, які регламентують право та порядок одержання громадянами жилих приміщень.

Спільне рішення №31 адміністрації філії «Вільногірський ГМК» ЗАТ «Кримський титан» та профспілкового комітету ДП «ВД ГМК» від 21.11.2005р. про виділення квартир працівникам комбінату, в тому числі ОСОБА_2, затверджено рішенням Вільногірського міськвиконкому 03.03.2006р., порушень при цьому не виявлено.

Установлений за згодою між адміністрацією підприємства та трудовим колективом порядок надання квартир з залученням коштів працівників для часткового відшкодування витрат на будівництво житла не суперечить закону, він зафіксований у Колективному договорі і відповідає взаємним інтересам сторін. ОСОБА_4 Колективного договору в цій частині не були оскаржені, не скасовані і згідно із ст.18 КЗпП України поширюються на всіх працівників підприємства і є обов'язковими для обох сторін.

Не переконливими є твердження відповідача ОСОБА_2 стосовно того, що він уклав спірний договір під впливом тяжких обставин, які полягали в тому, що він вважав, що у разі не підписання ним спірного договору йому не нададуть житло,а в нього в той час була малолітня дитина і він, боячись залишитись без квартири, підписав даний договір.

Матеріальний стан відповідача був задовільним і на час укладання договору, на даний час він також залишається задовільним. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, середньомісячний заробіток відповідача значно вищий, ніж середня заробітна плата по м. Вільногірську. Більш того, підприємство позивача іде назустріч працівникам у разі складнощів у здійсненні виплат по договору, за їх зверйеннями надаються розстрочки та відстрочки, тобто збільшується термін погашення боргу.

Суттєвою обставиною є те, що укладення спірного договору відбувалось не до визначення кандидатур на отримання житла, а одночасно з видачею ордерів та укладенням договору найму жилого приміщення, тобто коли кандидатура ОСОБА_2 як отримувача квартири вже була включена до спільного рішення адміністрації і профкому комбінату, затверджена рішенням міськвиконкому і не було жодної законної підстави для позбавлення ОСОБА_2 права на отримання жилого приміщення або ордеру на квартиру.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що з колективним договором він був ознайомлений завчасно, також йому були відомі умови договору. До того ж, п.1.2 договору №64 від 01.02.2006р. передбачає, що квартира передається особі на підставі договору найму жилого приміщення, а не спірного договору. Договір не містить посилань на те, що при порушенні зобов'язань за договором або у випадку його розірвання особа повинна буде повернути квартиру комбінату. ОСОБА_2 на протязі одного року після укладення договору здійснював встановлені договором платежі, тобто добросовісно та добровільно виконував умови договору, що дає підстави вважати, що він не відмовлявся від виконання договору і не вважав його незаконним.

Судом не встановлено будь-яких порушень, які б дали підстави визначити спірний договір незаконним.

У відповідності до положень ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Вони можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно із ст.ст. 627-629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, визначенні умов договору, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені з ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Ст.ст. 638,640,642 ЦК України передбачають, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції, особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь.

У випадку, який є предметом розгляду даної справи, ОСОБА_2 12.01.2006р. підписав зі свого боку спірний договір, а керівник .комбінату підписав його тільки 01.02.2006р., тобто через 18 днів. Тобто у разі незгоди відповідача з договором, він міг відкликати свій підпис і відмовитись від подальшого його оформлення, однак він цього не зробив і, більш того, на протязі тривалого часу, тобто одного року, виконував свої зобов'язання по договору.

Надання відповідачу житла не означає, що воно надано на платній основі, як зараз намагається «перекрутити» обставини ОСОБА_2, підкреслюючи, що він повинен отримати житло безкоштовно, а отримав, ніби-то платно.

Видача ордеру та укладення з відповідачем договору найму житлового приміщення є доказом та підтвердженням того, що квартира йому надана в користування у відповідності до вимог житлового законодавства України. За цим договором він не набуває права власності на отримане житло.

Як пояснив відповідач, він пізніше приватизував цю квартиру, після чого вона стала його власністю і до того ж жодних перешкод в її приватизації позивач йому не чинив, хоча на час приватизації він вже порушував умови договору і не сплачував належні до виплати грошові кошти.

ОСОБА_2 в своєму позові вказує на порушення публічного порядку. Однак, відповідно до ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина. При цьому відповідачем не наведено в позові і не названо в судовому засіданні конкретних доказів того, в чому саме полягає порушення публічного порядку.

Судом встановлено, що укладення таких договорів сприяло завершенню будівництва окремої блок-секції буд. №13 по бульвару Миру в м. Вільногірську, що надало можливість забезпечити працівників підприємства житлом, тобто поліпшились їх побутово-соціальні умови. З пояснень представника ГМК вбачається, що особи, які не укладали такі договори, з черги не виключались, їм надавалось житло в інших будинках, де звільнялись квартири.

Як видно з помітки в правому верхньому куті спірного договору, його було зареєстровано в юридичній службі комбінату 12.01.2006р. як проект, в цей день його було підписано ОСОБА_2. А як пояснив представник комбінату, генеральний директор підписав його 01.02.2006р., тому саме з цієї дати він вважається повністю оформленим, ця дата є датою початку його дії, тому що саме з цієї дати він є підписаним обома сторонами. Тобто договір було підписано з дотриманням вимог діловодства, які встановлені на підприємстві, порушень при його оформленні судом не виявлено.

З огляду на вищенаведене суд дійшов до впевненого, обгрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним.

Вирішуючи питання стосовно іншої позовної вимоги ОСОБА_2, тобто стосовно визнання недійсним з 27.08.2004р. ОСОБА_4 про порядок надання житла за адресою - м. Вільногірськ бульвар Миру, №13 для працівників комбінату, затвердженого сумісним рішенням адміністрації та професійної спілки ДП ВДГМК від 27.08.2004р. (додаток №34 до колективного договору на 2004р. між адміністрацією та трудовим колективом ДП «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат» ДАК «Українські поліметали»), суд також приходить до аналогічного висновку про відмову в задоволенні цієї вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 безпідставно та помилково ототожнює та пов'язує умови спірного договору з ОСОБА_4 про надання житла по бульвару Миру, №13 працівникам ГМК, адже правовідносини, які регулюються цими актами, лежать в різних правових площинах і регулюються окремими нормами законодавства - КЗпП України, ЖК України та ЦК України.

Оспорюване відповідачем ОСОБА_4 про порядок надання житла працівникам комбінату по бульвару Миру, №13 в м. Вільногірську не є правочином, який може визнаватись недійсним. Воно на протязі тривалого часу було предметом обговорення в усіх структурних підрозділах комбінату, приймалось за спільною згодою трудового колективу та адміністрації з участю профспілкового органу. Це ОСОБА_4 є додатком до Колективного договору, а відповідно до вимог ст.18 КЗпП України положення колективного договору поширюється на всіх працівників підприємства незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства. Визнання недійсним колективного договору не передбачено чинним законодавством.

В газеті підприємства «Вісник комбінату» міститься інформація про результати виконання колективного договору. Як пояснив представник профспілки, колективний договір був предметом експертного дослідження, про що є відмітка реєструючого органу - «без зауважень».

ОСОБА_4 було предметом перевірки прокуратури м. Вільногірська, підстав для прокурорського реагування знайдено не було.

В ст.251 ЦК України зазначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Назване ОСОБА_4 було додатком до Колективного договору на 2006 рік, на даний час ні колективний договір, ні додаток до нього вже не діють. Визнання недійсним акту, який на даний момент не є чинним, не передбачено чинним законодавством.

При прийнятті вказаного акту - Колективного договору, в тому числі додатків до нього, з'ясовувалась думка, воля та бажання трудового колективу підприємства, це питання узгоджувалось та обговорювалось на протязі тривалого часу в підрозділах підприємства і в результаті було прийняте. Тому, за спливом такого тривалого проміжку часу, після закінчення строку його дії це ОСОБА_4 не може бути визнано недійсним за ініціативою окремо взятої особи.

Колективним договорам присвячена окрема глава КЗпП України. Відповідно до ст.16 цього Кодексу недійсними можуть бути умови колективного договору, що погіршують порівняно з чинним законодавством і угодами становище працівників. Наявність таких умов в даному випадку відповідачем не наведено. ОСОБА_2 не надав суду доказів того, що під час проведення обговорення колективного договору та окремих його положень він, чи будь-хто з членів трудового колективу звертались з будь-якими пропозиціями щодо незаконності чи невідповідності колективного договору чи додатків до нього нормам законодавства.

Відповідно до ст.17 КЗпП України після закінчення строку чинності колективний договір продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий, або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором. За період дії колективного договору ніяких звернень щодо його незаконності не було, в засобах масової інформації (газета «Вісник комбінату») було опубліковано звіт про виконання Колективного договору в повному обсязі.

На підставі вищенаведеного суд дійшов до впевнених висновків про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 в цій частині.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по зустрічному позову, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок позивача за зустрічним позовом і на його користь не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 10,11,57-60, 88, 212-215, 209 ч.З, 218 ч.І ЦПК України, ст. 6, п.1 ч.2 ст.11,ст.ст.203,215,228,233,251,525,526,530,627-629,638,640,642 ЦК України, ст.ст. 10-20 КЗпП України, ст.ст.9,31,52,58,61 Житлового кодексу України, Законом України «Про колективні договори і угоди», п.п.58,60 Правил обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов та надання жилих приміщень в УРСР; затверджених постановою Ради Міністрів України від 11.12.1984р. №470, суд

ВИРІШИВ;

Позов ЗАТ «Кримський титан» в особі філії «Вільногірський ГМК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором № 64 від 01.02.2006р. задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент.№ НОМЕР_1, який проживає за адресою - АДРЕСА_4, працює в філії «Вільногірський ГМК» ЗАТ «Кримський титан», на користь ЗАТ «Кримський титан» в особі філії «Вільногірський ГМК» (Дніпропетровська обл., м. Вільногірськ, вул. Степова, 1, р/р 6020 в Вільногірському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, ) - 13 582.48грн., з яких 13 448.00грн. - заборгованість по договору, 134.48грн. - судові витрати.

ОСОБА_2 в задоволенні зустрічного позову до ЗАТ «Кримський титан» в особі філії «Вільногірський ГМК», професійної спілки філії «Вільногірський ГМК» (третя особа - виконавчий комітет Вільногірської міської ради) про визнання недійсними договору № 64 від 01.02.2006р. про часткове відшкодування витрат, пов'язаних з будівництвом кв.№215 в буд. №13 по бульвару Миру в м. Вільногірську Дніпропетровської області, та ОСОБА_4 про порядок надання житла працівникам комбінату за адресою - м. Вільногірськ, бульвар Миру, № 13 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Вільногірський міський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

З повним текстом рішення суду сторони можуть ознайомитись після 20.12.2010р.

СУДДЯ Р.А.ЛИТВИНОВА