АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц-9966,2010р. Головуючий в 1-й інстанції
Категорія: Доповідач Вербицька Л.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року грудня місяця «13» дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Вербицької Л.І.

Суддів: Капітан І.А.,

ОСОБА_2

при секретарі Жегуліній Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в інтересах ОСОБА_4 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від «22» вересня 2010 року

за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа державний нотаріус Генічеської державної нотаріальної контори, про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2009 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, посилаючись на те, що на початку літа 2007 року з матірю відповідачки відбулася домовленість про обмін квартирами з доплатою в звязку з тим, що йому потрібні були кошти на лікування зору. Оскільки син, який був прописаний в його квартирі, був проти такого обміну, за його заявою рішенням суду син був визнаний таким, що втратив право на користування житлом. Оскільки мати відповідачки пояснила йому, що власником однокімнатної квартири є саме її донька, то документи в нотаріальній конторі підписувалися відповідачкою. Договір в нотаріальній конторі прочитати він не міг, оскільки погано бачить, але був впевнений, що підписує договір обміну квартири. Після підписання договору з квартири його виписали і прописали в м. Дніпропетровську, поклали в лікарню для лікування зору та ніг. В звязку з відмовою надати йому обіцяну доплату за його трьохкімнатну квартиру, у листопаді 2007 року він повернувся в м. Генічеськ у свою квартиру. Тільки в жовтні 2009 року з відповіді БТІ на запит адвоката він дізнався, що фактично підписав договір дарування своєї квартири. Вважає, що договір дарування був укладений ним внаслідку помилки, поза його волевиявленням, а тому просив визнати угоду недійсною.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 22 вересня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Визнано договір дарування 27/300 частини житлового будинку (квартири №6) в м. Генічеську по вул. Володарського,69, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідчений 11 серпня 2007р. в Генічеській нотаріальній конторі за №2-2092 недійсним.

Повернуто сторони в первинний стан.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 27/300 частини житлового будинку (квартири №6) в м. Генічеську по вул. Володарського,69.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, діючий в інтересах ОСОБА_4, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 був власником 27/300 часток будинку №69 по вул. Володарського в м. Генічеську (квартира №6). Відповідно до посвідченого нотаріального договору дарування від 11.08.2007 року ОСОБА_5 безоплатно передав у власність ОСОБА_4 зазначену квартиру.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 23.08.2007 року син позивача ОСОБА_6 визнаний таким, що втратив право користування спірною квартирою. З квартири позивач був виписаний та зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання відповідачки.

Згідно довідки ОСОБА_5 з 01.10.07р. перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, отримує пенсію по інвалідності першої групи загального захворювання по зору довічно /а.с. 67/. Відповідно до висновків судово-медичної експертизи на час укладення угоди від 11.08.2007 року у ОСОБА_5 була повна відсутність зору лівого ока та майже повна відсутність зору правого ока.

У поданих в порядку ст. 128 ЦПК України письмових запереченнях /а.с. 48/ відповідачка посилається на те, що позивач у березні 2007р. дійсно звернувся до її матері за допомогою, оскільки мав проблеми зі здоровям, ніде не працював, коштів на лікування не мав. Він хотів продати квартиру, але не мав коштів на оформлення спадщини і інших документів. За проханням позивача і на підставі наданої їм довіреності, її мати оформила усі документи, допомогла у вирішенні питання щодо позбавлення сина позивача права на

проживання у квартирі. Оскільки позивач не зміг продати квартиру і повернути отримані від матері гроші в борг, він запропонував в обмін на допомогу у лікуванні, оформлення інвалідності, пенсії, допомогу у працевлаштуванні подарувати квартиру відповідачці.

Таким чином, відповідачкою фактично визнаються усі зазначені позивачем обставини, окрім того, яка саме угода мала бути укладена.

Відповідно до вимог ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона передає другій стороні безоплатно майно у власність.

З зазначених обставин вбачається, що позивач не мав наміру передавати належну йому квартиру відповідачці безоплатно. Іншого житла для проживання він не має, а крім того, коштів для лікування він також не мав і потребував постійної сторонньої допомоги та догляду.

Згідно з ч.2 ст.717 ЦК України договір, що встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Як вже зазначалося, що відповідачка заперечуючи проти позову, посилається на те, що квартира позивачем передана на тих умовах, що її сімя надала і надасть у майбутньому конкретну допомогу, в тому числі і грошову.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недійсність укладеного договору дарування.

Однак при цьому суд помилково зазначив як підставу задоволення позову п.3 ст.203 ЦПК України з посиланням на те, що волевиявлення позивача було направлено на укладення договору міни.

Оскільки позивач у позові посилається на ст. 229 ЦК України як підставу для його задоволення, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягали задоволенню саме з цієї підстави.

Відповідно до ст. 229 ЦК України недійсним може бути визнаний правочин, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення; істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін.

З вищезазначених обставин вбачається, що позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги саме тим, що він помилявся у природі правочину, а також у правах та обовязках сторін.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин на вирішення спору не впливає, чи мав можливість позивач прочитати текст договору при його нотаріальному посвідченні, оскільки укладена угода є недійсною з іншої заявленої ним підстави.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 22 вересня 2010 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на п.3 ст. 203 ЦПК України як підставу задоволення позову.

Вважати позов ОСОБА_5 задоволеним на підставі ст. 229 ЦК України.

В іншій частині зазначене рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.І.Вербицька

Судді: І.А.Капітан, П.О.Вадзінський

Копія вірна: ОСОБА_7