Добропільський міськрайонний суд Донецької області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2010 року м.Добропілля.

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого- судді Здоровиці О.В.

при секретарі Єфименко Т.В.

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м.Добропілля Донецької області про визнання бездіяльності державного органу неправомірною зобов»язання нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну соціальну допомогу, як «Дитині війни», за період з 01.01.2006 року по 01.08.2010 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Добропілля Донецької області і просила визнати бездіяльність відповідача щодо ненарахування надбавки в розмірах відповідно до ст..6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» незаконною, та зобов»язати відповідача нарахувати і виплатити недоплачену їй, як «дитині війни» щомісячну соціальну допомогу за період з 01.01.2006 року по 01.08.2010 року в сумі 6099,50 грн., зобов»язати УПФУ в м. Добропілля призначити їй щомісячне підвищення до пенсії, як дитині війни, відповідно до положення ст.. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни». Позивач також просила суд відшкодувати їй за рахунок відповідача витрати, понесені нею на оплату послуг з правової допомоги в розмірі 300 грн., а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по оплаті судового збору та витрат з ІТЗ. Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. Але позивачу за період з 01.01.2006 року по 31.12.2009 року, внаслідок зупинення дії ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни", ця допомога не виплачувалась або виплачувалася в значно меншому розмірі. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. та від 22.05.2008 р. зупинення положення статті 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" були визнанні неконституційними. Таким чином позивач вважає, що відповідачем порушені її права і останній повинен нарахувати на її користь і виплатити недоплачену, як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу за вказані періоди виходячи з розміру 30% від розміру мінімальної пенсії за віком. Тому просить суд визнати бездіяльність відповідача щодо ненарахування надбавки в розмірах відповідно до ст..6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» незаконною, та зобов»язати відповідача нарахувати і виплатити недоплачену їй, як «дитині війни» щомісячну соціальну допомогу за період з 01.01.2006 року по 01.08.2010 року в сумі 6099,50 грн., а також зобов»язатпи відповідача і вподальшому призначати їй щомісячне підвищення до пенсії, як дитині війни, відповідно до положень ст.. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни». При цьому, позивач також зазначає, що про грубе порушення її прав, як дитині війни. їй стало відомо тільки після висвітлення зазначених подій у засобах масової інформації. Тому позивач просить суд, не застосовувати позовну давність при вирішенні спору щодо нарахування та виплати на її користь, як дитині війни, щомісячної соціальної допомоги за період з 01.01.2006 року по 01.08.2010 року. Крім цього, позивач зазначила, що для звернення до суду з метою забезпечення належного захисту своїх прав, вона була вимушена користуватися послугами юристів. Нею було сплачено 300 грн. за надання консультативно-правових послуг, що підтверджується договором, рахунком, та квитанціями, доданими до позовної заяви. Тому просить суд відшкодувати їй за рахунок відповідача витрати, понесені нею на оплату послуг з правової допомоги у вище зазначеному розмірі, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Позивач - ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилася, хоча про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Позивач в позовній заяві просила розглядати справу без її участі (а.с.9).

Вислл хавши думку представника відповідача, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність позивача по наявним у справі доказам, направивши після розгляду справи копію рішення за місцем мешкання позивача, до відома.

Представник відповідача, діючий на підставі довіреності ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. обгр>нтовуючи свої заперечення тим, що після прийняття Конституційним Судом України рішень щодо констіггу цінності зупинення норми закону та зміни редакції, Закону України №2195-1V питання фінансування підвищення пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком в законодавчому порядку не б/ло врегульоване, тоді як фінансове забезпечення соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету. Відповідно до постанови КМУ від 28 травня 2008 року № 530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" п.8 дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, проводиться виплата підвищення у визначених твердих розмірах відповідно до чинного на певний час законодавства. Просить суд позов позивача залишити без задоволення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу дітей війни, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" - дитина війни - це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Зокрема статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.

Наявність у позивача права на призначення підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (стаття 46 Конституції України).

ОСОБА_2 є дитиною війни, що підтверджується копією паспорта, копією пенсійного посвідчення. Зазначені обставини визнані відповідачем.

З огляду на наведене позивач має право на отримання державної соціальної підтримки - підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

.Як вбачається з довідки, яка мається в матеріалах справи (а.с.20), позивач в 2006-2007 році дану надбавку до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком не отримувала. Даний факт в судовому засіданні відповідачем не заперечувався.

В 2008-2010 роках вищевказана надбавка позивачу виплачувалась відповідачем в наступних розмірах (а.с.20): з 01.01.2008 по 31.03.2008 р - 47,00 грн., з 01.04.2008 по 30.06.2008 р. - 48,10 грн., з 01.07.2008 по 30.09.2008 р. - 48,20 грн., ., з 01.10.2008 р - 49,80 грн. довічно. В 2006-2007 роках вище вказана надбавка позивачу не виплачувалась. В судовому засіданні вказані факти представником відповідача не оспорювалися.

Відповідно до ст.,1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов»язковим державним ссЯцтальним страхуванням та інших соціальних пайків або грошової компенсації замість них.

Відповідно до ст..З ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст..4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ст.. 16 ЦК України є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади.

Згідно з п. п. 7 п. 2.1. Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах управління відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, допомогу на поховання та інші соціальні виплати відповідно до чинного законодавства.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 3 ст.22 Конституції України передбачає, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Суд з приводу спірних правовідносин щодо неотриманого підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальних пенсії за віком як дитині війни з 1 січня 2006 по 01.01.2007 року зазначає наступне.

Пунктом 17 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року № 3235-ІУ, який набрав чинності з 1 січня 2006 року, встановлено, що з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом зупинити на 2006 рік дію абзацу 7 статті 5 та статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 19 січня 2006 року N 3367-ІУ, який набрав чинності з 2 квітня 2006 року, пункт 17 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» було виключено, статтю 110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» було викладено в наступній редакції: «Установити, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", запроваджуються з 1 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету». При цьому, Порядок надання пільг, передбачених статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", у 2006 році Кабінетом Міністрів України розроблено не було.

З огляду на те, що положення статті 110 Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік" Конституційним Судом України до теперешнього часу не визнані неконституційними, суд приходить до до висновку, що дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу, як дитині війни, за 2006 рік підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, є правомірними і тому не підлягають задоволенню.

З приводу спірних правовідносин щодо неотриманого підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальних пенсії за віком як дитині війни в 2007-2008 роках суд зазначає наступне.

Пунктом 12 статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» було зупинено на

2007 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням статті 111 цього

Закону, якою було встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового

утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6

Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на

яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у

розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян був визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 12 статті 71, стаття 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року N 489-У, яким була зупинена на 2007 рік дія статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року N 107-УІ, що набрав чинності з 1 січня 2008 року, стаття 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладена в новій редакції, а саме: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів".

Зміни, внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на

2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були визнані такими, що не

відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України

від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008. У вказаному рішенні Конституційним судом України було зазначено,

що положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких

законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення

Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має

преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з

правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на

2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних неконституційними.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними, не можуть бути оскаржені та мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, рішення Конституційного Суду України не мають зворотної сили, а закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, враховуючи особливість юридичних наслідків визнання неконституційним нормативно-правового акту (яка проявляється в тому, що не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність) суд вважає, що рішення Конституційного Суду України зворотної дії у часі не мають і не можуть у зв'язку з цим бути поширеними на правовідносини, які мали місце на час дії відповідної правової норми, до дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про її неконституційність.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що дії суб'єктів владних повноважень, які були вчинені у відповідності до вимог законів, інших правових актів або їх окремих положень, до моменту визнання останніх неконституційними, є законними і такими, що відповідають вимогам частини 2 статті 19 Конституції України.

Отже, право позивача на нарахування за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 р. та з 01.01.2008 по 31.12.2008 року відновилося з дня прийняття рішень Конституційним Судом України при цьому в тому правовому режимі, який існував до дня набрання сили змін, визнаних в подальшому неконституційними.

Таким чином, нарахування підвищення в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком мало бути вчинено з дня ухвалення вищевказаних рішень Конституційного Суду України, тобто з 09.07.2007 року та з

22.05.2008 року, на підставі положень статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» редакції, що діяла до 01.01.2007 року та до 01.01.2008 року.

Таким чином, в 2007 році право позивача на виплату підвищення до пенсії за віком як дитині війни ¦ розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком виникло з 9 липня 2007 року, а в 2008 році - з 22.05.2008 року.

З приводу спірних правовідносин щодо недоотриманого підвищення до пенсії в розмірі 30°: мінімальних пенсії за віком як дитині війни за період з 2009 року по 01.08.2010 року, суд зазначає наступне.

Будь-яких змін протягом 2009-2010 року в ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» не вносилось.

Згідно ч.З ст.54 ЗУ «Про державний бюджет на 2009 рік» та ч. 2 ст.52 Закону України "Пре Державний бюджет України на 2010 рік" розміри державних соціальних гарантій на 2009 та 2010 рік. що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" від 26 грудня 2008 року № 835-УІ та ст.70 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" від 27 квітня 2010 року № 2154-УІ було надане право Кабінету Міністрів України у 2009 та 2010 роках встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Враховуючи те, що названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України "Про соціальний захист дітей війни" залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи наведене, нарахування та виплата у 2009 році та з 01.01.2010 по 01.08.2010 рік дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинно було здійснюватися відповідно до норм Закону України "Про соціальний захист дітей війни", тобто в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Щодо питання здійснення розміру нарахувань підвищення суд вважає за необхідне керуватися наступним.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-III, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Статтею 62 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року № 489-5, був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 387 гривень, з 1 жовтня - 395 гривень.

Зазначена стаття була змінена Законом України від 15 березня 2007 року № 749-5 та існує в новій редакції з 28 березня 2007 року, якою прожитковий мінімум для особи, яка втратила працездатність, визначений з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. При цьому, зазначена стаття доповнена абзацом, яким передбачено встановити, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток, що складає відповідно 410 грн. 06 коп.; 415 грн. 11 коп.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року № 107-УІ, що набрав чинності з 1 січня 2008 року, затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 гривня, з 1 липня - 482 гривень, з 1 жовтня - 498 гривень.

Статтею 54 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" встановлено, що у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, в розмірах, що діяли у грудні 2008 року, а з 1 листопада 2009 року прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність дорівнює - 573 грн.

Статтею 52 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" встановлено, що у 2010 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність становить з 1 січня - 695 гривень, з 1 квітня - 706 гривень, з 1 липня - 709 гривень, з 1 жовтня - 723 гривень, з 1 грудня - 734 гривень.

Таким чином, для позивача розмір підвищення до пенсії з 09.07.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 по 31.12.2009 року та з 01.01.2010 по 01.08.2010 року повинен був розраховуватися, виходячи із наведених розмірів.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач не довів правомірність своїх ~ри не нарахуванні позивачеві підвищення до пенсії в розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком за період з ".2007 по 3 1.12.2007 р., з 22.05.2008 по 31.12.2008р. та з 01.01.2009 по 01.08.2010 року.

Що стосується вимоги позивача щодо зобов»язання відповідача в подальшому призначати їй сячне підвищення до пенсії, як дитині війни», відповідно до положень ст.. 6 Закону України «Про ільний захист дітей війни» - у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, суд вважає, що в цій частині :г позивачу слід відмовити, оскільки в межах Цивільно-процесуального кодексу України захисту підлягає ; шене право позивача, внаслідок чого зобов'язання УПФУ м.Добропілля в подальшому виплачувати хячну допомогу по догляду за дитиною в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, згідно змін, що будуть :,ітися до законодавства, є безпідставним, оскільки встановлює обов'язки на майбутнє без наявності чих правовідносин, які можуть бути в подальшому припиненні або зміненні в сторону зменшення шляхом гння змін до закону.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона «лається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст..4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами ^їни.

Згідно з ч.2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому ному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо р не встановлено законом.

Законом № 1691-УШ внесено зміни відповідно до ч.І ст.15 ЦПК України, згідно яких розгляд спорів з оду призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, ільних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов»язковим державним соціальним хуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, ів або грошової компенсації замість них визначено в порядку цивільного, а не адміністративного чинства.

Згідно абз.1 п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України ") 1.03.2002 року за №121/2001, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади.

Відповідно до зазначеного Положення, на Пенсійний фонд України покладено обов'язок щодо: начення пенсії; підготовки документів для її виплати; забезпечення своєчасного і в повному обсязі нсування та виплату пенсій.

Пунктом 1.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у їх, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року за №8-2, івління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є органами Пенсійного фонду їни, підвідомчими відповідно головним управлінням цього фонду в Автономній Республіці Крим, істях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Пенсійного ту України та мають завданням забезпечення призначення та виплати пенсії.

Згідно з п. п. 7 п. 2.1. вказаного Положення управління, відповідно до покладених на нього завдань, шачає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, допомогу на поховання та інші соціальні виплати овідно до чинного законодавства.

Таким чином, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії, яка передбачена Законом їни "Про соціальний захист дітей війни", покладено саме на органи Пенсійного фонду України.

Враховуючи, що держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачці 30% доплати до пенсії та іала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який ерез свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для хування цих коштів у зазначеному розмірі та їх виплати, суд вважає, що відповідач не виконав своїх оважень без поважних причини, не вчинив жодної дії щодо їх отримання для забезпечення виконання І зобов'язань або невиконання іншим органом виконавчої влади свого обов'язку щодо виділення коштів на нення позивачці виплат, гарантованих їй Конституцією України.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у Іроки. Згідно з вимогами ст..267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою юни у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

В судовому засіданні представник відповідача не наполягав на застосування позовної давності. Враховуючи наведене вважаю, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме тині періоду з 09.07.2007 по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 по 31.12.2008р. та з 01.01.2009 по 01.08.2010

Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд уджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому на підставі ч.І ст.88 ЦПК України з відповідача, на користь позивача слід стягнути судовий збір і 8 грн. 50 коп., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, в сумі 37 грн., та яких підтверджується доданими до матеріалів справи квитанціями (а.с.1,2).

Керуючись ст.ст.1, 3, 4, 10, 11, 16. 60, 88, 212-215 ЦПК України, 257 ЦК України, ЗУ "Про ьний захист дітей війни", Рішеннями Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 , від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, ЗУ «Про державний бюджет на 2007 рік», «Про Державний бюджет кїни на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", ЗУ «Про державний бюджет 009 рік», ЗУ «Про державний бюджет на 2010 рік», ст.ст.19, 22 Конституції України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м.Добропілля Донецької області про визнання бездіяльності державного органу неправомірною та зобов»язання нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну соціальну допомогу, як «Дитині війни», за період з 01.01.2006 року по 01.08.2010 року - задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України м.Добропілля Донецької області щодо невиконання законодавчо визначеного обов'язку здійснювати нарахування та виплату надбавки до пенсії ОСОБА_2 у розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком, встановленому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 09.07.2007 по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 по 31.12.2008 року, та з 01.01.2009 по 01.08.2010 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України м.Добропілля Донецької області здійснити перерахунок та виплату надбавки до пенсії ОСОБА_2 виходячи з розміру 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», як дитині війни за періоди: з 09.07.2007 по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 по 31.12.2008 року, та з 01.01.2009 по 01.08.2010 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Стягнути з Управління Пенсійного Фонду України в м. Добропілля Донецької області на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати в розмірі 45 грн. 50 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити за місцем мешкання позивача, для відома.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Надруковано власноручно в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Головуючий суддя

ОСОБА_4