Київський районний суд м. Одеси
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2-1312/10

8 грудня 2010 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі головуючого судді Калашнікової О.І.

при секретарі Мішанчук О.Ф.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2. ОСОБА_3, третя особа з боку відповідачів - ОСОБА_4 про визнання свідоцтва о право на спадщину за законом частково недійсним та внесення змін у свідоцтво про право на адщину за законом,

Встановив:

ОСОБА_5 у листопаді місяці 2009 року звернулась до суду з позовом до )ложенцевої С.Ю. і ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право спадщину за законом, виданим Третьою Держнотконторою 27 січня 1995 року на ім.»я зущенко Л.Ю., ОСОБА_6 і ОСОБА_3, стверджуючи, що в свідоцтві про аво на спадщину не зазначені прибудови літ.»А1,а1.а2», гаражі літ.»Г»,»Е», сарай літ.»Б» і плиця II. Позивачка вимагала внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом. У довому засіданні позивачка свої вимоги підтримала.

Відповідачева сторона з позовом не погодилась.

Суд вислухав сторони, свідків, вивчив матеріали по справі і встановив наступне: травня 1994 року після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на будинковолодіння вул.Жовтневої революції,98 у м.Одесі. Спадкоємці першої черги - діти померлої ОСОБА_5 Ю„ ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у встановлений законом строк надали до таріальної контори заяви про прийняття спадщини і 27 січня 1995 року отримали свідоцтво про аво на спадщину за законом - сестри спадкували у рівних частках житловий будинок з двірними спорудами по вул.Жовтневої революції.98 у м.Одесі. Як зазначено в свідоцтві про аво на спадщину, спадкове майно складалось з житлового будинку, житловою площею 38.4 .м., з надвірних споруд - огорожа і мостіння. Будинок розташований на земельній ділянці ощею 1689 кв.м., яка перейшла у користування і володіння спадкоємців.У 1997 році ОСОБА_8, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 визначили між собою порядок користування &? ;іельною ділянкою, надалі звернулись до Одеської міськради з заявами про передачу воплатно їм у власність земельних ділянок, замовили і отримали відповідну технічну кументацію, а 9 червня 1997 року кожна з них отримала державний акт на право власності на .іельну ділянку. Надалі між сестрами ОСОБА_5, ОСОБА_2 і ОСОБА_9 виник спір щодо розподілу будинку в натурі. Співвласники будинку згоди не дійшли і ОСОБА_10 звернулась до суду з позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину лісово недійсним, стверджуючи, що тільки у 2009 році довідалась про рішення Київського ^виконкому м.Одеси №140 від 6.03.1992 року, яким було затверджено проектну пропозицію і ги прийомної комісії. Самочинну прибудову літ.»А1,а1,а2», загальною площею 76,9 кв.м., в ну числі житловою - 20,4 кв.м. з надвірними спорудами у вигляді гаражів літ.»Д» і літ.»Г», )аю літ.»В» та теплицею II по вул.Жовтневої революції,98 у м.Одесі було прийнято в шлуатацію у ОСОБА_7 і визнано за нею право власності. Позивачка стверджує, що &?т;ок позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права вона не зпустила. У будинку №98 по вул.Жовтневої революції у м.Одесі постійно проживають ложенцева С.Ю., ОСОБА_3, ОСОБА_4 з своєю родиною, вони обробляють гельну ділянку, несуть усі витрати по утриманню будівель і споруд.

На підтвердження позовних вимог позивачева сторона посилалась на такі докази: юцтво про право на спадщину за законом від 27.01.1995 року, рішення Київського ївиконкому №140 від 6.03.1992 року, акт прийомки прибудови в експлуатацію, технічний :порт на житловий будинок №98 по вул.Жовтневої революції у м.Одесі за 1994 рік. анкету Зудовника від 17.02.1992 року, копію спадкової справи до майна ОСОБА_7

Відповідачі, не визнаючи позов, стверджували, що спірні будівлі і споруди у 1991-1992 мсах були побудовані самочинно ОСОБА_4 з дозволу власника ОСОБА_7, му прибудова літ «А1,а1.а2», гаражі, сарай і теплиця не ввійшли до складу спадкового майна, сьогодні ОСОБА_4 прибудову літ.»А1,а1,а2» реконструював у житловий будинок г.»Б», який має загальну площу 76,4 кв.м., в тому числі житлову - 42 кв.м.; сарай літ.»В» був .рев»яний і за спливом часу став непридатним для використання, тому ОСОБА_4 у 2005 їці побудував сарай літ.»В» з каменя, гараж літ.»Г» і теплиця II також не існують, тому як стали гхими і зруйнувались. Оскільки усі ці будівлі і споруди розташовані на земельній ділянці, яка теребуває у власності ОСОБА_2 - матері ОСОБА_4, інші співвласники " цинку ніколи не заперечували проти реконструкції будинку і будівлі господарських споруд.

На підтвердження своїх доводів відповідачі посилались на такі докази: свідоцтво про траво на спадщину за законом, технічні паспорти на житловий будинок за 1991 р., 1994 р.. 2010 -:к, копії документів, які стали підставою для передачі у приватну власність ОСОБА_5. ОСОБА_11 і ОСОБА_2 земельних ділянок по вул.Жовтневої революції.98 у (.ОСОБА_7, пояснення свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13. ОСОБА_14, довідку про склад осіб, за проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1 у 1992 році, довідки про заробітки ОСОБА_15 та його дружини ОСОБА_16

При вищенаведених обставинах суд вважає, що позов ОСОБА_5 не підлягає адоволенню з таких підстав: ОСОБА_5 у 1995 році отримала свідоцтво про право на -падщину за законом. В свідоцтві описано спадкову масу і зазначено, що свідоцтво про право на -падщину за законом на самочинні споруди у вигляді гаражів, сараю та теплиці не видавалось. Лри реалізації права на приватизацію земельної ділянки у 1997 році позивачка надавала відповідні письмові заяви до Одеської міськради з технічною документацію на будинок і на емельну ділянку, де зазначались усі наявні на ділянці будівлі і споруди. Таким чином, суд зважає доведеним, що з моменту прийняття спадщини позивачці було відомо про наявність на земельній ділянці по вул.Жовтневої революції.98 у м.Одесі прибудови літ.»А1.а1.а2», гаражів, сараю і теплиці. Якщо позивачка вважала, що зазначені будівлі і споруди входять до спадкової маси і вона, як спадкоємець, має право на відповідну частку цього спадкового майна, то вона - ОСОБА_5- протягом 3 років мала право звернутися до суду з вимогами про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним. ОСОБА_5 з таким позовом звернулась до суду майже через 15 років після відкриття спадщини, коли спірні будівлі і споруди крім гаражу літ.»Е») або зруйнувались або повністю реконструйовані. Питання про поновлення строку позовної давності ОСОБА_5 не ставила.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ст.ст.256,257,267, 13001301 ЦК України.

Керуючись ст.213,214,215 ЦПК України, суд

Вирішив:

ОСОБА_5 відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_2. ОСОБА_3, треті особи з боку відповідача ОСОБА_17 Державна нотаріальна контора м.Одеси, ОСОБА_4 - про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним та внесення змін у свідоцтво про право на спадщину за законом.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м.Одесіутретярбм 10 щїв з дня його проголошення.

суддя