Справа № 2-н-182
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" червня 2010 року

Суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Кучеренко Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Родовід Банк» про видачу судового наказу про витребування суми депозиту в порядку наказного провадження,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Родовід Банк» про видачу судового наказу про витребування суми депозиту в порядку наказного провадження.

При вивченні матеріалів справи було встановлено, що заявниця звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду з порушенням правил підсудності, передбачених ст. 109 ЦПК України, відповідно до якої позови до юридичних осіб предявляються до суду за їх місцем знаходження.

Відповідно до ст. 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Згідно до статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» місцезнаходження юридичної особи адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені (далі виконавчий орган).

Як вбачається з матеріалів справи, заяву про видачу судового наказу предявлено до боржника ОСОБА_2 акціонерного товариства «Родовід Банк», який знаходиться за адресою м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3.

В заяві ОСОБА_1 посилається на Закон України «Про захист прав споживачів», а отже вважає, що застосуванню підлягає ч.5 ст. 110 ЦПК України, відповідно до якої позов про захист прав споживачів можуть предявлятись також за місцем проживання споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Однак таке посилання є хибним за наступними підставами.

Так дійсно згідно п.2. та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про захист прав споживачів» оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Однак відповідно до ст. 177 ЦК України речі, у тому числі гроші, та виконані роботи і надані послуги є різними видами цивільних прав і послуга, як обєкт цивільних правовідносин це діяльність, яка триває у часі і не має уречевленого результату або результат є невіддільним від самої діяльності.

Договори про надання послуг в системі договірних зобовязань становлять самостійну групу цивільно-правових договорів, до яких договір банківського вкладу не відноситься.

Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором, отже, цей договір можу бути як відплатним, так і безвідплатним.

Отже, суть послуги полягає у самій дії виконавця і не знаходить втілення у певному матеріальному результаті, а тому доводи заявниці, про те, що договір банківського вкладу є видом договору про надання фінансової (банківської) послуги є помилковим і правових підстав в даному випадку для застосування Закону України «Про захист прав споживачів» немає, оскільки предметом договору депозиту є грошові кошти, а не надання послуги.

Згідно ст. 1 Закону України від 12 липня 2001 року «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», за значенням кошти, цінні папери, боргові зобовязання та право вимоги боргу, що не віднесені до цінних паперів, віднесені до фінансових активів, а фінансові послуги - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Таким чином оскільки місцезнаходженням боржника є м. Київ, вул. Північно-Сирецька 1-3, то відповідно до 109 ЦПК України заява до боржника повинна бути предявлена до суду за місцем знаходження боржника юридичної особи.

Відповідно до ст. 115 ЦПК України, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

Таким чином, суд вважає необхідним повернути ОСОБА_1 заяву до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Родовід Банк» про видачу судового наказу про витребування суми депозиту в порядку наказного провадження у звязку з її непідсудністю Мелітопольському міськрайонному суду.

Керуючись ст. 97, 109, 115 ЦПК України, ст. 93 ЦК України, суд

У Х В А Л И В:

Повернути ОСОБА_1 заяву до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Родовід Банк» про видачу судового наказу про витребування суми депозиту в порядку наказного провадження у звязку з її непідсудністю Мелітопольському міськрайонному суду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів, після подання заяви про апеляційне оскарження протягом 5 днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: Н.В.Кучеренко