Справа №2-п-3593/10 12.10.2010 12.10.2010 12.10.2010
Справа N 22ц 7475 2010 року. Головуючий 1 інстанції Крамаренко Т.В.
Категорія 44. Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України.

12 жовтня 2010 року. м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В. та Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання Осипенко О.С.,

з участю :

позивачки ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 переглянула рішення місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 травня 2010 року, ухваленого в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратила право користування житлом у звязку із відсутністю у ньому без поважних причин більше одного року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися у дане судове засідання, перевіривши у межах оскарження обставини та докази, якими сторони їх стверджували ,-

у с т а н о в и л а :

21 липня 2008 року ОСОБА_2 предявила позов до своїх повнолітніх сина ОСОБА_5 та доньки ОСОБА_4 про визнання їх такими, що втратили право користування належною їй за спадкування 2/3 частиною житлового будинку № 31 по вул. 8-а Лінія м. Миколаєва, у звязку із відсутністю у ньому без поважних причин більше встановленого нормами цивільного та трудового законодавства строку і небажанням вселятися до нього і нести витрати по його утриманню та по оплаті комунальних послуг.

Посилаючись на зазначені обставини просила позов задовольнити.

8 травня 2009 року ОСОБА_5 помер і суд своєю ухвалою від 5 травня 2010 року провадження у справі відносно нього закрив.

ОСОБА_4 позов не визнала, пояснивши, що вимушена була піти з дому через протиправну поведінку батьків, які через пияцтво створювали нестерпні для проживання умови.

Рішенням місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 травня 2010 року позов задоволено у повному обсязі.

ОСОБА_3 подала на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і передати справу на нове вирішення суду 1 інстанції.

Скаргу обґрунтовувала неповним зясуванням судом обставин справи, які мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду 1 інстанції залишити без зміни, оскільки той постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, суд 1 інстанції вважав установленим, що з вересня 1977 року позивачка є власницею частини будинку № 31 по вул. 8 Лінія у м. Миколаєві. Її донька, відповідачка по справі, вселилася у 1993 році в назване житло як член її сімї, у звязку з чим була в ньому зареєстрована і проживала до 2005 року, а потім, за власної доброї волі пішла з житла і поселилася в квартиру чоловіка, з яким проживає однією сімєю, не перебуваючи з ним у шлюбі. У неї була і є можливість користуватися будинком, проте та не бажає цього, в будинок не вселяється і навіть не приходить до нього, не брала і не бажає брати участі в його утриманні. У звязку з цим її слід визнати такою, що втратила право користування названим житлом.

Таке, на думку суду, відповідає положенням ст. ст. 71, 72, 150 ЖК України, ст. 405 ЦК України і не суперечить ст. 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з установленими місцевим судом обставинами та правовідносинами, а його висновки щодо них та результату вирішення справи вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Статтями 41, 47 Конституції України, статями 379-380, 383 ЦК України, та ст. 9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло, яке знаходиться в його власності.

Він може бути позбавлений такого права лише при наявності законних підстав.

В іншому разі, відповідно до статей 391, 405 ЦК України він може вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, хоча б ці порушення й не були поєднанні з позбавленням володіння, зокрема зняття з реєстрації у квартирі особи, яка вибула із членів сімї або визнання названої особи такою, що втратила право користування нею.

При цьому, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Позивачка допустимими засобами доказування довела, що з 2005 року відповідачка добровільно пішла з житла, з того часу не робила спроб вселитися в нього, хоча їй в цьому не перешкоджали. Не несла і не несе витрат на його утримання. Таким чином, ОСОБА_4 без поважних причин була відсутня у спірному будинку понад 1 рік, а тому втратила право користуватися ним.

У свою ж чергу, відповідачка не навела і не надала будь-яких доказів тому, що позивачка перешкоджала їй в користуванні житлом, або що були інші поважні причини, через які вона не користувалася ним, хоча за ст. 60 ЦПК України таке є його обовязком.

За такого за відповідачкою не могло бути збережено право користування спірним будинком.

Цього ж , з таких же мотивів дійшов і місцевий суд, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Що ж до тверджень особи, яка подала апеляційну скаргу, про ігнорування судом наданих нею доказів, то вони не можуть слугувати скасуванню оскарженого рішення, оскільки є голослівними.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 травня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Судді: