Бердянський міськрайонний суд Запорізької області
Справа № 2-500/10
РІШЕННЯ

ім'ям України

24 березня 2010 року М.Бердянськ Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

Головуючого - судді Панченко О.М., При секретарі - Димовій Л.В., за участю позивача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представників відповідача - ОСОБА_4, представників відповідача -ОСОБА_5, ОСОБА_6, представника відповідача Бердянського МВ УМВС України в Запорізькій області - ОСОБА_7, представника третьої особи - виконкому ОСОБА_1 міськради - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_9, Бердянського міського відділу ГУМВС України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та анулювання реєстрації,

За зустрічним позовом ОСОБА_9, яка діє також в інтересах малолітньої ОСОБА_10, до ОСОБА_2, третя особа з боку позивача - виконком ОСОБА_1 міської ради як орган опіки та піклування, про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення,

Встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві власності належить 1/8 частка будинку, що розташований по вул.. Чкалова, 11 в м. Бердянську. В січні 2002 року син позивачки ОСОБА_11 зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 (відповідачем в справі), після чого з дозволу позивача вони оселилися в належному їй будинку та були зареєстровані в ньому з 13.08.05 року.

Посилаючись на те, що відповідачка понад два роки не проживає в будинку за вказаною адресою, оскільки з 2006 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 фактично припинені шлюбні стосунки, а проживає у своєї матері в квартирі № 55 в буд.. 9 по вул. Морозова в м. Бердянську, позивачка просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житлом та анулювати її реєстрацію за адресою АДРЕСА_1 в ОСОБА_1.

Син позивачки ОСОБА_11 помер 19.05.09 року. Відповідачка забрала всі свої речі, добровільно вибралася з будинку та переїхала до родичів.

Позивач вважає, що відповідачка втратила право користування житлом, оскільки більше року не проживає в будинку, що належить позивачу. Крім того, відповідач виїхала на інше постійне місце проживання.

Посилаючись на обґрунтування своїх вимог на ст. 107 ЖК України, ст. 405 ЦК України, позивач просить позов задовольнити. Відповідач, не погодившись із заявленим позовом, звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом та просить вселити її разом з дитиною у спірне житло.

Відповідач посилається на те, що вона вселилася та була зареєстрована в будинку як член сім'ї власника житла, має малолітню дитину, яка народилася в шлюбі з ОСОБА_11, - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свою згоду на реєстрацію відповідача позивач підтвердила також і під час обміну паспорту 08.10.05 року.

Шлюбні відносини між ОСОБА_11 і ОСОБА_11 припинені не були. Також підтримувалися родинні стосунки між ОСОБА_2І та її онукою ОСОБА_10 та відповідачкою. Після смерті ОСОБА_11 позивачка постійно наполягала на тому, щоб відповідач знялася з реєстрації та виселилася із спірного будинку разом із дочкою, але відповідачка не погоджувалася, оскільки оселилася там як член сім'ї власника безстроково, іншого житла не має, за комунальні послуги сплачувала, робила поточні ремонти у квартирі.

Зазначає, що у вересні 2009 року позивач ОСОБА_2 з посиланням на необхідність проведення капітального ремонту виставила з квартири на двір частину особистих речей відповідача, змінила замок на двері, тобто змусила відповідача покинути житло.

Просить усунути перешкоди з боку позивача ОСОБА_2 в користуванні спірним житлом та вселити її разом з дитиною до квартири.

Ухвалою суду від 10.12.09 року позови були об'єднані в одне провадження.

В судовому засіданні позивач та її представник позов свій підтримали, зустрічний позов не визнали.

Відповідач ОСОБА_9 та її представники первісний позов не визнали, свій позов підтримали та просили його задовольнити. Пояснили також, що дійсно іноді взимку сім'я проживала в квартирі у матері відповідача - ОСОБА_5, але це було пов'язано з тим, що спірне житло не упорядковано, має пічне опалення, тому дитина часто хворіла.

Представник відповідача - Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області та третьої особи - Бердянського міськвиконкому як органу опіки та піклування - покладалися на розсуд суду.

Аналізуючи надані в справі докази, суд дійшов висновку про наступне.

Як вбачається з договору дарування від 11.06.99 року, позивачка має на праві власності 1/8 частку домоволодіння № 11, що знаходиться по вул. Чкалова в м. Бердянську, яка фактично складає квартиру № 5 в цьому будинку.

Як слід з домової книги по спірному будинку, відповідач зареєстрована за вказаною адресою 13.08.05 року.

Письмову заяву від імені жильців будинку № 11 по вул.. Чкалова про те, що ОСОБА_9 не проживає за вказаною адресою (а.с. 11) суд уваги не приймає та вважає, що вона не має доказового значення, оскільки особи, що її підписали, судом не встановлені та достовірність цього документу не доведена. Крім того, не зазначено якій сам час не проживає відповідач за спірною адресою.

Як вбачається із свідоцтва про одруження, шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 укладено 14.12.02 року.

Як слід із свідоцтва про народження, подружжя має доньку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно свідоцтву про смерть ОСОБА_11 помер 19.05.09 року

Згідно довідки ОСББ „Январський" АДРЕСА_2 в квартирі загальною площею 31 кв.м. зареєстровані ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_12 - ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_13 - ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно довідці з місця проживання, виданій вуличним комітетом № 19 м. Бердянська, датованій 02.06.09 року, яку було пред'явлено відповідачем ОСОБА_9 до управління Пенсійного Фонду України в м. Бердянську (а.с. 100-101), в спірній квартирі АДРЕСА_3 мешкала сім'я з трьох чоловік -ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10

В судовому засіданні були допитані свідки, як збоку позивача, так і з боку відповідача.

Так, свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15С, ОСОБА_16, ОСОБА_17 ОСОБА_18 стверджували, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 не існувало постійних сімейних стосунків, останні два роки відповідачка часто проживала у матері, виїжджала на заробітки в Італію.

Напроти, свідки ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 стверджували, що ОСОБА_9 і ОСОБА_11 були гарною подружньою парою, мали між собою дружні стосунки, постійно проживали разом.

Оскільки ці показання протилежні та суперечливі, то суд не приймає їх до уваги, оскільки серед свідків немає осіб, якім би було достеменно відомо про справжні стосунки між ОСОБА_9 та ОСОБА_11

Фотознімки, відеозапис, зроблені в різні часи в дворі спірного будинку та долучені до матеріалів справи, також підтверджують, що всі ці особи підтримували сімейні стосунки.

Проте, суд бере до уваги, що до часу смерті ОСОБА_11 вони з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі, відповідач була зареєстрована в спірному житлі як член сім'ї власника будинку, також разом з ними проживала дитина.

Суд приймає до уваги, що між позивачем та відповідачкою склалися неприязні стосунки, оскільки позивачка в деякій мірі звинувачує відповідачку в смерті сина.

Як зазначає позивач, на четвертий день після смерті чоловіка відповідачка на її прохання поїхала з квартири та забрала свої речі - стінку, трельяж, музичний центр, пилосос, диван, телевізор.

Проте, на думку суду, це не можна розглядати як добровільне залишення житла без поважних причин, оскільки відповідач виїхала під впливом ситуації, пов'язаної зі смертю свого чоловіка.

Разом з цим, це є підтвердженням того, що в спірному житлі знаходилися речі, які належали сім'ї відповідача, та суперечить посиланням позивача на те, що відповідач нібито два роки не проживала в спірній квартирі. Крім того, позов до суду поданий 03.07.09 року, а як вбачається з пояснень сторін, відповідачка виїхала тільки в травні місяці 2009 року.

Таким чином, суд вважає недоведеним факт добровільного виселення з житла відповідачки та її відсутність без поважних причин понад один рік.

Суд також приймає до уваги інтереси малолітньої дитини, яка іншим житлом не забезпечена та взагалі ніде не зареєстрована.

Щодо посилань на ст. 107 ЖК України, то суд вважає їх безпідставними, оскільки ця норма не регулює спірні правовідносини.

За таких обставин суд вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає.

Щодо зустрічного позову, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування житлом до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Як встановлено судом з пояснень сторін та ця обставина ніким не оспорюється, позивач проживає в іншому житловому приміщенні, яке також належить їй на праві власності, за адресою АДРЕСА_4.

Суд приймає до уваги, що позивач - власник житла не проживала разом з членами своєї сім'ї в спірній квартирі, але вважає, що до цих правовідносин також можуть бути застосовані ст. 405 ЦК України та ст. 162 ЖК України за аналогією закону відповідно до ч. 7 ст. 8 ЦПК України, оскільки вони регулюють подібні за змістом правовідносини.

Відповідно до ст. 395, ч. 1 ст. 402 ЦК України право користування (сервітут) члена сім'ї власника житлом встановлено законом -ст. 156 ЖК України.

Відповідно до ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 ЦК України, зокрема, згідно ст. 391 ЦК України - вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном.

Таким чином, суд вважає, що відповідач ОСОБА_9 має право вимагати від власника житла - ОСОБА_2 усунення перешкод у користуванні житлом, в тому числі шляхом вселення.

За таких обставин зустрічний позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.. 2, 8, 10, 15, 60, 61, 208, 215 ЦПК України, ст. 156, 162 ЖК України, ст. 391, 395, 396, 402, 405 ЦК України, суд

Вирішив:

ОСОБА_2 в позові відмовити. Зустрічний позов задовольнити.

Вселити ОСОБА_9 з малолітньою дочкою ОСОБА_10 в квартиру АДРЕСА_5, що належить на праві власності ОСОБА_2.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а апеляційну скаргу - протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження в апеляційний суд Запорізької області через ОСОБА_1 міськраионнии суд в порядку передбаченому ст. ст. 292-296 ЦПК України. ,

Суддя О.М.Панченко