Справа № 2-53/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2010 року м. Золочів

Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Левика Я.А.

при секретарі Гавришків М.І.

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Васильовича до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. Судом позовні вимоги було розєднано у самостійні провадження. У своєму позові про поділ спільного майна подружжя позивач збільшивши та уточнивши позовні вимоги під час судового розгляду справи просив: визнати за ним право власності на ? частину: квартири №1 в буд. 39 на вул. Перемишлянській в м.Глиняни Золочівського району Львівської області площею 64,5 м.кв.; капітального гаражу «В» площею 17,1 м.кв. на вул. Перемишлянській, 39 у м.Глиняни Золочівського району Львівської області; капітального гаражу «Б» площею 26,2 м.кв. на вул. Перемишлянській, 39 у м.Глиняни Золочівського району Львівської області; господарського приміщення (сараю із кладовою) «Г» площею 74,9 м.кв. на вул. Перемишлянській, 39 у м.Глиняни Золочівського району Львівської області; підвалу «Д» площею 7,8 м.кв. на вул. Перемишлянській, 39 у м.Глиняни Золочівського району Львівської області; земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,6516 га на території Глинянської міської ради Золочівського району Львівської області.

В обґрунтування свого позову у позовній заяві, заявах про уточнення та збільшення позовних вимог, поясненнях у судовому засіданні як особисто так і через представника зазначив, що 11.08.1983 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, після чого вони стали проживати подружнім життям. Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 7.06.2010 року їх шлюб було розірвано. За час шлюбу ними спільно було набуто таке майно, яке підлягає поділу: квартира №1 в буд. 39 на вул. Перемишлянській у м.Глиняни Золочівського району Львівської області, площею 64,5 кв.м., що складається із двох житлових кімнат загальною площею 31,6 кв.м., кухні 6,60 кв.м., ванної кімнати 3,8 кв.м., коридорів 4,1 кв.м. та 11,5 м.кв., веранди 6,3 кв.м.; два капітальні гаражі площею 43,3 кв.м.; господарське приміщення (сарай з кладовою) 74,9 кв.м.; підвал 7,8 кв.м, всі розташовані за адресою вул. Перемишлянська, 39 у м.Глиняни Золочівського району Львівської області, а, крім цього, земельна ділянка площею 3,6516 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Глинянської міської ради Золочівського району Львівської області. Вказане майно є спільним майном подружжя та повинно бути поділене між ними порівну з врахуванням такого. Так, квартира №1 у будинку 39 на вул. Перемишлянській у м.Глиняни Львівської області, яка була приватизована відповідачем у 1999 році, була надана їй для проживання ще до одруження, проте перебувала у незадовільному технічному стані та за час їх спільного проживання квартира зросла у вартості у кілька разів. Зокрема, у квартирі за час їх проживання було проведено ряд ремонтних робіт та реконструкцій: були поміняні два вікна у кімнаті 1-5, були поштукатурені стіни та стелі у кімнатах 1-4, 1-5, була зроблена побілка у приміщеннях квартири, крім цього, було у 1984-1985 роках демонтовано стару деревяну та побудовано нову веранду, яка існує на даний час та поділена на три приміщення (будівельними матеріалами при будівництві такої допомагав колишній радгосп, зокрема надав біля ? використаної цегли), покладена плитка у ванній кімнаті, кухні, коридорі, проведено водопостачання та газопостачання до квартири у 1988 році, у 1994 році за допомоги колишнього радгоспу де працювала відповідач, реконструйовано дах. Враховуючи, що внаслідок проведення вказаних робіт квартира значно зросла у своїй вартості її слід, згідно ст. 62 ч.1 СК України визнати обєктом права спільної сумісної власності їх подружжя та відповідно визнати за ним право власності на ? ідеальну її частину. Протягом їх спільного життя він у спірній квартирі зареєстрований не був, оскільки був зареєстрований спочатку у м.Винниках, а згодом у м.Львові на вул. Коциловського, проте він постійно проживав у спірній квартирі. Крім цього, ним особисто за час їх спільного життя підтримувалось у належному стані шляхом проведення ремонтних робіт господарські приміщення (сарай з кладовою) та підвал та, крім цього, проведено заміну даху над підвалом. Такі приміщення були передані їм обом вже піж час шлюбу, а тому повинні були б бути визнаними спільною сумісною власністю та визнано за ним ? їх частка. Також, на прибудинковій території існував гараж (зараз площею 17,1 м.кв.), який він майже повністю реконструював. А саме обмурував дві стіни довжинами 6 та 3.15 метрів цеглою, замінив дах та, крім цього, біля нього збудував повністю новий гараж. Вважає, що за ним слід визнати право власності на ? частку вказаних приміщень хоча на них на даний час права власності не оформлено, оскільки рішенням Глинянської міської ради їх будівництво та реконструкція фактично узаконено та вони є повноцінними будівлями. Що стосується земельної ділянки, то вважає, що ? такої повинна бути визнана за ним, оскільки така була приватизована (фактично набута) відповідачем під час шлюбу, а крім цього, він активно сприяв у отриманні такої. Зокрема, брав участь в обробітку земельних ділянок радгоспу коли жінка там працювала, допомагав їй по роботі.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не зявилася, надіслала до суду письмові пояснення до позову, проте суд вважає за можливе проводити розгляд справи у її відсутності враховуючи, що її інтереси захищають представники.

Представники відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у письмових запереченнях та позов та у судових засіданнях позов заперечили. Пояснили, що єдине майно, яке дійсно було сторонами набуто спільно під час шлюбу, а саме збудовано є один із гаражів, більший за розміром, решта майна не є спільним майном подружжя, а виключно власністю відповідача. Так, квартиру відповідач отримала для проживання задовго до шлюбу, як працівник дослідного господарства «Глинянське», а набула права власності на таку під час шлюбу, проте використавши своє особисте право на приватизацію державного майна. На час приватизації квартири відповідачем до складу її сімї входила лише вона одна. Що стосується тверджень позивача про те, що за час шлюбу вартість квартири значно зросла внаслідок його та відповідача спільних затрат, то такі є безпідставними, оскільки більшість із робіт були виконані колишнім радгоспом де працювала відповідач, а саме проведення газифікації квартири, заміна даху. Позивач проводив лише поточні дрібні ремонтні роботи за час свого проживання. Крім цього, веранда, про будівництво якої ним особисто стверджує позивач, була збудована до реєстрації шлюбу сторін, а під час шлюбу вона лише частково була реконструйована. Згадані роботи жодним чином не збільшили вартості квартири. Тому, твердження позивача про те, що вартість квартири значно зросла у ціні за час його та відповідача шлюбу внаслідок трудових та фінансових вкладень його та відповідача є голослівними. Що стосується меншого за розміром гаражу, господарського приміщення та підвалу, то такі теж не є жодним чином спільним майном, оскільки надані відповідачу разом із квартирою до шлюбу та позивач до них жодного відношення немає. Що стосується гаража більшого за розміром, то у визнанні за позивачем права власності на ? такого, теж, слід відмовити, оскільки права власності на такий не оформлено, такого обєкту фактично не існує. Більше того, право власності на такий на даний час не надано, оскільки земельна ділянка на якій він розташований під будівництво не надавалась та на даний час нікому не виділялась.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

З пояснень осіб, що беруть участь у справі, свідоцтва про одруження сторін, виданого 11.08.1983 року ІІ-АБ №708945, рішення Золочівського районного суду Львівської області від 7.06.2010 року вбачається, що сторони з 11.08.1983 року по 7.06.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Крім цього, з 2008 року сторони фактично припинили шлюбні відносини.

На даний час відповідачу на праві власності належить таке майно, як: квартира №1 в буд. 39 на вул. Перемишлянській в м.Глиняни Золочівського району Львівської області, згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 14.07.1999 року виданого на підставі наказу №9 «Про дозвіл на приватизацію» ДП «Глинянське» від 24.04.1999 року, загальною площею 64,5 кв.м., яка складається із 2 житлових кімнат площею 31,6 кв.м. (14,1 кв.м. та 17,5 кв.м.), кухні площею 6,6 кв.м., ванної кімнати 3,8 кв.м., коридорів 4,7 кв.м. та 11,5 кв.м., веранди 6,3 кв.м.; земельна ділянка площею 3,6516 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Глинянської міської ради, згідно державного акту на право власності на землю IV-ЛВ №-68164 від 26.03.2002 року. Крім цього, біля будинку №39 на вул. Перемишлянській у м.Глиняни Золочівського району Львівської області ОСОБА_6 було проведено будівництво та реконструкцію двох гаражів (площами відповідно 17,1 кв.м. та 26,2 кв.м.), сараю (з кладовою), площею 74,9 кв.м. та підвалу 7,8 кв.м., проте такі на даний час на праві власності за нею не зареєстровані та у експлуатацію не введені. Вказане вбачається із пояснень осіб, що беруть участь у справі; інвентаризаційної справи на буд №39 на вул. Перемишлянській у м.Глиняни, зокрема, копії свідоцтва про право власності на квартиру від 24.07.1999 року, наказу №9 від 24.04.1999 року ДП «Глинянське», будівельного паспорту земельної ділянки забудовника ОСОБА_6; копій технічного паспорту на кв. 1 будинку №39 на вул. Перемишлянській у м.Глиняни Золочівського району Львівської області; державного акту на право власності на землю IV-ЛВ №068164 від 26.03.2002 року; технічної документації на підставі якої було видано згаданий державний акт (а.с. 112-129); листа інспекції Держархбудконтролю у Львівській області від 22.09.2010 року №7/13-06-7745.

Позивач вважаючи таке майно спільним сумісним майном подружжя його та відповідача просить визнати за ним право власності ? ідеальну частину кожного із згаданих обєктів.

Однак, суд вважає, що вимоги ОСОБА_12 та його доводи в їх обґрунтування є безпідставними з врахуванням такого.

Так, що стосується спірної квартири, то як вбачається із наведеного вище, а також листа НВО «Біотехнологія» АФ «Радгосп Глинянський» №36 від 1.04.1992 року, розрахунку вартості надлишкової загальної площі квартири, що приватизується та квитанції про сплату, довідок №117 від 5.06.1999 року та №344 від 29.04.1999 року ДГ «Глинянське», заяви ОСОБА_6 від 13.05.1999 року, спірна квартира, що складається із згаданих вище приміщень у існуючій на даний час площі була набута відповідачем, як працівником АФ «Радгосп Глинянський» шляхом використання свого особистого права на приватизацію державного житлового фонду. Жодних доказів про те, що після приватизації відповідачем вказаної квартири у такій спільними зусиллями подружжя сторін проводились певні роботи, внаслідок яких вартість її істотно збільшилась немає. Враховуючи, що згадана квартира набута відповідачем особисто, хоча і за час шлюбу, така згідно ст. 57 СК України є її особистою приватною власністю та визнана обєктом права спільної сумісної власності подружжя бути не може.

Крім цього, що стосується робіт, про які стверджував позивач як про такі, що значно збільшили (у кілька разів) вартість квартири, а саме будівництво веранди ( приміщень 1-1, 1-2, 1-3), перекриття даху шифером, проведення газопостачання та водопостачання до квартири, штукатурення стін та стелі приміщень квартири та побілка їх, то усі вказані роботи проведені до приватизації квартири у час коли така належала АФ «Радгосп Глинянський», а тому вважати, що такі істотно збільшили її вартість неможливо, оскільки відповідач набула право власності на квартиру вже у існуючому на даний час стані. Рішення компетентних органів про приватизацію квартири ні позивачем ні іншими особами не оспорювались та є на даний час дійсними. Більше того, як вбачається із показів свідків ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_7 більшість із вказаних робіт, а саме перекриття даху, будівництво веранди, проведення газопостачання до квартири проводилось коштами та силами працівників «Радгоспу», а не зусиллями будь-кого із сторін (лише при певній їх допомозі), оскільки вказана квартира на час виконання згаданих робіт належала «Радгоспу». Враховуючи наведене підстав для визнання обєктом права спільної сумісної власності подружжя сторін спірної квартири та визнання за позивачем права власності на її ? частину немає.

Що стосується спірної земельної ділянки, то така, теж, не може бути визнана обєктом права спільної сумісної власності подружжя сторін, оскільки, теж, була набута особисто відповідачем, хоча і під час шлюбу, проте знов же ж з використанням свого особистого права на приватизацію вказаної земельної ділянки, фактично земельного паю наданого їй при розпаюванні земель КСП «Глинянське» (колишнього радгоспу), як його працівнику. Вказаний пай був наданий відповідачу особисто, а не на її сімю, оскільки розпаювання земель було здійснено відповідно до кількості працівників, а не їх сімей. Кожному із працівників було надано земельний пай індивідуально. Згодом вже як ділянка такий кожним із працівників був приватизований. Вказане окрім наведеного вище вбачається, також, і з пояснень свідка ОСОБА_8 Твердження ж позивача про те, що така земельна ділянка була отримана відповідачем і завдяки його допомозі їй у її праці в «Радгоспі», оскільки він допомагав дружині виконувати її службові обовязки є безпідставними. Так, як вбачається із пояснень свідків ОСОБА_9, ОСОБА_13 сімя сторін обробляла земельні ділянки, що належали колишньому «Глинянському радгоспу», проте такі роботи не входили до службових обовязків відповідача та виконувались ними за угодою з «Радгоспом» з метою підробітку. Та за такі роботи «Радгосп» розраховувався з ними окремо від зарплати відповідача, продуктами рослинництва або грішми. Враховуючи наведене підстав для визнання обєктом права спільної сумісної власності подружжя сторін та визнання за позивачем права власності на ? спірної земельної ділянки немає.

Що стосується спірних гаражів, господарського приміщення та підвалу, то як вбачається із наведеного вище такі будівлі на даний час дійсно існують, проте право власності на вказані обєкти на даний час ні за ким не зареєстроване, оскільки такі у встановленому законом порядку на даний час у експлуатацію не введені. Частина із вказаних будівель (господарське приміщення, підвал, один із гаражів (площею 17,1 кв.м.), що були передані відповідачу разом із квартирою АФ «Радгосп Глинянський» дійсно були реконструйовані спільними зусиллями подружжя під час їх шлюбу, а гараж площею 26,2 кв.м. збудований за час перебування подружжя у шлюбі. Однак суд не вправі вирішувати питання про визнання права власності на ? ідеальну частину кожного із вказаних обєктів за позивачем, оскільки такі на даний час взагалі на праві власності не зареєстровані. Більше того, земельна ділянка ні позивачу, ні відповідачу, ні будь-кому іншому під їх будівництво чи обслуговування ні у користування, ні у власність не передавалась.

На даний час позивач, згідно ст. 331 ЦК України вправі ставити лише питання про визнання права власності на матеріали, обладнання і тд., що були використані у процесі будівництва, реконструкції вказаних обєктів, про відшкодування витрат на проведення вказаних робіт, тощо, проте з такими позовними вимогами позивач до суду не звертався.

Враховуючи вказане у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 61, 62, 68-72 СК України, ст.ст. 355, 368, 370, 372, 331, 328, 373 ЦК України, ст.ст. 81, 89, 90, 116, 118, 125, 126 Земельного кодексу України, Указом Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8.08.1995 року, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 Васильовича до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя