АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: угоди Доповідач: Довгаль Г.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Коваленко І.П.

суддів Коровіна С.Г., Довгаль Г.П.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 березня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: комунальне підприємство „Харківське районне бюро технічної інвентаризації, про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини будинку, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи: комунального підприємства „Харківське районне бюро технічної інвентаризації, в якому просила визнати на підставі ст.ст.48, 114, 224, 225 ЦК України в редакції 1963року недійсним договір купівлі-продажу 2/3ч. житлового будинку, розташованого по вул. Комсомольська і вул. Жовтнева №22/83 у м. Південне Харківського району Харківської області, який було укладено 07 лютого 2000 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і посвідчений Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області за реєстровим № 1-155.

Позовні вимоги мотивує тим, що в цьому договорі у вартість будинку включена вартість прибудови літ.„А1-1, жилою площею 29,70кв.м, вартістю 12 262грн., яка прийнята в експлуатацію на імя позивачки, на той час - ОСОБА_5, право власності на яку не оформлено і у звязку з чим долі співвласників не змінювалися. Також зазначає, що в договорі у перелік майна, частка якого відчужувалася, включено огорожу 1-6, але фактично ОСОБА_4І належала лише огорожа №5 та №6. Огорожі №№1,2,4,7-9 зводилися за кошти її родини, а огорожа №3 належить їхньому сусіду. Окрім того, продавець ОСОБА_4 не повідомила позивачку про всі істотні умови договору купівлі-продажу належній їй частки, а саме про склад майна, про зміст довідки-характеристики, за якою була визначена вартість цього майна. Внаслідок чого вона не змогла прийняти правильне рішення про доцільність придбання саме нею частки, що була відчужена за спірним договором. Вважає, що ці обставини є підставами для визнання даного договору недійсним.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, подала на нього письмові заперечення, в яких виклала свої доводи та обґрунтування. Зокрема, вказує на безпідставність посилання позивача на те, що нотаріусом при посвідченні спірного договору не дотримані умови ст.114 ЦК України - про переважне права купівлі у ОСОБА_4 належні їй 2/3ч. житлового будинку. При цьому зазначає, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку була повідомлена про намір ОСОБА_4 відчужити належну їй частку, однак відмовилася її придбати, підтвердив це у своїй заяві. Підпис ОСОБА_1 на заяві був засвідчений секретарем виконкому Південноміської ради ОСОБА_6, що також не суперечить вимогам законодавства. При продажу частини з порушенням права інший учасник спільної власності протягом трьох місяців може звернутися до суду з позовом, але ОСОБА_1 таким правом не скористалася. Згідно ст.76 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася про порушення свого права, ст.71 ЦК України встановлено строк позовної давності в три роки. Отже, ОСОБА_1 з достовірністю знала, що 2/3ч. будинку продано ОСОБА_3 у 2000році, однак протягом 9 років не мала жодних заперечень з цього приводу.

У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав заявлені вимоги і просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його надуманість та необґрунтованість.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 березня 2010 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з цим рішенням суду, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, на неповне зясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим сторонами доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що для визнання спірної угоди недійсною з підстав визначених у позовній заяві не має.

Як убачається з матеріалів справи, 07 лютого 2000 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу 2/3ч. житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, розташованих по вул. Комсомольська та вул. Жовтнева №22/83 у м. Південне Харківського району Харківської області. Цей договір посвідчено Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області за реєстровим №1-155. В договорі наведено перелік будівель, які знаходилися на земельній ділянці площею 2729кв.м, а саме житловий будинок літ. „А-1, деревяний, обкладений цеглою, житловою площею 78,4кв.м., при якому є надвірні будівлі: сарай літ. „Б, льох літ. „В, вбиральня літ. „Г, огорожа №1-6, водопровід літ. „К. Також в договорі мається «примітка» про те, що у вартість будинку включена вартість прибудови „А1-1, жилою площею 29,70кв.м і вартістю 12262грн., яка прийнята в експлуатацію на імя ОСОБА_5, але право власності на неї не оформлено і долі співвласників не змінені (а.с.11).

Перелік будівель і споруд в договорі купівлі-продажу вказано нотаріусом згідно даних довідки-характеристики №18233 від 11.01.2000р., яка видана Харківським міжміським бюро технічної інвентаризації (а.с.59).

Заява ОСОБА_1 /ОСОБА_5/ ОСОБА_7, яка подана до нотаріальної контори, свідчить про те, що вона, як співвласниця житлового будинку, відмовилася від права переважної покупки частини будинку і надвірних споруд, передбаченого ст.114 ЦК України в редакції 1963року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (а.с.61).

Отже, твердження позивачки стосовного того, що ОСОБА_4 не повідомила її про істотні умови продажу належній їй частки, зокрема, про склад та вартість відчуженого майна спростовується вищевказаною заявою.

Згідно положень ч.1 ст. 48 ЦК України в редакції 1963 року недійсною є угода, яка не відповідає вимогам закону, в тому числі обмежує особові або майнові права неповнолітньої дитини.

За недійсною угодою кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні все отримане по угоді, а при неможливості повернути отримане в натурі відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом (ч.2 цієї статті).

Сторони договору купівлі-продажу 2/3ч. вищезазначеного житлового будинку, а саме продавець ОСОБА_4 та покупець ОСОБА_3, його не оспорюють. З урахуванням того, що договір укладено у письмовій формі, нотаріально посвідчений і відображає волевиявлення його сторін, тому для визнання його недійсним на підставі ст.48 ЦК України в редакції 1963 року не було.

Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Посилання апелянта на те, що судом безпідставно застосовані до даних правовідносин норми ЦК України в редакції 2004року, т.я. повинні бути застосовані норми ЦК України в редакції 1963року, колегією суддів не приймаються. При ухваленні рішення судом були застосовані ст.ст. 203, 215 ЦК України в редакції 2004року, які відповідають змісту ст..48 ЦК України в редакції 1963року. Отже, це не є підставою для скасування по суті правильного рішення суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, висновків суду не спростовують і не дають колегії суддів підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -