Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 2-295/10
Провадження № -
РІШЕННЯ

Іменем України

24 червня 2010 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі: Головуючого судді Рибнікової М.М., при секретарі Бондаренко Н.С.,

з участю позивача, відповідача та його представника ОСОБА_1, представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Коростишівського районного суду Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та про визнання права власності на частину майна,-

ВСТАНОВИВ:

17.02.2010 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом , мотивуючи своє звернення наступним. З 2001 року сторони перебували у фактичних шлюбних стосунках. В жовтні 2003 року для проживання сім'ї було прижбано житловий будинок в с. Стрижівка по вул.Велика Шевченківська, 54. За усною домовленістю договір купівлі-продажу було оформлено на ОСОБА_4 CO. З 27.11.2003 року по теперішній час позивач ОСОБА_5 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4, від шлюбу мають дитину Крістіну, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після купівлі будинку подружжя спільно доглядало за його станом, проводилося газифікація тощо. Звернення до суду позивач мотивує бажанням збереження сім'ї та отримання правовстановлючих документів на її частину будинку в інтересах малолітньої дитини.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить задовільнити позов у повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заявлених позивачем заперечили повністю, позов не визнають. Відповідач суду пояснив, що дійсно з березня 2001 року між позивачем та ним існували шлюбні відносини, які були узаконені в листопаді 2003 року. Відповідач стверджує суду, що спірний будинок він придбав за кошти, які отримав у подарунок від бабусі ОСОБА_6 для придбання будинку в с.Стрижівка, вул. Велика Шевченківська, 54. Вважає позов безпідставним, оскільки на час купівлі будинку не діяли норми Сімейного кодексу щодо визначення правових наслідків перебування в шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу.

Представник третьої особи в судове засідання заявився та суду пояснив, що являється головою Стрижівської сільської Ради,

Коростишівського району Житомирської області і те , що в с. Стрижівка на вул. Велика Шевченківська, 54 проживають сторони з 2003 року.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що знайома з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які купували в неї та її чоловіка будинок в 2003 році за 1800 доларів США в гривневому еквіваленті.

Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 суду пояснили, що сторони по справі дійсно купили будинок в 2003 році в с.Стрижівка за суму, еквівалентну 1800 доларам США., за гроші, які отримали від бабусі відповідача та батьків позивача.

Свідки ОСОБА_10 та ; ОСОБА_11 суду пояснила, що є батьками позивачки, якій в 2003 році дали 400 доларів США для того, щоб сім'я дочки купила будинок в с.Стрижівка, та ще 100 доларів на реєстрацію купівлі.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 суду пояснили, що були запрошені в якості свідків коли бабуся відповідача ОСОБА_16С, передала останньому 1800 доларів США на купівлю будинку.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив , що являється рідним братом відповідача ОСОБА_4 і був свідком коли їх бабуся передала брату ОСОБА_4 кошти на купівлю будинку в сумі 1800 доларів США.

Заслухавши пояснення сторін у справі та представника відповідача, представника третьої особи , пояснення допитаних в судовому засіданні свідків, вивчивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні обставини справи:

З 2001 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували в шлюбних відносинах. Офіційно своїх стосунків в тому числі шлюбу, сторони у справі не реєстрували. 17.10.2003 року між ОСОБА_7 як продавцем та ОСОБА_4 як покупцем укладено та зареєстровано нотаріально, договір купівлі-продажу житлового будинку з земельною ділянкою, який знаходиться за адресою: сСтрижівка Коростишівського району, вул.Велика Шевченківська, 54 (а.с.15). Згідно означеного договору інших покупців названого домоволодіння ніж ОСОБА_4 державним нотаріусом в угоді не зазначено. Спірний у справі житловий будинок не являється новоствореною (внаслідок спільної праці сторін у справі) річчю.

Згідно до роз»яснень викладених в п.5 постанови пленуму ВСУ N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», - спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (cm. 16 Закону "Про власність", cm.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (n.l cm. 17, ст. 18, п2 ст. 17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (cm. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної симісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім'ю. При відсутності догіазів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

На момент укладення відповідачем у справі, договору купівлі-продажу чинними були вимоги Цивільного кодексу Української PCP редакції від 18 липня 1963 року та вимоги Кодексу про шлюб та сім'ю України. Згідно до п.4 перехідних положень Цивільного кодексу України редакції 01.01.2004 року- Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обовшзків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до cm. 16 Закону України «Про власність», який втратив чинність на підставі Закону N 997-V ( 997-16 ) від 27.04.2007, - майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Згідно до cm. 17 цього ж закону, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Згідно до cm. 22 Кодексу про шлюб та сім[ю України, який втратив чинність з 01.01.2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до cm. 74 чинного Сімейного кодексу України із змінами, внесеними згідно із Законом N 524-rV (524-16) від 22.12.2006 , якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Однак Сімейний кодекс набрав чинності з 01.01.2004 року. Даний закон не має зворотної дії в часі, а отже не може бути застосований при вирішенні вказаного спору, так як спірні правовідносини виникли в 2001-2003 роках.

Аналізуючи зібрані у справі докази, оцінюючи їх у сукупності суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та про визнання права власності на частину майна задоволенню не підлягає за безпідставністю, оскільки позивач не набув права власності на об»єкт судового спору внаслідок об»єднання своєї праці та праці відповідача по справі, в тому числі за відсутності умови реєстрації шлюбу між сторонами по справі на момент укладення відповідачем вищеназваного договору купівлі-продажу житлового будинку.

На підставі викладеного, керуючись ст.10, ст. 11, ст.209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. 74 СК України, ст. 16, ст. 17 Закону України «Про власність», ст. 22 КпШС України, п. 4 перехідних положень ЦК України, п.5 Постанови ПВСУ N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та про визнання права власності на частину майна, відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Рішення суду може бути піддане апеляційному оскарженню шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Житомирської області на протязі двадцяти днів з моменту подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду. Заява про апеляційне оскарження суду може бути подана до Коростишівського районного суду на протязі десяти діб з моменту проголошення рішення.

Суддя Т.З.Пасічний