23.12.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Справа№22ц-6935,2010р. Головуючий в 1-й інстанції
Категорія: 55 ОСОБА_1
Доповідач Цуканова І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року грудня місяця «23» дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

ОСОБА_2

Суддів: Приходько Л.А., Кузнєцової O.A.

при секретарі - Кримцевій І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від «20» травня 2010 року

за позовом

ОСОБА_4 до ВАТ «Сведбанк» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2009р. ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» (нині ПАТ), в якому просив визнати неправомірною бездіяльність останнього по виконанню п. 2.4 кредитного договору, укладеного між ними 10.12.2007р., щодо передачі позичальнику, тобто позивачеві, коштів в рахунок кредитної лінії. При цьому покликався, що Банк на його неодноразові заяви про надання грошових коштів, ні гроші, ні відповіді не давав. Позивач також просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 3% від вартості ненаданих грошових коштів за кожний день просрочення згідно ст.Ю Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: 733874,31 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 20.05.2010р. позов задоволено частково. Визнано дії ВАТ «Сведбанк» по виконанню умов п.2.4 кредитного договору від 10.12.2007р. неправомірними. В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просив рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та ухвалити нове рішення, яким ці вимоги задовольнити, покликаючись на неправомірну відмову суду у застосуванні до спірних правовідносин Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023-ХІІ), порушення норм процесуального права щодо законності і обґрунтованості судового рішення.

В іншій частині рішення суду ніким не оскаржується.

Заслухавши доповідача, осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами 10.12.2007р. укладено договір кредитної лінії. Ліміт кредитної лінії, яку повинен отримати позивач, становить 209081 грн., цільове використання кредиту - споживчі Цілі /а.с. 8-11/.?

18.12.2008р. позивач звернувся до Банку з проханням надати йому кошти в розмірі 209081 грн., однак до теперішнього часу гроші позивач не отримав /а.с. 21.

Пунктом 8.3 договору про надання кредитної лінії передбачено право Банку призупинити та відмінити видачу кредитних коштів.

Згідно умов п.8.4.2 договору «у разі припинення або відмови у наданні кредитних коштів, банк повинен сповісти про таку відмову позичальника протягом одного робочого дня з моменту отримання письмового запиту про надання грошових коштів».

Пунктом 2.4 кредитного договору передбачено, що кошти в рахунок кредитної лінії надаються Позичальнику при наявності у Банку відповідного запиту, який надається на підставі заяви на отримання кредиту. При цьому Позичальник зобовязаний виконати всі умови для надання кредитної лінії згідно п. 1.5 («Цільове призначення кредитної лінії: споживчі цілі»), п. 2.3 («кредитна лінія надається у гривнях у готівковій формі через касу Банку»), п.5.1 («Виконання позивальником своїх зобовязань забезпечується заставою іпотеки, що знаходиться за адресою: м.Херсон, с. Антонівка, вул. 1-Виноградна, буд. 11а, та порукою ОСОБА_4О.»), а також застрахувати на умовах, передбачених п. 5.5 Договору майно, що є предметом застави.

З повторними заявами аналогічного змісту позивач звертався до Банку 30.01,2009р. /а.с. 4/ та 03.02.2002р.

Судом встановлено, що, оскільки:

відповідач не відмовляв позивачу у виданні кредитних коштів,

Банк не довів, що ОСОБА_4 перешкоджав відповідачу оглянути заставлене майно,

відповіді останнього позивачу не можна вважати письмовим повідомленням про підставу призупинення видачі кредитних коштів /а.с. 6,7,24,76/,

то дії Банку по невиконанню п. 2.4 кредитного договору від 10.12.2007р. є неправомірними.

Оскільки у зазначеній частині рішення суду ніким не оскаржується, то виходячи із диспозитивності цивільного процесу, суд йому юридичної оцінки не дає.

Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні позову в частині стягнення пені за прострочку виконання зобовязань за кредитним договором, суд виходив з того, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст.ст. 47,49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» договір про надання кредитної лінії не відноситься до кредитних операцій , тому на цей договір не може поширюватись положення Закону України «Про захист прав споживачів». У позивача немає законних підстав для стягнення з відповідача на його користь пені у зв'язку з невиконанням умов договору, оскільки сам договір не передбачає взагалі відповідальності банку, а дія Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини не поширюється.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, ґрунтуються на вимогах закону.

Рішення суду в оскаржуваній частині відповідає нормам матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги до уваги не приймаються, як такі, що не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами, і такі, що висновки суду не спростовують.

Так, безпідставними є твердження апелянта про необхідність застосування Закону №1023-ХІІ до правовідносин про нарахування пені за невиконання Банком зобов'язань за кредитним договором, .оскільки зазначені правовідносини відносяться насамперед до договірних правовідносин, а тому питання про відповідальність за несвоєчасне виконання зобовязань за таким договором регулюється ст. 625 ЦК України, яка встановлює відповідальність за порушення грошового зобовязання, та якою позивач свої вимоги не обґрунтовує.

Керуючись ст.ст. 303,308,315, п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 20 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: