overthelex/edrsr-tspk huggingface dataset:
Справа № 2-1145/10
РІШЕННЯ

іменем України

"17" травня 2010 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання - Бінько М.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

16.04.2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій вказував, що 19.10.1996 року Прибужанською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою. В шлюбі перебуває вперше. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбні відносини між сторонами припинені з 19.03.2010 року через те, що вони виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, тому в сім'ї постійно виникали сварки та непорозуміння, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Позивач в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачка в попередньому судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу з позивачем.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних причин.

Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення.

Так, у попередньому судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з 19.03.2010 року та жоден з них не бажає зберегти сім'ю, тому, суд вважає, що за таких обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст. 112 Сімейного Кодексу України, має бути розірвано.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 130, 174, 209, 212 -215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 ( до шлюбу Ковальчук) ОСОБА_4, зареєстрований 19.10.1996 року Прибужанською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області, актовий запис № 21 - розірвати.

При видачі свідоцтва про розірвання шлюбу в органах РАЦС стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 10 (десять) грн. 00 коп., ОСОБА_2 - звільнити від сплати судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення та подачі апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя Л.В. Лузан
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області
УХВАЛА іменем України

Справа №2-945/2010

08 квітня 2010 року

м. Лубни

Суддя Лубенського міськрайонного суду Полтавської області Іващенко Ю.А., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Лубни про нарахування та виплату соціальної допомоги дитині війни,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 31.03.2010 року звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Лубни про нарахування та виплату соціальної допомоги дитині війни. Позивачка прохала суд визнати діяння відповідача щодо нарахування і виплати їй соціальної допомоги як дитині війни з 01.01.2006 року протиправними та стягнути з відповідача на її користь не виплачену державну соціальну 30 % надбавку згідно ст.. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» починаючи з 01.01.2006 року по 31.12.2009 року в сумі 6429,60 грн. , мотивуючи тим, що за вказаний період відповідач виплачував їй соціальну допомогу як дитині війни не в повному розмірі.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України

щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами» від 18 лютого 2010 року N 1691-VI, який набрав чинності з 10 березня 2010 року частину першу статті 15 Цивільного процесуального кодексу України викладено в такій редакції : « Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; 2) спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них; 3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства".

Відповідно до п.1 ч.І ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, те, що позивачка звернулася до суду з позовом в порядку КАС України 31.03.2010 року, суд вважає за необхідне у відкритті провадження відмовити. Керуючись ст. 109 КАС України,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Лубни про нарахування та виплату соціальної допомоги дитині війни - відмовити.

Відповідно до ст. 186 КАС України ухвала може бути оскаржена через Лубенський міськрайонний суд до Харківського апеляційного адміністративного суду. Заява про апеляційне оскарження ухвали суду подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів після подання заяви .ро апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Ю.А. Іващенко
УХВАЛА

07 травня 2010 року Справа №2-о-46/10

Суддя Черняхівського районного суду Житомирської області Сергійко В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 з участю заінтересованої особи територіальної громади в особі Забрідської сільської ради про встановлення факту володіння житловим будинком на праві приватної власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позовна заява відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, спір підвідомчий Черняхівському районному суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.122, 127, 128, 234, 235 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

1.Відкрити провадження у цивільній справі та призначити її розгляд на 01 червня 2010 року на 11 год. 00 хв.

2.У судове засідання викликати заявника, заінтересовану особу, згідно поданої заяви. Заявнику та заінтересованій особі роз'яснити у цій ухвалі, що вони зобов'язані подати наявні у них докази або повідомити про них суд до або під час попереднього засідання у справі.

3.Копію ухвали надіслати заявнику, а заінтересованій особі, крім того, - копію заяви та доданих до неї документів.

Головуючий суддя: В.В. Сергійко

Копія: вірно

Суддя:
18.11.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Справа №22-ц/7580/10 Головуючий в 1 інстанції:
Доповідач: Бездрабко В.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року листопада місяця 18 дня колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого : Кузнєцової O.A.

Суддів : Приходько Л.А.

ОСОБА_2

при секретарі: Ляшенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Комсомольського районного суду м. Херсона від 17 вересня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Південно-Західної залізниці, страхової компанії «Раритет» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, страхового відшкодування,

встановила:

В березні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 04 жовтня 2008 року, під час проїзду потягом Київ - Сімферополь, з її сином ОСОБА_4 стався нещасний випадок, внаслідок якого останній загинув. Просила стягнути з страхової компанії «Раритет» страхове відшкодування у розмірі 51000грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000грн.; стягнути з Південно-Західної залізниці заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 50000грн. та моральну шкоду у розмірі 10000грн.

Ухвалою Комсомольського районного суду м.Херсона від 17 вересня 2010 року постановлено передати справу на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, які призвели до порушення правил підсудності, а саме ст.110 ч.3 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, осіб, які зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до 4.4 ст.114 ЦПК України позови до перевізників, що виникають з договорів перевезення, у тому числі, пасажирів пред»являються за місцем знаходження перевізника.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про передачу даної справи іншому суду обґрунтовано виходив з того, що спір між сторонами фактично виник з договору перевезення укладеного між ОСОБА_4 та перевізником, який повинен розглядатися за правилами виключної підсудності - за місцем знаходження перевізника.

Доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи за місцем завдання шкоди з посиланням на ч.3 ст.110 ЦПК України, колегія суддів визнає неприйнятними, оскільки дані доводи суперечать ч.14 ст.110 ЦПК України щодо розгляду справи за правилами виключною підсудністю.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що ухвала постановлена судом першої інстанції з додержанням вимог закону і підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.303,307,312 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Комсомольського районного суду м.Херсона від 17 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді:
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області
Справа№2-623/2010р.
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

05 липня 2010 року смт. Богородчани

Суддя Богородчанського районного суду Битківський Л.М., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

15 червня 2010 року судом була винесена ухвала про залишення позовної заяви без руху, та надано термін до 01 липня 2010 року для усунення в позовній заяві недоліків. Однак, до встановленого терміну, позивачем вказані недоліки не усунуті.

За таких обставин позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись ст. 121 ЦПК України суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів повернути позивачці.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

В разі подачі заяви про апеляційне оскарження, коли апеляційна скарга не була подана в строк, ухвала суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Заява про апеляційне оскарження ухвали суду до апеляційного суду Івано-Франківської області може бути подана протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, апеляційна скарга на ухвалу подається протягом 10 днів після подання заяви про апеляційне оскарження через суд першої інстанції.

Г оловуючий
Щорський районний суд Чернігівської області
СУДОВИЙ НАКАЗ
08 вересня 2010 року Номер справи 2-Н-30/2010
Суддя Щорського районного суду Чернігівської області Лихошерст В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, вул. 1-й провул. Жовтневий, 13, Чернігівської області.
Заявниця ОСОБА_2 перебувала з боржником в зареєстрованому шлюбі. Від ілюбних відносин вони мають неповнолітню дитину ОСОБА_2,
л 12.2006 року народження. Неповнолітня дитина проживає з заявницею і находиться на її утриманні.
Відповідно до ст.ст. 180-184 Сімейного Кодексу України батьки зобов"язані гримувати своїх неповнолітніх дітей. За рішенням суду кошти на утримання дитини аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій ~рошовій сумі.
Керуючись ст.ст. 96, 102, 103, 367 ЦПК України, ст.ст. 180-184 СК України,-
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, :ешканця м. Городня, 1-й провул. Жовтневий, 13, Чернігівської області на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4, зул. Кірова, 160, Чернігівської області аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку починаючи з 07 вересня 2010 року і до повноліття дитини.
Судовий наказ в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави державне мито розмірі 25 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.
Суддя В.В. Лихошерст
КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №2н-521/2010
Провадження № 521
С У Д О В И Й Н А К А З
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.10.2010 року м.Полтава
Суддя Київського районного суду м. Полтави Васильєва Л.М.
розглянувши заяву Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційної організації № 5» Полтавської міської ради про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість за надання послуг з утримання будинків та споруд та при будинкових територій у розмірі 862 грн. 16 коп.
Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 96, ст. 102 ЦПК У країни,-
1. Стягнути з ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с.Пришиб, Кременчуцький р-н, Полтавська обл.., ідентифікаційний номер не встановлено, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2) ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4. ідентифікаційний номер не встановлено, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_5) ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7. ідентифікаційний номер не встановлено, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_5) на користь Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційної організації № 5» Полтавської міської ради (м. Полтава, пров. Латишева, 13, ідентифікаційний номер 13961824) заборгованість за надання послуг з утримання будинків та споруд та при будинкових територій у розмірі 862 грн. 16 коп. ( вісімсот шістдесят дві грн.. 16коп.). по 287 грн. 39коп.(двісті вісімдесят сім грн.. 39 коп.) - з кожного.
2. Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційної організації № 5» Полтавської міської ради (м. Полтава, пров. Латишева, 13, ідентифікаційний номер 13961824, р/р 260077343 в АБ «Полтава-банк» Код ЗКПО 13961824, МФО 331489) ЗО грн. (тридцять грн..) по 10 грн. з кожного - витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
Судовий наказ після набрання ним законної сили видати стягувачу.
Суддя Л.М.Васильєва
Згідно зі статтею 105 ЦПК України має право протягом десяти днів з дня отримання копії судового наказу та доданих до нього документів подати заяву про його скасування. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб. Заява про скасування судового наказу подається в суд у письмовій формі.
Відповідно до вимог ст. 106 ЦПК України у разі ненадходження від боржника скасування судового наказу протягом трьох днів після закінчення строку її подання судов набирає законної сили і суд видає його стягувачеві для предявлення до виконання.
Строк предявлення до виконання 3 роки.
Судовий наказ набирає чинності 02.11.2010 р.
Суддя Л.М.Васильєва
Судовий наказ виданий стягувачу
Секретар суду
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-4266/10

номер провадження -

26 листопада 2010 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: СавенкаВ.Г

при секретарі: Розпутній І.Г.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину,-

ВСТАНОВИВ:

Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають від шлюбу неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає та знаходиться на повному і постійному утриманні позивачки. Так як батько добровільно ніякої допомоги на утримання дитини не надає, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання їх спільної дитини.

Позивачка позовні вимоги підтримала та просила суд стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 1/4 частини доходу відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі та згідний сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку.

Суд, вивчивши заяву позивачки, матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення.

При цьому суд виходить з наступних підстав.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до свідоцтва про народження (І-СР № 066365 від 05.02.2008 року) батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір'ю та перебуває на повному її утриманні.

За ст. 183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватися на аліменти на дитину, визначається судом.

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 потрібно задовольнити і вважає, що розмір стягування повинен становити частину всіх доходів відповідача, але не менше 30% встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому суд враховує, що відповідач погодився допомагати позивачці в утриманні дитини та сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку.

Суд вважає за необхідне стягти з відповідача судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст.180-183 СК України, ст., ст. 10, 88, 209 , ст. 212, ст. 213 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 жовтня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 25.01.2026 року.

Стягнути з ОСОБА_2 державне мито в сумі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 120 грн.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу аліментів за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Савенко В.Г.
Ленінський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 2-2194/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2010 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Лихосенко М.О.,

при секретарі Череп М.О.,

попередньо розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

Сторони одружені з 17.06.1995 р., шлюб зареєстрований відділом РАГС Ленінського району м.Запоріжжя, актовий запис №715.

У шлюбі сторони перебувають вперше.

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, 10.11.1995 р., який проживає з відповідачкою та знаходиться на її утриманні.

Позивач звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу, вказавши в заяві, що їх сімя фактично розпалася з серпня 2008 р. через відсутність взаєморозуміння, постійно виникаючих сварок та скандалів, різних поглядів на життя. Вважаючи примирення та подальше збереження сімї неможливим, просить розірвати шлюб, оскільки він існує формально, поклавши витрати по реєстрації розірвання шлюбу на нього.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала, не заперечує проти розірвання шлюбу, суду пояснила, що вони дійсно не проживають разом з серпня 2008 р., позивач пішов з сім`ї спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально, наполягає на розірванні шлюбу, тому що відновити сімейні відносини неможливо.

Відповідно до ст.130 ч.4 ЦПК України при визнанні позову в попередньому судовому розгляді ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Судом встановлено, що сімя сторін фактично розпалась з серпня 2008 р., вони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, ніяких відносин не підтримують.

Сторони категорично наполягають на розірванні шлюбу, що говорить про їх стійке волевиявлення на припинення сімейних відносин.

Оскільки сімю сторін зберегти неможливо, подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та негативно впливати на виховання дитини, їх шлюб підлягає розірванню.

Витрати по реєстрації розірвання шлюбу суд вважає за необхідне покласти на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 130 ч.4, 174, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 105, 110, 111, 112 Сімейного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 17.06.1995 р. відділом РАГС Ленінського району м.Запоріжжя, актовий запис №715.

При реєстрації розірвання шлюбу в органах РАГС та видачі свідоцтва про розірвання шлюбу стягнути з ОСОБА_1 держмито в доход держави в розмірі 17 грн., ОСОБА_2 від витрат звільнити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя