Кіровський районний суд м.Дніпропетровська
Справа №2-561/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2010 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Бабка Г.Г.

за участю позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача - ОСОБА_5

представника третьої особи - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи - виконавчий комітет Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради, КЖЕП «Південне», служба у справах неповнолітніх Кіровського району м.Дніпропетровська, Відділ паспортної, реєстраційної та міграційної роботи Кіровського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод в користуванні квартирою, виселення без надання іншого жилого приміщення, вселення та виселення, стягнення моральної шкоди; а також за зустрічним позовом ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_7, треті особи - КЖЕП «Південне», служба у справах неповнолітніх Кіровського району м.Дніпропетровська, про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, визнання за позивачем ОСОБА_4 та неповнолітніми ОСОБА_8, ОСОБА_9 права користування квартирою №2 по вул.Ленінградській,63-а в м.Дніпропетровську,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 звернулись до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого, в ході розгляду справи доповнивши позовні вимоги зазначили, що з червня 1992 року вони ОСОБА_2, ОСОБА_1 та її брат ОСОБА_10 були зареєстровані та проживали в кв.№2, що розташована в будинку №63-а по вул.Ленінградській в м.Дніпропетровську. З часу народження разом з нею ОСОБА_1 проживав її малолітній син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 Відповідачка ОСОБА_3 весь час проживає в кв.№6, а відповідачка ОСОБА_4 з 1999 року проживала в Чехії та в Росії. Перед цим продала власну квартиру за адресою: ж/м Комунар, гроші прогуляла і повернулась до матері, і знову витребує державне житло. В 2002 року ОСОБА_4 стала проживати по вказаній адресі і шляхом підробки її (ОСОБА_1М.) підпису була зареєстрована в державній квартирі №2 без її відома. Але в 2004 році на підставі протесту прокурора Кіровського району м.Дніпропетровська від 15.03.2004 року незаконна реєстрація місця проживання ОСОБА_4 в квартирі №2 була скасована. В квітні 1993 року по вказаній адресі її (ОСОБА_1М.) родина: матір - ОСОБА_2; рідний брат - ОСОБА_10; бабуся - ОСОБА_3, а також нині покійний дід ОСОБА_11 ( всього 5 людей) отримали розширення житлової площі у ветхому будинку (загальна площа кв.№2 - 29,9 кв.м.; житлова площа кв.№2 - 23,1 кв.м.; загальна площа кв.№6 - 21,3 кв.м.; житлова площа кв.№6 - 19,5 кв.м.) від Придніпровської залізниці. В кв.№6, яка має окремий вхід вихід, весь час добровільно проживала і проживає відповідачка ОСОБА_3 В квітні 2000 року спірна квартира була передана з балансу Придніпровської залізниці на баланс КЖЕП «Південне», яке не зважаючи на первісний технічний паспорт Придніпровської залізниці, вважає, що кв.№6 не існує, і там ніхто не проживає, що протирічить технічному паспорту №21036 від 05.02.1967 року та загальному акту приймання передачі житлового фонду КЖЕП «Південне» за адресою: вул.Ленінградська,63-а від 2000 року. З листопада 2008 року ОСОБА_4 вигнала її (ОСОБА_1М.) з сином, якому ще не виповнилось 3-х років, з кв.№2, в якій вони завжди проживали та поселилась туди з іншим чоловіком. В цей же час відповідачка ОСОБА_3 з онуками молодшої дочки ОСОБА_4 продовжує проживати в кв.№6.

Всі роки проживання поряд з відповідачками, особливо з ОСОБА_4, вони створювали умови для неможливості сумісного проживання її (ОСОБА_1М.) та її малолітнього сина. Особливо все ускладнилося після заочного рішення Кіровського суду від 02.06.2008 року, яким ОСОБА_3 була незаконно вселена кв.№2, хоча остання багато років проживала окремо в кв.№6. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в категоричній формі відмовляються впускати в квартиру і у двір для проживання її (ОСОБА_1М.) та її малолітнього сина. Доказами цього є акти від 08.05.2009 року та 06.06.2009 року, в яких зафіксований факт того, що ОСОБА_1 намагалася зайти в квартиру і у двір, але відповідачі самоуправно поміняли замки в квартирі та у дворі. В кв.№2 знаходилась ОСОБА_4, яка відмовилась впустити її в квартиру. Крім того, відповідачки систематично руйнують та псують житлове приміщення кв.№2 та всього буд.№63-а по вул.Ленінградській, а саме руйнують стіни та стелю. Зазначені обставини роблять неможливим проживання в кв.№2 її (ОСОБА_1М.) та її малолітньої дитини.

Таким чином, майже 10 місяців вона (ОСОБА_1М.) з сином не може користуватись своїм житлом, живе у різних людей, у родичів, знайомих. Сина ледве записали в дитячий садок зовсім в іншому районі міста, куди приходиться довго і дорого доставатися. З приводу протиправних дій відповідачів вони роками звертались зі скаргами в районні міліцію і прокуратуру, в прокуратуру міста і області; але це на них не мало ніякого впливу, хуліганські дії на очах багатьох людей продовжуються.

Відповідач - КЖЕП «Південне» халатно відноситься до державної житлової площі в спірній квартирі, яка знаходиться в нього на балансі, вважає, що в кв.№6 ніхто не значиться і не проживає. В той час як, з 1993 року після смерті мешканки Кривошлик до поточного часу в ній живе відповідачка ОСОБА_3, а з 2005 року відповідачка ОСОБА_4 з двома неповнолітніми дітьми. Таким чином, в кв.№2 весь час проживала вона - ОСОБА_1 з сином до листопада 2008 року, поки не була вигнана разом з малою дитиною для повторного заселення в державне житло відповідачки ОСОБА_4 Оскільки ОСОБА_4В ніколи по закону не була зареєстрована в спірних квартирах, а в кв.№2 і ніколи не проживала, вона повинна бути виселена із самоуправно зайнятої квартири №2. В зв'язку з неможливістю сумісного проживання відповідачка ОСОБА_3 повинна бути переселена в кв.№6, де вона завжди проживала (з 1993 року) і проживає зараз, а керівництво КЖЕП «Південне» повинне визначити правове положення кв.№6 згідно поетапного плану будови.

З урахуванням викладеного просили, виселити ОСОБА_4 з кв.№2 по вул.Ленінградська,63-а, без надання іншого приміщення; пересилити ОСОБА_3 в кв.№6 по вул.Ленінградська,63-а; вселити ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_7 в кв.№2 по вул.Ленінградська,63-а; зобов'язати КЖЕП «Південне» переглянути технічний стан будівлі за адресою: вул.Ленінградська,63-а, згідно технічного паспорту і визначити правове положення кв.№6 в поетапному плані будови, розділити лицевий рахунок кв.№2 на два рахунки: кв.№2 і кв.№6; стягнути з ОСОБА_3 1500 грн. моральної шкоди, а з ОСОБА_4 3500 грн. моральної шкоди.

Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із зустрічним позовом, в якому зазначили, що 03.04.1992 року ОСОБА_3 на підставі обмінного ордеру отримала кв.№2 в буд.№63-а по вул.Ленінградській в м.Дніпропетровську. Разом із ОСОБА_3 до зазначеної квартири вселився її чоловік - ОСОБА_11 Через 2-3 роки до цієї квартири вселились також їхня донька - ОСОБА_2 та її діти: ОСОБА_7 (тоді - ОСОБА_10 ) В.М. та ОСОБА_10, але ж прописані за цією адресою вони не були. В цій квартирі останні мешкали до березня 1997 року, коли ОСОБА_2 та її дітям була виділена двокімнатна квартира за адресою: м.Дніпропетровськ, пр.Героїв,30/11. Вони втрьох переїхали на мешкання до цієї квартири, але прописались там лише ОСОБА_2 та її син ОСОБА_10 ОСОБА_1 - 17.02.1998 року прописалась за старою адресою, тобто в АДРЕСА_1, але фактично там мешкали лише ОСОБА_3 та ОСОБА_11 Друга донька ОСОБА_3 та ОСОБА_11 - ОСОБА_4 в дев'яностих роках їздила на заробітки за кордон, але в 2001 році разом із сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 повернулась до м.Дніпропетровська. 11.09.2001 року помер ОСОБА_11 Враховуючи, що ОСОБА_4 не мала в м.Дніпропетровську власного житла, ОСОБА_3 запропонувала їй вселитися до спірної квартири, що ОСОБА_4 й зробила разом зі своїм сином 19.10.2001 року. З 15.03.2002 року ОСОБА_4 та ОСОБА_8 були зареєстровані за цим місцем мешкання. 03.04.2002 року у ОСОБА_4 народився син ОСОБА_9, який також проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. В зазначеній квартирі вони мешкали до березня 2004 року, коли відповідачка ОСОБА_1 стала заперечувати проти їхнього проживання в квартирі та написала скаргу до прокуратури Кіровського району м.Дніпропетровська де ставила питання про скасування реєстрації ОСОБА_9 як незаконної. Після розгляду скарги ОСОБА_1 прокурором Кіровського району м.Дніпропетровська був внесений протест до Відділення паспортної, реєстраційної та міграційної роботи Кіровського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, внаслідок чого 15.03.2004 року останнім було прийняте рішення про скасування реєстрації ОСОБА_4 та двох її неповнолітніх дітей. Після зняття з реєстрації вони, враховуючи нестерпні умови, що були створені відповідачкою, а саме погрози фізично розправитися з ОСОБА_4 та її дітьми, були змушені виселитися зі спірної квартири. В цей же час ОСОБА_1 вселилася в спірну квартиру, не отримавши на це згоди ОСОБА_3, більш того примусивши ОСОБА_3 з вересня 2004 року також піти з квартири. В той же час, у вересні 2004 року ОСОБА_1 без згоди ОСОБА_3 протиправно вселила до квартири свого чоловіка - ОСОБА_12 15.07.2006 року у ОСОБА_12 народився син - ОСОБА_7, який також мешкав в спірній квартирі. Оскільки в жовтні 2001 року ОСОБА_4 з сином вселилися до спірної квартири зі згоди єдиної особи, що там мешкала - ОСОБА_3, ця квартира була постійним місцем проживання її та сина, вони усі разом вели спільне господарство, ОСОБА_4 з дітьми безперервно проживали в квартирі з жовтня 2001 по березень 2004 року, вони на підставі ст.65 Житлового кодексу України отримали право користування цим житловим приміщенням. Відповідачка ОСОБА_1, відповідно до ст.107 ЖК України, оскільки вона разом із своєю сім'єю у березні 1997 року вибула до іншого житлового приміщення, з дня вибуття втратила право користування кв.№2 в буд.№№63-а по вул.Ленінградській в м.Дніпропетровську. Той факт, що вона з 1998 року була прописаною на цієї житлової площі не впливає на оцінку ситуації, оскільки наявність прописки сама по собі не може свідчити про наявність у особи права користування житловим приміщенням. Таким чином, оскільки, відповідно до ст.107 ЖК України, відповідачка ОСОБА_1 з моменту вибуття до іншого місця мешкання, тобто з березня 1997 року втратила право користування спірним житловим приміщенням, вважають, що її згода на вселення ОСОБА_4 з сином до квартири не була потрібна. Також вважають, що протест прокурора Кіровського району м.Дніпропетровська про скасування нашої реєстрації та відповідне рішення Відділення паспортної, реєстраційної та міграційної роботи Кіровського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області є незаконними, оскільки, по-перше, відповідно до ст.47 Конституції України та ст.109 ЖК України питання про позбавлення особи житла може бути вирішено лише у судовому порядку. По-друге, відповідно до п.14 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем їх проживання, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №35, зняття з реєстраційного обліку здійснюється лише на підставі заяви фізичної особи (починаючи з 15-річного віку), запиту уповноваженого органу за новим місцем проживання особи, рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. На підставі викладеного просили визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування кв.№2 в буд.№63-а по вул.Ленінградській в м.Дніпропетровську в зв'язку з вибуттям до іншого постійного місця мешкання; визнати за ОСОБА_4 та неповнолітніми ОСОБА_8, ОСОБА_9 право користування кв.№2 в буд.№63-а по вул.Ленінградській в м.Дніпропетровську.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заявлений ними позов підтримали та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідачі за первісним позовом та позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також представник останніх в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити останні з зазначених в позові підстав. Проти первісного позову ОСОБА_13 заперечували та просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на безпідставність заявлених вимог.

Представник третьої особи - служби у справах неповнолітніх Кіровського району м.Дніпропетровська в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 в частині визнання за ОСОБА_4 та її неповнолітніми дітьми ОСОБА_8, ОСОБА_9 право користування кв.№2 в буд.№63-а по вул.Ленінградській в м.Дніпропетровську.

Представники третіх осіб - виконавчого комітету Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради, КЖЕП «Південне», Відділу паспортної, реєстраційної та міграційної роботи Кіровського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області в судові засідання не зявились, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутності.

З урахуванням зазначених обставин та думки учасників процесу, які не заперечували проти розгляду справи у відсутності не зявившихся представників третіх осіб, а також положень ч.ч.3,4 ст.36 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності останніх.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що на підставі обмінного ордеру №006388 від 02.04.1992 року, виданого ОСОБА_3 на склад сімї із двох осіб (ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_11Є.) на право зайняття кв.№2 по вул.Ленінградській,63-а в м.Дніпропетровську, останні вселились до вказаної квартири (а.с.10 т.1).

В подальшому до вказаної квартири за згодою ОСОБА_3 та ОСОБА_11 вселились донька останніх ОСОБА_2 та її діти донька ОСОБА_1 (на той час ОСОБА_10) В.М. та син ОСОБА_10

На підставі рішення засідання Житлово-побутової комісії Управління СБУ в Дніпропетровській області від 21.03.1997 року ОСОБА_2, як співробітнику відділу перебуваючому на квартирному обліку в першочерговому списку, було виділено двокімнатну кв.№11 по пр.Героїв,30 в м.Дніпропетровську з сімєю в складі трьох осіб: ОСОБА_2 та її діти донька ОСОБА_1, син ОСОБА_10 (а.с.39).

Відповідно до вказаного рішення та рішення Бабушкінського РВК №579 від 17.10.1997 року ОСОБА_2 було видано ордер №64 від 08.05.1998 року на вселення до кв.№11 по пр.Героїв,30 в м.Дніпропетровську з сімєю в складі трьох осіб: ОСОБА_2 та її діти донька ОСОБА_1, син ОСОБА_10 (а.с.47).

Прописались за вказаної адресою 14.05.1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_10 (а.с.56 т.1).

ОСОБА_1 17.02.1998 року прописалась в кв.№2 по вул.Ленінградській,63-а в м.Дніпропетровську, а після народження дитини сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, останній 25.07.2006 року також був зареєстрований за цією адресою (а.с.15,53,56 т.1).

В судовому засіданні позивачі за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зазначали, що після отримання в 1998 році ОСОБА_2 ордеру на вселення до кв.№11 по пр.Героїв,30 в м.Дніпропетровську, до вказаної квартири переїхали лише ОСОБА_2 та її син ОСОБА_10, а ОСОБА_1 залишилась проживати в кв.№2 по вул.Ленінградській,63-а в м.Дніпропетровську за місцем прописки, де проживала до 2008 року, поки не була вимушена залишити останню через перешкоди в проживанні з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Як зазначили в судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після отримання в травні 1998 року ордеру, ОСОБА_2 разом з дітьми виселилась з кв.№2 по вул.Ленінградській,63-а в м.Дніпропетровську та переїхала до кв.11 по пр.Героїв в м.Дніпропетровську, де останні стали постійно проживати. Після чого ОСОБА_4 разом зі своїм сином в жовтні 2001 року за згодою ОСОБА_3 вселилась до кв.№2 по вул.Ленінградській,63-а в м.Дніпропетровську де були зареєстровані та проживали. 03.04.2002 року у ОСОБА_4 народився син ОСОБА_9, який також проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. В зазначеній квартирі вони мешкали до березня 2004 року, коли за скаргами ОСОБА_1 прокуратурою було внесено протест та скасовано реєстрацію ОСОБА_4 та ОСОБА_1 примусово вселилась до квартири без згоди ОСОБА_3

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 будь-яких доказів на підтвердження факту проживання останньої в кв.№2 по вул.Ленінградській,63-а в м.Дніпропетровську в період з травня 1998 року по 2004 рік до суду надано не було.

В той час, як пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з приводу проживання та залишення ОСОБА_1 вказаної квартири в звязку з переїздом на постійне місце проживання до кв.№11 по пр.Героїв,30 в м.Дніпропетровську разом із матірю ОСОБА_2 та братом ОСОБА_10, підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16, які будучі допитаними в судовому засіданні підтвердили, що в 1992 році ОСОБА_3 разом з чоловіком вселилась до кв.№2 по вул.Ленінградській,63-а в м.Дніпропетровську де проживає і на теперішній час. В подальшому до квартири вселилась донька ОСОБА_3 ОСОБА_2 разом з дітьми та в 1998 році в звязку з отримання іншої квартири останні виїхали. В 2001 році в кв.№2 по вул.Ленінградській,63-а в м.Дніпропетровську за згодою ОСОБА_3 вселилась ОСОБА_4 разом з дітьми. В 2004 році ОСОБА_1 одружилась та знов приїхала до вказаної квартири разом зі своїм чоловіком. Після чого ОСОБА_4 була вимушена залишити квартиру.

Відповідно до ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Відповідно до ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.107 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не

розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Крім того, відповідно до ст.32 ЖК України громадяни самостійно здійснюють право на одержання жилого

приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду з настанням повноліття, тобто після досягнення вісімнадцятирічного віку. Інші неповнолітні (віком від п'ятнадцяти до вісімнадцяти років) здійснюють право на одержання жилого приміщення за згодою батьків або піклувальників.

З урахуванням зазначених вище обставин, встановлених в судовому засіданні та досліджених доказів, суд вважає доведеним факт виїзду позивачки ОСОБА_1 в 1998 році (в неповнолітньому віці) разом із сімєю (матірю та братом) на постійне місце проживання до іншого приміщення (кв.№11 по пр.Героїв,30 в м.Дніпропетровську) та не проживання останньої більше шести місяців (в період з 1998 по 2004 роки) за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Ленінградська,63-а/2.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.ст.32,71,107 ЖК України остання станом на 2004 рік втратила право користування жилим приміщенням кв.№2 по вул.Ленінградська,63-а в м.Дніпропетровську та не набула повторно вказаного права у передбаченому законом порядку в подальшому.

При цьому суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що остання разом з малолітнім сином прописані у спірній квартирі, оскільки сам факт прописки не свідчить про набуття особою права користування квартирою. До того ж прописана ОСОБА_1 в кв.№2 по вул.Ленінградській,63-а в м.Дніпропетровську була до отримання ОСОБА_2 ордеру на кв.№11 по пр.Героїв,30 в м.Дніпропетровську.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про вселення останньої разом з малолітнім сином ОСОБА_7 задоволенню не підлягають та слід задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування кв.№2 по вул.Ленінградській,63-а в м.Дніпропетровську.

З урахуванням зазначеного, не підлягають задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_4 з кв.№2 по вул.Ленінградська,63-а в м.Дніпропетровську, без надання іншого приміщення; переселення ОСОБА_3 в кв.№6 по вул.Ленінградська,63-а в м.Дніпропетровську, оскільки останні не є ані власниками, ані наймачами (користувачами) кв.№2 по вул.Ленінградська,63-а.

З цих же підстав не підлягають і позовні вимоги щодо зобов'язання КЖЕП «Південне» переглянути технічний стан будівлі за адресою: вул.Ленінградська,63-а, згідно технічного паспорту і визначити правове положення кв.№6 по вул.Ленінградська,63-а в м.Дніпропетровську в поетапному плані будови, розділити лицевий рахунок кв.№2 на два рахунки: кв.№2 і кв.№6.

В звязку з цим, оскільки судом не встановлено факту порушення прав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з боку відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_4 про визнання за нею та неповнолітніми ОСОБА_8, ОСОБА_9 право користування кв.№2 в буд.№63-а по вул.Ленінградській в м.Дніпропетровську, то останні задоволенню не підлягають, оскільки після її виселення в 2004 році з цієї квартири та на теперішній час остання повторно в установленому законом порядку не зверталась з заявами про її вселення та письмової згоди на це ОСОБА_3, як єдиного квартиронаймача не отримувала. Доказів цьому, ОСОБА_4 в судовому засіданні не надано.

Таким чином, суд вважає, що на день розгляду справи остання не набула у передбаченому законом порядку права користування жилим приміщенням та позовні вимоги нею заявлено передчасно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.32,58,65,71,72,107 ЖК України, ст.ст.3,10,11,36,58-60,88,169,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи - виконавчий комітет Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради, КЖЕП «Південне», служба у справах неповнолітніх Кіровського району м.Дніпропетровська, Відділ паспортної, реєстраційної та міграційної роботи Кіровського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод в користуванні квартирою, виселення без надання іншого жилого приміщення, вселення та виселення, стягнення моральної шкоди відмовити повністю

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_7, треті особи - КЖЕП «Південне», служба у справах неповнолітніх Кіровського району м.Дніпропетровська, про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, визнання за позивачем ОСОБА_4 та неповнолітніми ОСОБА_8, ОСОБА_9 права користування квартирою №2 по вул.Ленінградській,63-а в м.Дніпропетровську задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою №2 в будинку №63-а по вул.Ленінградській в м.Дніпропетровську.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.Ю.Казак