Справа №2-381/10 2 тома 16.12.2010 16.12.2010 16.12.2010
Провадження №22ц-8665/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2010 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Данилової О.О.

суддів Лівінського І.В., Шаманської Н.О.

при секретарі Калашниковій А.М.

за участю представників позивача - ОСОБА_1 та ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3, та представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

ОСОБА_5,

ОСОБА_6, ОСОБА_7

на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2010 року по цивільній справі за позовом

ОСОБА_5

до ВАТ «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій», ОСОБА_6

про визнання права власності

У С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2010 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ВАТ «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій» ( далі - ВАТ «МОПАС»), ОСОБА_6 про визнання права власності.

Позивач зазначав, що 20 лютого 2005 року та 1 квітня 2006 року уклав з ВАТ «МОПАС» договори оренди нежитлового приміщення автостанції в смт.Баштанці по вул. Полтавській, 70 загальною площею 150 кв.м, за умовами якого частина залу очікування переобладнувалась в магазин продовольчих товарів та кафе «Бістро». Протягом 2005-2007 років він за власні кошти провів реконструкцію приміщень, вартість якої склала 174 857 грн. 8 жовтня 2007 року ВАТ «МОПАС» продало приміщення автостанції, магазин та кафе фізичні особі ОСОБА_6

Посилаючись на те, що внаслідок реконструкції було створено нові речі два окремих приміщення, а вартість переробки та створення нової речі істотно перевищує вартість речі до реконструкції, ОСОБА_5 просив визнати за ним право власності на перероблену нежитлову будівлю автостанції, магазину продовольчих товарів та кафе.

Відповідач ВАТ «МОПАС» позов не визнав, посилаючись на відсутність підстав набуття права власності на реконструйоване приміщення автостанції позивачем ОСОБА_5

Відповідачка ОСОБА_6 позов не визнала, посилаючись на те, що реконструкція спірних приміщень була проведена за кошти її сім'ї та їх партнерів ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а право власності на спірні приміщення вона набула у встановленому порядку на підставі договору купівлі-продажу від 8 жовтня 2007 року.

До участі у справі як третю особу залучено ОСОБА_7

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2010 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Позивач посилався на невірну оцінку судом доказів та порушення норм цивільного законодавства.

Відповідачка ОСОБА_6, до апеляційної скарги якої приєднався ОСОБА_7, не погодилась з мотивувальною частиною судового рішення, просила його змінити, давши оцінку її запереченням проти позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія не вбачає підстав для їх задоволення, але вважає, що рішення підлягає зміні, виходячи з наступного.

Відповідно до 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтями 331 та 332 ЦК України передбачені загальні умови набуття права власності на новостворену та перероблену річ. Особливістю виникнення права власності на новостворене чи перероблене нерухоме майно є те, що право власності на нього виникає чи з моменту прийняття його до експлуатації, чи з моменту його державної реєстрації.

Права та обовязки сторін орендних правовідносин регулюються главою 58 ЦК України.

Статтею 778 ЦК України передбачено право орендаря (наймача) за згодою орендодавця (наймодавця) поліпшити річ, яка є предметом договору оренди ( найму), та зазначені наслідки таких поліпшень право орендаря на відшкодування вартості витрат на поліпшення (зарахування їх в рахунок орендної плати), а в разі створення нової речі - набуття прав співвласника.

З матеріалів справи вбачається, що 20 лютого 2005 року між ОСОБА_5 та ВАТ «МОПАС» укладено в письмовій формі договір оренди частини залу очікування площею 30 кв.м автостанції у смт. Баштанка для використання орендарем під магазин ( а.с.10 том 1).

1 квітня 2006 року між тими ж сторонами укладено договір оренди частини залу очікування площею 150 кв.м для розміщення магазину та кафе ( а.с.12 том 1).

Умови договорів оренди та зміст інших документів, на які посилається позивач, не передбачають будь-яких умов переходу права власності на обєкт нерухомості до орендаря.

Рішеннями виконавчого комітету Баштанської міської ради № 29 від 22 лютого 2005 року та № 190 від 31 жовтня 2005 року ОСОБА_5 надано дозвіл на переобладнання частини залу очікування Баштанської автостанції під магазин та реконструкції під кафе ( а.с.16,17 том 1).

Ці роботи проведені в період 2005-2007 років.

Обєкти у встановленому порядку прийняті в експлуатацію (а.с. 60-63 том 1), а рішенням виконкому Баштанської міської ради від 12 червня 2007 року право власності на автостанцію, магазин та кафе оформлено за ВАТ «МОПАС» (а.с.64 том 1).

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним, що у період 2005-2007 років в ході капітального ремонту було проведено реконструкцію та перепланування обєкта нерухомості в межах капітальної будівлі колишньої автостанції, що не створює нову річ - обєкт нерухомого майна, а лише її поліпшує.

Відповідно до частини 3 статті 778 поліпшення речі, які зроблені за згодою орендодавця, дають право орендарю на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю, а не є підставою набуття ним права власності на майно чи його частку.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав набуття ОСОБА_5 права власності на реконструйоване приміщення колишньої автостанції - нежитлову будівлю автостанції, магазину та кафе.

Але при цьому суд невірно послався на правила статті 332 ЦК України, як норму права, яка регулює спірні правовідносини. Такою нормою є правила статті 778 ЦК України.

Отже, відповідно до частини 3 статті 303 ЦПК України судове рішення підлягає зміні.

Доводи ОСОБА_5 про те, що суд невірно застосував правила частини 4 статті 332 ЦК України, повязані з невірним тлумаченням змісту цієї норми та умов її застосування. Ця норма передбачає загальні правила набуття права власності та регулює правовідносини між власником матеріалів та особою, яка здійснила переробку матеріалів.

Правовідносини ж сторін, як зазначалось вище, випливають з орендних правовідносин.

Не мають правового значення і посилання апелянта на надання орендодавцем згоди на поліпшення орендованого майна, оскільки відповідно до статті 778 ЦК України така згода без створення нової речі не є підставою виникнення права власності. Крім того, умови договорів оренди передбачали як право орендаря на реконструкцію, так і його обовязок повернути майно орендодавцю після закінчення строку дії договору. За таких же підстав не має правового значення і вартість перепланування та реконструкції.

Не може бути доказом створення нової речі нерухомого майна і прийняття в експлуатацію реконструйованого обєкта, оскільки Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затверджених постановою КМУ від 22 вересня 2004 року № 1243, який діяв на час вчинення цієї дії, передбачав прийняття в експлуатацію як новозбудованих, так і реконструйованих приміщень.

Не можуть бути підставою для зміни судового рішення і доводи апелянтів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які вважають, що підставою для відмови в позові ОСОБА_5 має бути недоведеність його участі у реконструкції, а доведеність вчинення цих дій іншими особами. Участь у будівельних роботах тих чи інших осіб може мати правове значення лише за умови, що така реконструкція взагалі може бути підставою виникнення права власності. При цьому висновків про те, що реконструкцію нежитлових приміщень здійснив особисто ОСОБА_5, судове рішення не містить.

Керуючись статтями 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2010 року змінити.

Вважати правовою нормою, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, правила статті 778 ЦК України.

В іншій частині судове рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий:

судді: