АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-16/09 Головуючий у 1-й інстанції Процько
Провадження № 22-ц-49/10 Доповідач - .
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2010 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Ткач З. Є., Гірський Б. О.,

при секретарі Вийванко О.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайсуду від 18 червня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради , ОСОБА_3 про визнання нечинним рішень сесії сільської ради та державного акту про право власності на землю та за позовом ОСОБА_3 до Стеця ОСОБА_2 сільської ради про визнання нечинним рішення сесії сільської ради

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2007 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання нечинним рішення Х сесії 5 скликання ОСОБА_2 сільської ради № 209 від 28 березня 2007 року , що стосується розгляду його заяви.

Позивач зазначив, що рішенням ХІУ сесії ІУ скликання ОСОБА_2 сільської ради №233 від 10 лютого 2006 року йому вирішено передати безкоштовно у власність 0,21 га землі, яка перебувала у його користуванні, для ведення селянського господарства.

В процесі оформлення документів між ним та ОСОБА_3 виник спір, оскільки зясувалось , що частину належної йому земельної ділянки приватизовано ОСОБА_3, що спонукало його звернутись 23 дистопада 2006 року із заявою до сільської ради .

28 березня 2007 року рішенням сесії йому зменшено розмір земельної ділянки, яка передається безкоштовно у власність, до 0,17 га фактичного використання без погодження з сусідом ОСОБА_3 та надано 0.04 га землі в іншому місці населеного пункту, оскільки за обліковими документами за ним рахується 0.21 га землі сільськогосподарського використання.

Вказане рішення вважає незаконним, оскільки про перегляд рішення від 10 лютого 2006 року він не звертався, а сільська рада неправомочна самостійно змінювати свої рішення стосовно розміру земельної діялнки, якою він правомірно користується з 2003 року згідно рішення ради.

В жовтні 2007 року, в процесі розгляду справи, ОСОБА_4 доповнив свій позов вимогами про визнання нечинним рішення сесії ОСОБА_2 сільської ради № 143 від 26 жовтня 2006 року в частині передачі ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки розміром 0,0857 га для ведення селянського господарства та державного акту про право власності на землю серії ЯГ № 471486 від 7 грудня 2006 року.

Дані вимоги були зумовлені тим, що в процесі розгляду справи стало відомо, що підставою для зменшення розміру земельної ділянки на вказаному масиві було те, що уже було рішення № 143 від 26 жовтня 2006 року та Державний акт про право власності на землю серії ЯГ № 471486 від 7 грудня 2006 року на імя ОСОБА_3М, який охоплював належні йому 0,04 га землі. Саме з цих підстав сільська рада вирішила надати таку ж за розмірами земельну ділянку в іншому місці.

В квітні 2008 року до суду звернувся ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сільської ради про визнання нечинним рішення сесії сільської ради № 209 від 28 березня 2007 року, посилаючись на те, що фактично при його ухваленні сесія виходила з того, що ОСОБА_1 є правомірним користувачем 0.21 га землі. Таке визнання розміру земельної ділянки у ОСОБА_4 порушує його право, оскільки , його державний акт охоплює 0.04 га землі на яку претендує ОСОБА_1 Позивач ОСОБА_3 зазначає, що спірною земельною ділянкою він правомірно користується з 1987 року.

Рішенням Тернопільського міськрайсуду від 18 червня 2009 року :

задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стосовно визнання нечинним рішення сесії Підгородянської сільської ради №209 від 28 березня 2007 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 0.17 га землі для ведення селянського господарства та надання 0.04 га землі в межах населеного пункту , але в іншому місці ;

відмовлено із за недоведеності в задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайсуду від 3 грудня 2009 року вирішено питання стягнення судових витрат в справі.

На судове рішення від 18 червня 2009 року поступила апеляційна скарга лише від ОСОБА_1.

Апелянт не погоджується з судовим рішенням стосовно мотивів в частині задоволення його позовних вимог та щодо відмови в задоволенні іншої частини вимог. Тому просить ухвалити в справі нове рішення.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не досліджував докази в частині його вимог, в задоволенні яких відмовлено; крім цього, дав невірну оцінку обставинам, які були встановлені в судовому засіданні щодо оформлення та видачі ОСОБА_3 державного акту про право власності на землю.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення , суд апеляційної інстанції прийшов до висновку , що скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що хоча за обліковими даними у ОСОБА_1 є 0.21 га землі, однак це є лише сума земельних ділянок, які знаходились на різних масивах і лише з 2003 року ОСОБА_1 почав користуватись земельною ділянкою поряд з ОСОБА_3, при цьому на вказаному земельному масиві у ОСОБА_1 ніколи не було в користуванні 0,21 га землі.

При цьому, як аксіому, суд в основу рішення поклав той факт, що з 1987 року ОСОБА_3 правомірно користувався земельною ділянкою 0,0857 га на вказаному масиві.

Однак вказаний висновок не узгоджується з наявними в справі доказами.

В силу ст.11 ЦПК -Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В силу ст.10 ЦПК - Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи ( рішень сесій сільської ради, виписок з кадастрових книг), пояснень представника сільської ради вбачається, що позивачу ОСОБА_1 рішенням ІІІ сесії 4 скликання сільської ради №42/1 від 27 лютого 2003 року надано 0.21 га землі для ведення особистого селянського господарства. Вказаний розмір земельної ділянки значиться в кадастровій книзі, не заперечується вказаний розмір і сільською радою, про що свідчать пояснення представника сільської ради в судах, а також і текст рішення від 28.03.2007 року. З даного тексту вбачається , що оскільки у позивача згідно облікових документів значиться 0.21 га землі, а після видачі державного акту ОСОБА_3 фактичний розмір земельної ділянки позивача виявився меншим, то частину землі ( якої не вистачає) надано йому в іншому місці.

Рішенням ХІУ сесії 4 скликання сільської ради №233 від 10 лютого 2006 року ОСОБА_1 вирішено передати безоплатно 0,15 га для обслуговування домоволодіння та 0,21 га для ведення особистого селянського господарства. Однак, державний акт на право власності на землю позивач не отримав, оскільки уже було видано державний акт ОСОБА_3М

Згідно статті 15 Цивільного Кодексу-

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В силу ст.152 Земельного Кодексу - Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г)визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно пунктів 7, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду від 16 квітня 2004 року №7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ- За заявою сторони, яка не погоджується з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади щодо земельного спору, суд перевіряє правильність цього рішення і вирішує спір по суті.

Розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його незаконність.

Позивач ОСОБА_5 просить захистити своє право на землю шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення.

Своє право вимоги позивач обгрунтовує користуванням вказаною земельною ділянкою на підставі рішення 2003 року про надання 0.21 га землі , яка раніше була закріплена за дружиною та дочкою. Дана обставина не оспорюється представником сільської ради, як і не оспорююється місцезнаходження даної земельної ділянки на вказаному масиві, та її цільове призначення. Дана обставина відображена і в рішенні сесії від 26.02.2006 року та 28.03.2007 року.

Ні сільська рада, ні ОСОБА_3М, як відповідачі в справі не надали жодних доказів на обгрунтування своїх доводів, про те що ОСОБА_3 був правомірним землекористувачем земельної ділянки на вказаному масиві з 1987 року в розмірі , який зазначено в державному акті про право власності на землю. При цьому, слід зазначити, що і при проведенні експертизи, експерт не зазначає правовстановлюючі документи, які послужили підставою для оформлення спірного державного акту на землю. Крім цього, експертом по фактичних замірах встановлено, що фактичний розмір земельної ділянки ОСОБА_3 є меншим ніж вказано в державному акті, хоча приватизація проводилась до фактично зайнятих розмірів.

Так, в суді апеляційної інстанції встановлено, що станом на 15 березня 1991 року, день набуття чинності ЗК УРСР ( в ред. від 18.12.1990 року) господарство ОСОБА_3 відносилось до суспільної групи - робітничого двору, яке в силу ст.79 ЗК УРСР ( в ред. від 8.07.1970 року), в користуванні могло мати максимально лише 0,15 га землі загальної площі присадибної земельної ділянки в т.ч. і городу .

Як пояснили представники ОСОБА_3 та сільської ради, вказаною земельною ділянкою він користується з 1987 року, однак відсутні записи в кадастрових книгах, а також рішення колгоспу чи сільської ради про надання земельної ділянки на вказаному масиві.

Згідно статті 20 Земельного Кодексу УРСР від 8.07.1970 року- Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

В той же час, учасники процесу не заперечують, що на вказаному масиві землекористувачем до 1989 року, часу смерті, був громадянин ОСОБА_6.

Хоча, в кадастровій книзі станом на 1995 рік за ОСОБА_3 і значиться 0,35 га землі, однак представники відповідача та сілької ради не змогли назвати підставу набуття такого права, відсутнє посилання на підставу і в кадастровій книзі.

З висновку експерта вбачається , що фактично в користуванні ОСОБА_3 є 0,0778 га.

Згідно рішення УІ сесії 5 скликання сільської ради №143 від 26 жовтня 2006 року було уточнено розміри земельних ділянок , які перебували в користуванні ОСОБА_3 та передано йому безоплатно в приватну власність : присадибної земельної ділянки розміром 0,1113 га, і для ведення селянського господарства 0,12 га ( з пояснень представника сільської ради- це масив Біля кладовища) та 0,00857 га на спірному масиві.

Крім цього, в матеріалах справи (а.с.47) є рішення ІІІ сесії 5 скликання сільської ради від 12 травня 2006 року №51 про вилучення за згодою ОСОБА_3 0,10 га землі ОСГ.

З пояснень представника сільської ради вбачається, що в період між травнем та жовтнем 2006 року ОСОБА_3 земельна ділянка не надавалась.

7 грудня 2006 року ОСОБА_3 отримав державний акт про право власності на землю розміром 0,0857 га серії ЯГ № 471486.

При вказаних обставинах , суд критично оцінює пояснення вказаних осіб стосовно правомірності користування землею ОСОБА_3 на спірному масиві з 80-х років і до часу приватизації.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 видано оспорюваний акт з порушенням, оскільки сторони в справі визнали , що фактичні розміри земельної ділянки є меншими, ніж зазначено у державному акті про право власності ОСОБА_3 на землю.

Вищезазначені встановлені місцевим судом обставини свідчать про порушення вимог пуктів 1.12 та 1.13 Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 р.зі змінами від від 29.12.2003 р. N 32)

Аналізуючи в сукупності наявні в справи обставини та земельне законодавство, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції неправильно оцінив обставини справи та характер правовідносин, які випливають з цих обставин.

Тому, слід скасувати рішення щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання нечинним рішення УІ сесії 5 скликання ОСОБА_2 сільської ради №143 від 26 жовтня 2006 в частині, що стосується передачі у приватну власність ОСОБА_3 0,0857 га землі та державного акту про право власності на землю серії ЯГ № 471486, і ухвалити нове рішення , яким задовольнити вказані вимоги з наступних підстав:

Стосовно рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3М та ОСОБА_1 в частині вимог про визнання нечинним рішення сесії № 209 від 28 березня 2007 року, то рішення в кінцевому результаті є законним.

Однак підставою задоволення слід зазначити неправомірність дій сільської ради стосовно передачі ОСОБА_3М земельної ділянки, яка йому в законом визначеному порядку не надавалась .

Керуючись ст.ст.307, 309, 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Рішення Тернопільського міськрайсуду від 18 червня 2009 року скасувати в частині відмови в задовленні позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення,

яким визнати нечинним рішення сесії ОСОБА_2 сільської ради № 143 від 26 жовтня 2006 року в частині передачі ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки розміром 0,0857 га для ведення особистого селянського господарства та державний акт про право власності на землю розміром 0,0857 га серії ЯГ № 471486 від 7 грудня 2007 року, який видано ОСОБА_3

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржено безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ..