АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючої судді Акопян В.І., суддів Лобова О.А., Чічіль В.А. при секретарі Зеленській О.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 28 вересня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Октябрського РВ ПМУ ГУМВС України у Полтавській області про вселення та зобов'язання піклуватися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_3 піклуватися про неї, а також вселити позивачку у квартиру №75 корп.№1 будинку №34/24а по вул. Героїв Сталінграду у м.Полтаві з покладенням на уповноважений орган обов'язку зареєструвати її за вказаною адресою.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що відповідачка ОСОБА_3, яка є донькою позивачки, не піклується про неї, хоча остання за віком та за станом здоров'я потребує допомоги.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 28 вересня 2010 року позов задоволений частково: ОСОБА_3 зобов'язано піклуватися про ОСОБА_2, у задоволенні інших позовних вимог відмовлено, вирішене питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду у частині незадоволених позовних вимог скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд всупереч вимогам ст.172 СК України та встановленим обставинам дійшов хибного висновку про можливість здійснення піклування без вселення позивачки до помешкання її доньки.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступиш підстав:

Відповідно до п.1 ч.І ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_2 є пенсіонеркою за віком, отримує пенсію у розмірі 698 грн. 59 коп. та є інвалідом II групи за загальним захворюванням, потребує стороннього догляду.

ОСОБА_3 проживає у квартирі №75 корп.№1 будинку №34/24а по вул. Героїв Сталінграду у м.Полтаві, яка належить їй на праві приватної власності, разом з ОСОБА_4, який також зареєстрований у вказаній квартирі.

ОСОБА_2 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3, який належить її синові ОСОБА_5

Відповідно до ст.ЗОЗ ЦПК України колегія суддів не перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у частині задоволення вимог про покладення на відповідачку обов'язку піклуватися про позивачку.

Що стосується вимог про вселення і покладення обов'язку зареєструвати за місцем помешкання позивачки ОСОБА_3, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову про вселення, суд першої інстанції послався на те, що вселення позивачки до квартири, де мешкає позивачка, погіршить житлові умови останньої.

Таким чином, судом неправильно застосовані норми матеріального права, хоча висновок суду про відмову у вселенні та реєстрації є по суті правильним, що відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути підставою для скасування рішення.

Право на вселення до певного помешкання, як засіб захисту порушеного права, виникає у особи у тих випадках, коли вона у встановленому законом порядку (ст.58, ст.59, ст.122, ст.129, ст.132-2, ст.141ЖК України, глава 28, параграф 4 глави 58 ЦК України) набула права користування чи право власності на це помешкання, проте інші особи перешкоджають їй певним чином здійснити належні їй правомочності щодо користування житлом.

Як на підставу заявленої вимоги про вселення позивачки послалася на ст.172 СК України, мотивуючи це тим, що вселення є необхідного умовою піклування про неї.

За змістом ст.172 СК України обов'язок щодо піклування про батьків є обов'язком особистого немайнового характеру, який не може забезпечуватися можливістю його примусового виконання. Наслідком невиконання особою обов'язку піклуватися про батьків згідно ч.З ст.172 СК України може бути стягнення певних грошових коштів у рахунок покриття витрат на піклування про немічних батьків. Інших способів захисту порушеного права у даному випадку, у тому числі шляхом вселення до доньки або сина, закон не передбачає.

Апеляційна скарга не містить нових засобів доказування, її доводи не спростовують висновків суду.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є по суті правильним, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ЗОЗ, ст.307 ч.І п.1, ст.308, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 28 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: В.І.Акопян

Судді: О.А.Лобов

ОСОБА_6