Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 2-490/10
Провадження № -
РІШЕННЯ

Іменем України

31 серпня 2010 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі:

Головуючого судді Шимон Л.С.

при секретарі Котляр Ю.Є.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Коростишеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним та про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку за участю третьої особи Коростишівської державної нотаріальної контори,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.11.2009р., виданого Коростишівською державною нотаріальною конторою м.Коростишів ОСОБА_3 на спадкове майно - житловий будинок АДРЕСА_1, частково недійсним та про визнання за нею -ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що як встановлено рішенням суду від 19.05.2009р. вона проживала однією сім"є ю з 1972року із ОСОБА_4 до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті цивільного чоловіка відкрилась спадщина на житловий будинок в тому числі, свідоцтво про право на спадщину за законом видане їх спільній дочці - ОСОБА_3., однак позивач із цим не погоджується, оскільки вважає, що даний будинок є спільною сумісною власністю їх подружжя як членів сім'ї внаслідок спільної праці, посилається, що відповідно ст.. 17 Закону України «Про власність» дане майно є їх спільною власністю, оскільки інше не встановлено письмовою угодою між ними. Вказує також, що сумісно будували будинок, проживали разом, що будинок з 1972 року добудувався нею разом з померлим ОСОБА_4, отже вважає їх участь в будівництві на рівних засадах, а видане свідоцтво про право на спадщину зачіпає її інтереси, так як на її думку частки в будівництві є рівними, а тому має право на 1/2 частину будинку. Зазначає також, що в даному будинку проживає з 1972року. фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 шляхом вступу у володіння спадковим майном і в зв'язку з ним має право на виділ 1/2 частини майна. З посиланням на ст..328 ЦК України вказує, в володінні своєю часткою майна вона прийняла на законній підставі як дружина померлого, з яким набула майно в період сумісного проживання з 1972року, а тому має право на 1/2 частину та виділ її в натурі, однак як спадкоємець майна на нього не претендує. В зв'язку з цим вважає, що видача відповідачу ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом порушує її майнові права.

В судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позові. Позивач суду пояснила, що відповідач ОСОБА_3 є спільною дитиною її та померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4, з яким однією сім'єю позивач проживала з 1972р. по день його смерті. Разом з померлим добудовували будинок, оскільки коли почались в них стосунки даний будинок вже мав фундамент, даху не було, всередині нічого не було, мав кірпічну коробку, які будувались чоловіком та його батьками, надалі після розлучення батьків чоловіка даний будинок добудовували втрьох з свекрухою. При цьому шифер (100 листів) привозив батько позивача, якій він виписував на себе, але віддавав їй, замовляли двері, доски, робили хлів. Пояснила також, що коли почала жити з чоловіком ОСОБА_4, то спочатку жила на АДРЕСА_2 у свекрухи, в подальшому даний будинок залишився дочці позивача - відповідачу по справі. Після народження дитини працювала завідуючою складом, заступником директора, чоловік також працював весь час - завгазконторою, бондарем, тримали в Киричанці господарство, внутрішні роботи в будинку, шпалери робила сама, також клала асфальт в дворі та будували гараж. Про те, що земельна ділянка була надана ОСОБА_4 і рахувалась лише за ним знала, про рішення 1982року про реєстрацію будинку за померлим їй особисто було відомо, при реєстрації за чоловіком про себе не заявляла, бо з вказаним рішенням погоджувалась і не оскаржувала, шлюб між собою не укладали, бо не знаходилось слушної нагоди для цього, а потім ОСОБА_4 помер.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, суду надав заперечення в письмовому вигляді та пояснив також, що позивач, як це прямо зазначено в позовній заяві, пов'язує право на частину будинку із спадкуванням, що вона є спадкоємцем першої черги, фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, посилаючись при цьому на ст..328ЦК України, яка є загальною і не може застосовуватись окремо від інших норм. Вважає, що якби позивач і могла спадку вати після померлого, то належала б до 4 Ї черги спадкоємців за відсутності спадкоємців попередніх черг, але оскільки до даних правовідносин новий ЦК України не застосовується, так як спадщина відкрилась в 1998році, то згідно із ЦК УРСР (1963р.) позивач ОСОБА_1 взагалі не є спадкоємцем померлого в понятті чинного на той час законодавства. Звертає увагу, що позивачем не надано доказів на підтвердження вимог про те, що відповідач ОСОБА_3 не мала права на спадкування і в зв'язку з цим необхідно визнати свідоцтво недійсним. Також представник зазначає, що надані позивачем докази не містять підтвердження, що ремонтно-будівельні роботи виконувались саме за адресою АДРЕСА_1. Спірна будівля зареєстрована на ОСОБА_4 на підставі договору надання в користування від 1969року, вказаний договір є дійсним, факт реєстрації за ОСОБА_4 протягом багатьох років не оспорював ся, і які не ос порені на даний момент.

Повноважний представник третьої особи Коростишівської

державної нотаріальної контори в судові засідання не з'являвся, повноважного представника не направляв, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, що підтверджується наявними в матеріалах справи розписками державних нотаріусів Мошківської 3.1. та Самойленка А.Г.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 повідомила суду, що їй дійсно відомо про те, що свекруха позивачки жила в АДРЕСА_2, поруч із свідком. В 1972році прийшла в сім'ю ОСОБА_1, хату на АДРЕСА_1 будували свекри позивача - тобто батьки померлого ОСОБА_4, була і коробка, фундамент, остальне кінчали гуртом всією родиною, а проживати в будинок позивач ОСОБА_1 прийшла вже з дитиною.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 повідомила суду, що проживала в АДРЕСА_3, разом із нею по-сусідству проживали позивач і ОСОБА_4 з батьками, ходили на роботу, разом виховали 2х дітей, хазяйнували. На АДРЕСА_1 вона пам'ятає, що був фундамент, коробка з кірпіча, ОСОБА_1 допомагала там в будівництві, коли закінчували хату були разом, коли були разом побудували хлів, а шлюб свій не реєстрували ніколи.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 повідомила суду, що проживала в АДРЕСА_4. В 1972р. до ОСОБА_4 в невістки прийшла позивач, хату на АДРЕСА_1 вони іакінчували вже вдвох, а був фундамент, коробка з цегли, покриття не було, асфальт на Киричанці клали вдвох, зробили потім вже і гараж.

Заслухавши пояснення сторони, представника відповідача, заслухавши показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат від 1 до 5 включно від 29.05.1969р., зареєстрованого в державній нотаріальній конторі 26.06.1969р. №1186, укладеного між виконкомом Коростишівської міської ради та ОСОБА_4, на підставі рішення виконкому Коростишівської міської ради депутатів №180 від 29.05.1969р. про відвід земельної ділянки надано ОСОБА_4 на право безстрокового користування земельну ділянку в АДРЕСА_1. На наданій ділянці ОСОБА_3 зобов'язаний побудувати одноповерховий цегляний будинок, та зобов'язано провести будівельні роботи з таким розрахунком, щоб вся побудова була закінчена протягом не більше 3 років, а саме - до 29.05.1972року.

Як вбачається з акту від 04.09.1982року, було проведено технічний огляд житлового будинку, побудованого ОСОБА_4 на ділянці відведеній на право забудови згідно рішення міськвиконкому від 29.05.1969р. по АДРЕСА_1, встановлено, що будинок із цегли, 3 кімнати, будівництво почато в 1969році, постановлено вважати житловий будинок прийнятим в експлуатацію.

Заключениям про реєстрацію домоволодіння від 10.11.1982р. встановлено, що домоволодіння по АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності ОСОБА_4, дане право підтверджується договором від 29.05.1969р., актом прийняття будинку, та постановлено вважати, що дане домоволодіння повністю підлягає реєстрації на праві особистої власності за ОСОБА_4

Як вбачається з другого екземпляру договору від 29.05.1969р. та підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано на підставі даного договору на праві особистої власності за ОСОБА_4 цілий будинок - реєстровий кадастровий №15 стр. 231 інвент справа №4160. Згідно відмітки за підписом начальника інвентарного бюро, рішенням виконкому міськради №340 від 23.06.1977р. домоволодіння АДРЕСА_1 перейменоване в АДРЕСА_1.

Всі вищевказані документи є чинними, ніким не оспорені.

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1, актовий запис №101, після його смерті відкрилась спадщина.

За заявою відповідача ОСОБА_3 - доньки померлого і позивача (свідоцтво про народження НОМЕР_2) - 02.07.1998р. було заведено спадкову справу №193, 09.11.2009р. їй видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька на житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1.

Рішенням Коростишівського районного суду від 19.05.2009р. встановлено факт того, що ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. проживали однією сім'єю, починаючи з 1972року до дня смерті останнього, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1.

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 безпосередньо вказує, що в володіння своєю часткою майна вона прийняла на законній підставі як дружина померлого, з яким набула майно в період сумісного проживання з 1972р., а тому має право на Уі частину майна. З даними твердженнями позивача суд не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до положень чинного на час відкриття спадщини ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Оскільки як встановлено рішенням Коростишівського районного суду та не заперечується в судовому засіданні позивачем, вона і ОСОБА_4 ніколи не перебували в зареєстрованому шлюбі. Отже, ОСОБА_1 не може претендувати на спадщину за законом після померлого ОСОБА_4 в зв'язку з тим, що вступила в фактичне володіння майном померлого, оскільки чинним на той час законодавством цивільна дружина не віднесена до можливих спадкоємців майна померлого спадкодавця.

Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві також посилається на Закон України «Про власність», чинний на час будівництва будинку та виникнення спірних відносин. Зокрема, що згідно статті 17 ч.2 даного закону майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Однак, норми даного закону не можуть бути застосовані, оскільки постановою Верховної Ради Української PCP від 26.03.1991р. Про введення в дію Закону Української PCP «Про власність» передбачено: ввести в дію Закон Української PCP "Про власність" з 15 квітня 1991 року, пунктом З постанови визначено, що Закон Української PCP «Про власність» застосовується до правовідносин, які виникли після введення в дію Закону, тобто з 15 квітня 1991 року. Щодо правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року. Закон Української PCP "Про власність" ( 697-12 ) застосовується до тих прав і обов'язків, що виникнуть після введення в дію Закону. Закон Української PCP «Про власність» втратив чинність на підставі Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Цивільного кодексу України» від 27.04.2007р.

Згідно П.6 Постанови Пленуму Верховного суду України N20 від 22.12.95р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», роз'яснено, що положення статей 17. 18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону ( з 15 квітня 1991 року) .

Отже, Закон, на якій посилається позивач в позовних вимогах, не був та не є чинний під час будівництва будинку, виникнення спірних правовідносин.

Враховуючи показання свідків, суд вважає, що ні один із допитаних в

суді свідків не підтвердив достовірно того, що спірний будинок придбався за спільні кошти позивача та ОСОБА_4 Надані позивачем письмові

докази заказ-договір №40. розрахункова відомість, акти, накладні ,

квитанція не є підтверджуючим доказом, оскільки на них всіх мається посилання за будівництво замовника ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на підставі наявних в матеріалах справи наданих позивачем доказів за наведених в позовній заяві підстав в позові необхідно відмовити за безпідставністю вимог.

Так як інші позовні вимоги є похідними від наслідків вирішення спору про визнання права власності на половину будинку, суд також відмовляє в задоволенні позову про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Керуючись ст.ст. 10,11,58,60,61,209,212,213,214,215,218 ЦПК та ст.ст. 15,16,328,372,1301 ЦК України, суд,-

В ИРІ Ш ИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним та про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку за участю третьої особи Коростишівської державної нотаріальної контори відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Коростишівський районний суд Житомирської області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.С.Шимон