Справа №2-1401/09 11.03.2010 11.03.2010 11.03.2010
Справа № 22ц-541/10р. Головуюча 1 інстанції Спінчевська Н.А.
Категорія 41 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання Голубкіній О.О.,

за участю позивачки ОСОБА_2,

представника позивачки ОСОБА_3,

представника відповідача (міськради) ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2009 року за позовом

ОСОБА_2

до

виконавчого комітету Миколаївської міської ради (далі виконком міськради), ОСОБА_5,

треті особи: житлово-комунальне підприємство «Південь» (далі ЖКП «Південь»),

Миколаївська міська рада (далі міськрада),

про визнання права користування жилим приміщенням, визнання ордеру недійсним та виселенні,

ВСТАНОВИЛА:

01 грудня 2008 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до адміністрації Ленінського району м. Миколаєва про визнання права користування квартирою № 34 в будинку № 138-В по вул. Космонавтів у м. Миколаєві та про зобовязання відповідача видати їй ордер на цю квартиру та укласти з нею договір найму жилої площі за вказаною адресою.

Позивачка вказувала, що з 2007 року постійно проживала у вказаній квартирі з ОСОБА_6, з яким знаходилась у фактичних шлюбних відносинах, разом сплачували комунальні послуги та вели спільне господарство. 06 лютого 2008 року ОСОБА_6 загинув, вона його поховала та виконала всі необхідні поминальні обряди. Вважаючи, що вселилась до спірної квартири за згодою наймача квартири, яким був ОСОБА_6, та проживала як член його сімї, просила позов задовольнити.

В подальшому позивачка збільшила позовні вимоги та також просила визнати недійсним ордер, виданий 17 грудня 2008 року ОСОБА_5 та висилити його і ОСОБА_7 зі спірної квартири, яка була надана їм незаконно.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2009 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати. На думку апелянта, висновки суду не відповідають обставинам справи та рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки, її представника та представника міськради, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, в межах заявлених вимог, повно зясував обставини справи, дав належну оцінку доказам, які були представлені сторонами, і, посилаючись на положення ст. 65 ЖК України, постанову Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (далі постанова Пленуму ВС України), прийшов до правильного висновку про недоведеність позивачкою факту вселення до спірної квартири як члена сімї наймача, постійного проживання в цій квартирі та ведення спільного господарства з наймачем квартири. Тому суд правильно відмовив в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст.ст. 64, 65 ЖК України наймач та члени його сімї, що проживають разом з ним, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадянського житлового фонду.

Судом першої інстанції встановлено, що спірна квартира складається із двох кімнат та знаходиться на балансі ЖКП «Південь». Наймачем цієї квартири був ОСОБА_6, який 06 лютого 2008 року загинув (а.с. 9-11), станом на 25 листопада 2008 року спірна квартира знаходилась у нежилому стані, продукти харчування були відсутні, наявна побутова техніка, а саме: кухонна плита, холодильник, телевізор, водонагрівач, знаходились в неробочому стані (а.с. 37), комунальні послуги за життя ОСОБА_6 сплачувались ним особисто, що вбачається із копій квитанцій та договору про реструктуризацію заборгованості (а.с. 19-20). Крім того, суд установив, що належні позивачці речі були внесені нею до спірної квартири після смерті ОСОБА_6, а ключ від квартири їй передала двоюрідна бабуся померлого.

Також, відповідно до п. 13 правових позицій Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ, оскільки за змістом статей 64, 65 ЖК наймач і члени сім'ї, що проживають разом з ним, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, особа, яка вселилась до наймача як член сім'ї, не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 11 липня 2002 року по 20 березня 2008 року, тобто за життя ОСОБА_6, була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належала їй на праві власності (а.с. 38). Зазначену квартиру 06 травня 2008 року вона продала своїй матері ОСОБА_8 (а.с. 43).

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка не набула права користування спірним жилим приміщення, а тому її вимоги про визнання за нею права користування жилим приміщенням в спірній квартирі задоволенню не підлягають, оскільки нею не наведено переконливих доводів в обґрунтування позовних вимог, а вимоги про визнання ордеру недійсним і виселенні ОСОБА_5 і ОСОБА_7 зі спірної квартири є безпідставними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що зазначена квартира знаходилась у позивачки у приватній власності, а не у власності територіальної громади, не можна прийняти до уваги, так як наявність квартири у приватній власності підтверджує право постійного користування нею, а не іншим жилим приміщенням на що вказує і неприйняття позивачкою мір до реєстрації у спірній квартирі за життя ОСОБА_6.

Інші доводи апеляційної скарги, що висновки суду не відповідають обставинам справи та рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права є помилковими, так як ґрунтуються на неправильному тлумаченні закону.

Враховуючи викладене, колегія судів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити , а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2009 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий

Судді