Справа № 22ц-8197/10р. Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О. Категорія: 43 Доповідач: Каблак П.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Каблака П.І.

Суддів: Крайник Н.П., Кота І.Н.

При секретарі: Гуняк О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 вересня 2010 року , -

встановила:

Оскаржуваним рішенням в задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця» про стягнення розрахункових сум, середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 В апеляційній скарзі зазначає, що суд прийшов до невірних висновків, оскільки ЗУ «Про відпустки» передбачено, що на період відпустки за працівником зберігається заробітна плата. На думку апелянта, законодавством не передбачено терміну давності, після якого втрачається право працівників на щорічні відпустки, останнє не містить заборони надавати відпустки в разі їхнього невикористання, а тому, якщо працівник не скористався своїм правом на відпустки, за попередні роки, він має право на їх використання, а в разі звільнення, як це передбачено ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про відпустки» - йому має бути виплачено компенсацію за всі невикористані дні відпустки. Крім цього, ОСОБА_1 стверджує, що суд безпідставно відхилив її клопотання про надання довідки про розмір заробітної плати продавця першої категорії станом на грудень 1999 року, а також безпідставно прийшов до висновку про пропуск трьохмісячного строку на звернення до суду для одержання грошової компенсації за невикористану відпустку. Просить скасувати винесене рішення та постановити нове по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 (зі змінами) встановлені ст.ст. 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 була звільнена з ТзОВ «Латориця» згідно з наказом №1 від 30.12.1999 р. за власним бажанням, відповідно до ст. 36 КЗпП України, просила стягнути з відповідача грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки за період з грудня 1996 по вересень 1999 року, хоча підтвердила, що не працювала фактична вже з 1996 року.

При цьому позивачка не ставила вимоги про поновлення їй пропущеного строку для звернення до суду та не доводила причин пропуску цього строку, оскільки вважала, що строк звернення до суду вона не пропустила.

До набрання чинності змін до ст.ст. 225, 233 КЗпП України, внесених ЗУ «Про внесення змін до Кодексу законів про працю» від 11 липня 2001 року, до вимоги про стягнення заробітної плати застосовується тримісячний строк звернення до суду, який обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, який у даному випадку обчислюється з грудня 1999 року, а відтак доводи апеляційної скарги щодо неправомірності покликання судом на строки звернення до суду до уваги прийматися не можуть.

Статтею 83 КЗпП України до внесення змін до неї Законом України від 18 вересня 1998 року прямо було передбачено, що «заміна відпустки грошовою компенсацією не допускається, крім випадків звільнення працівника, який не використав відпустки» .

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1.п.1., 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Каблак П.І.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_2