Справа № 2-1336/2010
Провадження № 2-1336/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2010 р. м.Енергодар

21 липня 2010 року Енергодарський міський суд Запорізької області

в складі: головуючого - судді: Бульби О.М.

при секретарі: Тімофєєвій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодар цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Енергодар Запорізької області про визнання протиправною бездіяльності щодо нездійснення перерахунку та невиплати надбавки до пенсії та зобов'язання здійснити перерахунок та виплатити недоплачену суми коштів державної соціальної допомоги як дитині війни, - ,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості з виплат державної соціальної допомоги як дитині війни.

Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідно до ст.1 Закону України № 2195-ІУ від 18.11.2004 р. «Про соціальний захист дітей війни» вона є дитиною війни (далі за текстом - Закон). Згідно ст. 6 Закону з 01.01.2006 р. їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. У 2006-2007 роках така допомога не виплачувалась, а протягом 2008-2009 років - не в повному обсязі - лише у розмірі 10% мінімальної пенсії за віком та просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість з виплати встановленої ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» № 2195 - IV від 18.11.2004 року державної соціальної допомоги за період з 2007 - 2009 р. в розмірі 3126,4 грн.; стягнути з відповідача судовий збір. У подальшому, позивачка', свої позовні вимоги уточнила та просить суд визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення перерахунку та невиплати надбавки до пенсії встановленої Законом України «Про соціальний захист дітей війни» та зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м.Енергодар Запорізької області здійснити перерахунок та виплатити їй недоплачену суму коштів допомоги як дитині війни (а.с.12).

В судове засідання позивачка не зявилась, у тексті позовної заяви зазначила про розгляд справи у її відсутності (а.с.З), крім того надала до суду, через канцелярію, письмову заяву у якій просить розглядати справу у її відсутності (а.с.12).

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Керівник УПФУ м. Енергодар надав заперечення ( а.с.13-14) відповідно до яких позовні вимоги не визнає, просить суд розглянути справу у їх відсутність. Зазначає, що ст. 7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни визначено джерело фінансування соціальних виплат, а саме - за рахунок коштів державного бюджету України, а не з бюджету Пенсійного фонду. П. 9 Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого постановою КМУ від 24.10.2007 р. № 1261 передбачає вичерпний перелік напрямів використання коштів ПФУ, які використовуються винятково за призначенням і вилученню не підлягають. Крім того вважає, що законодавством України не був визначений механізм розрахунку підвищення пенсій, передбачених ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, тобто відсутність законних підстав щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії в тому розмірі, в якому просить позивач. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідив матеріали справи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються

позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Статтею 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Позивачка народилась 16.02.1942 року, що підтверджується даними паспорта (а.с. 4), має пенсійне посвідчення з відміткою в ньому дитина війни (а.с.5), у звязку з чим відноситься до категорії громадян, які мали право на отримання підвищення пенсії, яке передбачено Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

У ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції, яка діяла у 2006-2009 р.р., було визначено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цім Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»).

У березні 2010 року (а.с.6) позивачка зверталась до відповідача стосовно нарахування недоплаченої щомісячної надбавки до пенсії, у звязку тим, що має статус дитини війни. Однак отримала письмову відповідь від 22.03.2010 року (а.с.7-8) в якій їй було відмовлено в нарахуванні та виплаті зазначеної нею суми.

Верховна ОСОБА_1 України Законом України № 489-V від 19.12.2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік», п. 12 ст. 71 призупинила дію ст. 6 Закону «Про соціальний захист дітей війни».

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії) визнано такими, що не відповідають Конституції України ст. 111 та п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення щодо обмежень соціальних виплат законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік».

У відповідності до ст.152 Конституції України, Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно з ч. 2 ст. 19 та ч. З ст. 22 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, зважаючи на викладене, невиплата позивачу в повному обсязі соціальної допомоги протягом 2007-2009 р.р., ніж це передбачено ст. 6 Закону, є протиправною і такою, що суперечить Конституції України та законам України.

Розмір соціальної допомоги відповідно до ст. 6 Закону становить 30 % мінімальної пенсії за віком.

Мінімальна пенсія за віком відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2007 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 квітня - 406 грн., з 1 жовтня- 411 грн.

Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2008 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 квітня - 481 грн., з 1 липня - 482 грн., з 1 жовтня- 498 грн.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» встановлений у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, в розмірах, що діяли у грудні 2008 року. Згідно ч 1 ст. 1 Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» встановлений прожитковий мінімум, в тому числі для осіб, які втратили працездатність: з 1 листопада 2009 р. - 573 грн, з 1 січня 2010 року - 695 грн. В подальшому Законом України № 1715 від 06.11.2009 р. внесені зміни до ст. 54 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» і встановлені вищезазначені розміри прожиткового мінімуму.

Будь-яких обмежень дії ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» Законом України «Про державний бюджет України на 2009 рік» не приймалося.

Таким чином за періоди з 09.07.2007 р. по по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по 31.12.2009 р. відповідачем сплачено позивачу тільки 10 % щомісячної соціальної допомоги, замість встановлених ст. 6 Закону 30 % вищезазначеної допомоги. В цьому суд вбачає незаконність бездіяльності відповідача.

Разом з тим, суд не може ухвалити рішення про стягнення конкретної суми, оскільки нарахування і виплату даної соціальної допомоги відповідно до Закону проводить УПФУ і в компетенцію суду цей вид діяльності не входить.

Керуючись ст. 19, 124, 152 Конституції України, ст. ст. 1,6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст.ст. 61, 69 Закону України «Про Конституційний Суд України», рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп /2007р., ст. ст. 10, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у м. Енергодар Запорізької області щодо нездійснення перерахунку та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі надбавки до пенсії згідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 рік, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 рік та з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 рік.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у м.Енергодар Запорізької області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, надбавку до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 рік, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 рік та з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 рік..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10 днів з дня його складання в повному обсязі - з 23.07.2010 року з 13 години.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: О. М. Бульба