Ленінський районний суд м.Дніпропетровська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2010 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Шавули В.С.,

при секретарі Волкобоєвій А.О;

за участю представника позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, треті особи: Обласний комунальний заклад «Будинок дитини №2», прокурор Ленінського району м. Дніпропетровська,-

В С Т А Н О В И В :

Орган опіки та піклування Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради в інтересах малолітнього ОСОБА_3 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на первинному обліку в службі у справах дітей Ленінського району перебуває малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який залишився без батьківського піклування та на даний час влаштований до ОКЗ «Будинок дитини №2» м. Дніпропетровська. Мати дитини - ОСОБА_2, після пологів написала заяву про відмову від дитини та залишила його в пологовому будинку спеціалізованої медико - санітарної частини № 6. Дитина зареєстрована у відділі РАЦС Красногвардійського району за заявою СМСЧ №6. Відомості про батька внесені відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного Кодексу України.

У судовому засіданні представник позивача за дорученням - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Відповідачка позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позовних вимог. В судовому засіданні пояснила, що народжувала дитину бажану та довгоочікувану. Відразу після пологів лікарі повідомили їй про те, що дитина, можливо, народилася із важкими вадами розумового розвитку, тому запропонували її тимчасово залишити для обстеження у лікарні, відібравши письмову заяву. Але від дитини вона не відмовлялася, відвідувала її під час перебування у дитячій клінічній лікарні № 3, спеціалізованій медико - санітарній частині № 6, приносила необхідні для дитини речі, харчування, ліки. На річницю з нагоди дня народження, приїздила з подарунками до дитини в ОКЗ «Будинок дитини № 2», але її туди не впустили у зв'язку із протиепідемічними заходами проти грипу. В подальшому вона бажає спілкуватися, відвідувати дитину, піклуватися про неї та підтримувати її.

Третя особа - обласний комунальний заклад «Будинок дитини № 2» явку у судове засідання свого представника не забезпечив. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив, письмових заяв про розгляд справи за своєї відсутністю не надсилав.

Третя особа - Прокурор Ленінського району м. Дніпропетровська в особі свого представника в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся згідно чинного законодавства. Про причини неявки у судове засідання не повідомляли, письмових заяв про розгляд справи за їх відсутністю до суду не надходило.

При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, практику Верховного Суду України.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

З урахуванням вимог ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» дитина, яка залишилася без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав отримує визначене відповідно до законодавства становище дитини, позбавленої батьківського піклування, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг.

Підставою звернення позивача до суду із позовом на захист прав та інтересів малолітнього є припинення особистих немайнових та майнових прав і обов'язків відповідачки у відношенні до сина, що спрямовано на набуття правового статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та отримання ним, у зв'язку із цим, особливого захисту і допомоги з боку держави.

З'ясувавши обставини по справі, вислухавши представника органу опіки та піклування, відповідача, дослідивши докази, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року у пологовому відділенні Спеціалізованої медико-санітарної частини № 6 м.Дніпропетровська народила хлопчика, якому згідно медичного висновку встановлено діагноз Синдором Дауна. Відповідно до акту про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я або яку відмовились забрати батьки чи інші родичі від 24 грудня 2008 року зазначено, що на третю добу життя мати відмовилась забрати дитину у день виписки (а.с. 6). Народження ОСОБА_3 зареєстровано у Красногвардійському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 24.12.2008 року за актовим записом № 1259. Реєстрація народження проведена за ст.135 Сімейного кодексу України. Відомості про матір «ОСОБА_2» внесені на підставі медичного свідоцтва про народження, відомості про батька «ОСОБА_4» за заявою медичного закладу СМЧ-6 (а.с.5,8,9,10). Дитина із 15.01.2009 року перебуває на первинному обліку у службі у справах дітей Ленінського району (а.с.12), рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у місті ради за № 91 від 25 лютого 2009 року йому надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовано до Обласного комунального закладу «Будинок дитини № 2» на повне державне забезпечення (а.с. 11).

Обов'язок матері, яка не перебуває у шлюбі, забрати свою дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я закріплено ч.2 ст.143 СК України та є необхідною передумовою для здійснення нею всіх інших особистих немайнових прав щодо дитини. Вказаному обов'язку матері дитини кореспондує право дитини на сім'ю, яке в даному випадку полягає у її праві проживання у сім'ї (ч.3 ст.4 СК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування.

Однак, з'ясуванням причин за яких відповідачка залишила дитину у пологовому будинку, судом достовірно встановлено, що дитина народилася із Синдромом Дауна - важкими вадами фізичного та розумового розвитку, про наявність захворювання якого свідчить висновок Комунального закладу Дитячої міської клінічної лікарні № 6 від 12 лютого 2008 року (а.с. 10).

У відповідності до ст. 63 Основ законодавства України про охорону здоров'я від 19.11.1992 року, ч.3 ст.143 СК України, батьки мають право залишити у пологовому та іншому медичному закладі свою дитину з дефектами фізичного або психічного розвитку, яка потребує медико-соціальної допомоги і спеціального догляду, за бажанням батьків або осіб, які їх замінюють, така дитина може утримуватися в будинках дитини, дитячих будинках та інших спеціалізованих дитячих закладах за державний рахунок.

За ч.2,5 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст. ст.3, 155 Сімейного кодексу України, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У судовому засіданні із пояснень відповідачки вбачається, що вона під час перебування дитини у лікувальних установах турбувалася про неї, купувала медикаменти, виконувала за рекомендаціями лікарів медичні обстеження, відвідувала дитину, купувала одяг. В період перебування дитини в будинку дитини також приходила щоби відвідати її із подарунками до дня народження.

Судом не приймаються в якості належних доказів в обґрунтування доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав в якості висновку органу опіки та піклування лист за підписом заступника голови комісії з питань захисту прав дитини Ленінського району Стрельникова О.П. від 14.10.09 за № 1/14-744 (а.с.4) у зв'язку із тим, що згідно до ч.5 ст.19 СК України, письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи надається органом опіки та піклування. У відповідності до ст.56 ЦК України, ст.11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», органами опіки та піклування є виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, очолює які на підставі п.5 ст.51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» голова відповідної ради, що в межах своїх повноважень видає розпорядження згідно п.7 ст.55 цього Закону.

За змістом п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, коли вони свою винною поведінкою, свідомо нехтуючи своїми обов'язками та інтересами дитини, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя.

Оцінюючи здобуті по справі докази що їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, з урахуванням того, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист їх інтересів, та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, суд першої інстанції дійшов до висновку, що жодними доказами позивач не тільки не спростував тверджень відповідачки, а й не довів обставин її винної поведінки відносно дитини, у зв'язку із чим вважає позовні вимоги недоведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись ст. ст.9, 51, ч.4 ст.55, ст.124 Конституції статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст.3, ч.5 ст.19, ч.1 ст. 143, 150, 151, 152, 155, 164, 166, ч.3 ст. 171 Сімейного кодексу України ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.1, 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», п.5 ст.51, п.7 ст.55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст.10,11,59, 209,212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити органу опіки та піклування Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради у задоволенні позову до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20-ти денний строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Вступна та резолютивна частини рішення оголошені в судовому засіданні 15 січня 2010 року.

Повністю рішення складено 20 січня 2010 року.

Суддя Шавула В.С.