Справа № 2-4812 за 2010р.
РІШЕННЯ

іменем України

11 листопада 2010 року Ленінський районний суд м.Миколаєва в складі судді Коломієць В.В., при секретарі Наумкіной І.М., за участю адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради і ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності,

ВСТАНОВИВ:

19.11.2008р. ОСОБА_3 і ОСОБА_2 в особі свого законного представника - матері ОСОБА_5 - звернулися до суду з позовом до Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради і ОСОБА_4, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.04.1988р. між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 був укладений шлюб, від якого народилися діти ОСОБА_2, 03.12.1988р. і ОСОБА_2, 02.08.1992р.н. 12.09.1993р. на їх сімю з врахуванням дітей було надано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Як вказали позивачі, з цього часу вони зареєструвалися та проживали в зазначеній квартирі. Згодом ОСОБА_5 разом із дітьми знялася з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, але усі вони продовжували там постійно проживати, між тим 14.05.2003р. ОСОБА_4 приватизував спірну квартиру на своє імя. На думку позивачів, вказане порушує їх право на приватизацію спірної квартири, в якій вони постійно проживають з 1993 року. Посилаючись на викладені обставини, вважаючи, що строк позовної давності ними не порушений, оскільки на момент приватизації вони були неповнолітніми, позивачі просили визнати недійсними розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Миколаївської міської ради від 14 травня 2003 року про приватизацію ОСОБА_4 квартири № 202 по пр..Леніна, 267, у м.Миколаєві та свідоцтво про право власності на дану квартиру.

У судовому засіданні ОСОБА_2 і ОСОБА_2, який 02.08.2010р. досяг повноліття, та їх представник - адвокат ОСОБА_1 - підтримали викладені вимоги.

Представник Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради - ОСОБА_6, яка також є представником Миколаївської міської ради - позов не визнала, вважаючи, що при приватизації спірної квартири орган приватизації діяв відповідно до вимог діючого законодавства.

ОСОБА_4 до суду не зявився, від нього надійшла нотаріально посвідчена заява, згідно якої позов він повністю визнає та просить розглянути справу у його відсутність.

Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» - ОСОБА_7 - вважав позов таким, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, вислухавши свідків та думку адвоката, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ордеру № 869 від 12.08.1993р. ОСОБА_4, його дружині - ОСОБА_5, і їх дітям ОСОБА_3, 03.12.1988р., і ОСОБА_2, 02.08.1992р.н., було надано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 30,7 кв.м. (а.с.5). З цього часу сімя ОСОБА_2 вселилася в дану квартири і постійно там проживала.

Згідно довідки ЖЕК № 7 ЖКП «Південь» № 767 від 12.02.2009р. ОСОБА_5 була виписана зі спірної квартири разом із неповнолітніми дітьми, оскільки, на думку даного житлового органу, місцем проживання неповнолітніх повинно бути місце проживання матері, (а.с.30). Як випливає з пояснень позивачів та матеріалів справи виписка ОСОБА_5 зі спірної квартири була повязана з наміром сімї побудувати будинок у Великій Коренихі за адресою: вул.Ясна Поляна, 30-6. Між тим судом встановлено, що ні ОСОБА_5, ні її діти за вказаною адресою ніколи не проживали, будинок і дотепер недобудований, що підтверджується довідкою Адміністрації Заводського району м.Миколаєва № 369 16.02.2009р. та ОСОБА_8 обстеження домоволодіння від 16.02.2009р. (а.с.24,27-28).

Відповідно до заяви ОСОБА_4 та наданої ним Довідки про склад сімї наймача квартири АДРЕСА_1, від 10.04.2003р. Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду 14.05.2003р. було видане розпорядження № 1351-р про передачу в приватну власність ОСОБА_4 вказаної квартири та видане йому відповідне Свідоцтво про право власності на житло (а.с. 43-45).

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що як на момент приватизації спірної квартири, так і до теперішнього часу місцем постійного проживання позивачів була квартира АДРЕСА_1, де вони постійно проживали з 1993 року разом із своїми батьками. Після розірвання шлюбу із ОСОБА_5 у 2006 році відповідач ОСОБА_4 виселився із спірно: квартири, а його колишня дружина та діти залишилися там проживати.

Вказані обставини підтверджуються довідками Міської дитячої поліклініки № 1 від 19.12.2008р. і 12.02.2009р. про те, що позивачі перебували у них на обліку в період з вересня 1993р. по грудень 2006р. (ОСОБА_3) та по теперішній час (ОСОБА_2) за адресою: АДРЕСА_2; довідками ЗОШ № 53 № 48 від 12.02.2009р., № 123 від 09.07.2008р. і № 145 від 21.05.2009р. про навчання позивачки в період з 01.09.1995р. по 23.06.2005р. і позивача в період 1999-2007р.р. та про їх проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1; фотокопією класного журналу ЗОШ № 53 за 2004 навчальний рік розділу «Загальні відомості про учнів»; ОСОБА_8 про постійне проживання позивачів разом з матірю у спірній квартирі з жовтня 1993р. по теперішній час, затверджений 19.02.2009р. начальником ЖЕК № 7 ЖКП «Південь» (а.с.16, 29, 31, 32, 67, 68-71, 217). Також викладені факти підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_8П„ ОСОБА_5

На теперішній час позивачі та їх мати знову є зареєстрованими у спірній квартирі що підтверджується довідкою ЖЕК № 7 ЖКП «Південь» № 1426 від 22.04.2010р. (а.с. 219).

З довідки КП ММБТІ № 1849 від 26.06.2008р. вбачається, що ані за позивачами, ані за ОСОБА_5 нерухомого майна на праві власності не зареєстровано (а.с.66).

Відповідно до ст.1, ч.1 ст.5, ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі (будинку) разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир (будинків) шляхом передачі їм цих квартир (будинків) у спільну сумісну або часткову

власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Виходячи з аналізу змісту вищевказаного Закону у поєднанні з нормами ст.ст.1, 6, 9, 61 ЖК України, ст.29 ЦК України місцем постійного проживання особи є житлове приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст.64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності (у випадках, передбачених ст.71 ЖК України), а відтак і право на приватизацію разом із іншими членами сімї.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що приватизація вказаної квартири без участі позивачів не відповідає вимогам закону і порушує права позивачів.

Суд вважає обґрунтованими доводи позивачів про те, що строк позовної давності ними не порушений, оскільки на момент приватизації вони були неповнолітніми і про приватизацію квартири їх батьком вони дізналися тільки 26.05.2008р. - при складанні державним виконавцем Акту опису і арешту спірної квартири. Крім того, заяв про застосування строків позовної давності від відповідачів не надходило.

За таких обставин суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212-214 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати незаконним і скасувати розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Миколаївської міської ради від 14 травня 2003 року про приватизацію ОСОБА_4 квартири № 202 по пр. .Леніна, 267, у м.Миколаєві.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру № 202 по пр..Леніна, 267, у м.Миколаєві, видане 14 травня 2003 року Миколаївською міською радою на імя ОСОБА_4

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський райсуд м.Миколаєва шляхом подання протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя: