Справа № 22ц-854 Головуючий у 1 інстанції: Ніткевич А.В.
Категорія: 5 Доповідач: Павлишин О.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2010 року Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Федоришина А.В., Штефаніци Ю.Г.,

при секретарі Глинському О.А.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 28 грудня 2009 року,

ВСТАНОВИЛА :

Вказаним рішенням суду частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання права власності на майно. Визнано право власності ОСОБА_1Ю на 1/2 частини пральної машини „Сатурн, встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_5 та ОСОБА_1 без шлюбу з травня 2002 року до 19 листопада 2007 року. У встановленні факту проживання однією сімєю з жовтня 1996 року до квітня 2002 року та визнанні права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, газового котла, двох телевізорів, магнітофона, газової плити, двох велосипедів, бетонних блоків, шиферу відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивачка. В апеляційній скарзі стверджує про невідповідність висновків суду встановленим обставинам, порушення судом норм матеріального і процесуального права. При цьому посилається на те, що суд дав невірну оцінку показам свідків та всупереч іншим доказам, які стверджували факт проживання однією сімєю з 1996 року, прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову. Вважає безпідставним посилання в рішенні суду на ст.375 ЦК України (1963 року), оскільки відсутній спір між позичальником і позикодавцем. На думку апелянта, невірним є висновок суду про відсутність підстав для визнання права власності на котел і інше майно. Також посилається на те, що суд помилався у визначенні розміру судового збору, оскільки квартира коштувала 6452 грн. Просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні її позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обємі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, що аналогічні її доводам, пояснення ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 щодо заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України при розгляді справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Рішення суду в частині встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_5 та ОСОБА_1 без шлюбу з травня 2002 року до 19 листопада 2007 року та визнання права власності ОСОБА_1Ю на 1/2 частини пральної машини „Сатурн не оскаржено.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

ОСОБА_5 до 2002 року проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі договору купівлі-продажу від 23.04.2002 року ОСОБА_5 набув право власності на квартиру АДРЕСА_2. (а.с.14, 172)

ОСОБА_5 помер 19.11.2007 року. (а.с.36)

Спадкоємцями ОСОБА_5 є його діти відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.162)

Місцем реєстрації ОСОБА_1 є квартира АДРЕСА_3.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачка просила встановити факт проживання однією сімєю з ОСОБА_5 без укладення шлюбу з жовтня 1996 року до 19.11.2007 року та визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та на 1/2 частину побутового майна, як на частину спільного сумісного майна з підстав, визначених ч.4 ст.368 ЦК України (2004 року). (а.с.176)

Відмовляючи у встановленні факту проживання однією сімєю без укладення шлюбу з жовтня 1996 року до квітня 2002 року, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що позивачкою не подано доказів на підтвердження вказаного факту.

При цьому судом дано вірну оцінку показам свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 та підставно взято до уваги, що з вказаних свідків лише ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ствердили, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 проживали разом у вказаний період, були пов"язані спільним побутом.

Суд також врахував дані листа КП "Сокальжитлокомунсервіс" № 572 від 2.06.2008 року про не проживання ОСОБА_1 в квартирі №16, по вул.Шептицького,151 в м.Сокалі, пояснення свідка ОСОБА_16 про те, що в період 1997-1998 років ОСОБА_1 залишала з нею неповнолітнього сина на декілька днів, щоб мати можливість зустрічатися з ОСОБА_5

В звязку з викладеним, колегія суддів вважає, що суд прийшов до правильного висновку, що позивачкою не подано доказів щодо проживання однією сімєю з ОСОБА_5 з осені 1996 року до 23.04.2002 року, оскільки встановив, що на той час постійним місцем проживання ОСОБА_1 було місце реєстрації її проживання та проживання її неповнолітнього сина - м.Сокаль, вул.Героїв УПА, 22/59, і ухвалив в цій частині рішення про відмову в задоволенні позову, що відповідає зібраним доказами та положенням закону.

Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно із набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обовязків, що виникли після набрання ним чинності.

Відповідно до ст.22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні .права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Правила ст.22 КпШС не застосовуються до спорів щодо майна осіб, які живуть однією сімєю, але не перебувають в зареєстрованому шлюбі. Такі спори підлягають вирішенню згідно з п.1 ст.17 чинного раніше Закону України „Про власність, відповідних норм ЦК України.

Позивачка ставила вимогу про визнання права власності на 1/2 частину квартири, газового котла, двох телевізорів, магнітофону, велосипедів, газової плити, бетонних блоків, шиферу.

Спірна квартира придбана ОСОБА_5 в 2002 році, газовий котел - до 2004 року, а щодо інших речей позивачкою доказів про час придбання не подано, як і не подано письмової угоди з ОСОБА_5 про визначення спірного майна спільною сумісною власністю.

Приймаючи до уваги наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд на підставі пункту 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, ст.22 КпШС, п.1 ст.17 чинного раніше Закону України „Про власність, прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову щодо спірної квартири та газового котла, двох телевізорів, магнітофона, газової плити, двох велосипедів, бетонних блоків, шиферу.

За таких обставин, суд, з"ясувавши підстави позову, перевіривши доводи сторін, проаналізувавши зібрані докази, дав їм належну оцінку і ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову, що відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права, не дають підстав для висновку про незаконність рішення, такі не грунтуються на обставинах справи та спростовуються вищенаведеним.

Покликання в апеляційній скарзі на неправильне визначення розміру судових витрат в звязку з тим, що квартира коштувала 6452 грн., є безпідставиним.

Відповідно до висновку про вартість майна, складеного оцінювачем ОСОБА_20, вартість квартири АДРЕСА_4 станом на 30.06.2009 року складає 134 044 грн. (а.с.155)

Оскільки відповідно до п.2 ч.1 ст.80 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна, і на час розгляду спору його вартість складала 134 044 грн., судом вірно не взято до уваги ціну, зазначену в договорі купівлі-продажу квартири в 2002 році.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, 315 ЦПК України , колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 28 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий :

Судді :