РІШЕННЯ

Іменем України Справа № 2-1796/10

24.11.2010 року . Бердичівський міськрайонний суд в складі: головуючого -судді Хавронюк О.Л.,з участю секретаря - Лободи, позивача , представника позивача -ОСОБА_1Г'., відповідачів, представника відповідача - ОСОБА_2 -представника третьої особи - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду ОСОБА_4 цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 ,ОСОБА_8, ОСОБА_9 про виселення без надання іншого житлового приміщення

ВСТАНОВИВ:

Позивачем заявлені вказані вимоги з наступних підстав. Позивач вказує, що є власником будинку, в якому зареєстровані відповідачі та їх неповнолітні діти. В січні 2010 року ОСОБА_6 вчинила з нею сварку, погрожувала вбити або отруїти, що змусило її звертатись до органів міліції ОСОБА_6 попередили щодо недопущення насильства в сім"ї, проте позивачка перестала ночувати вдома і варити собі їжу через опасіння за своє життя. В березні 2010 року в присутності ОСОБА_10 ОСОБА_6 замахувалась на неї стільчиком. 1.05.2010 року ОСОБА_6 наносила їй удари в область голови , через шо вона зверталась в міліцію і у неї були виявлені легкі тілесні ушкодження. ОСОБА_7 не давав їй ключ від хліва з зерном, через такі дії' вона скаржилась дільничому інспектору .Батьки відповідачів забезпечені житлом, а тому мають змогу забрати їх сім"ю до себе.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала. Ствердила, що відповідачка її онука ОСОБА_6 била її неодноразово. В присутності ОСОБА_10 била її стільчиком по голові,пттовхала, від чого вона падала. Такі стосунки між ними склались з осені 2009 року, о"є її відповідачка без причин.В даний час вона в своєму будинку тільки ночує, але не їсть, бо боїться, що її отруять. ОСОБА_7 їй нічого не робить, ні словом ,ні ділолі її не ображає, дітей відповілачів їй також шкода. Зі своїм сином вона не говорить, бо вони хотять відправити її під поїзд.Просить виселити відповідачів та їх дітей щоб мати можливість спокійно жити в хаті.Хоче, щоб відповідачка не показувала їй дулі, не сварилась з нею, не погрожувала, що втравить чи вб"є, звільнила їй одну з двох шаф.

Представник позивача зазначила, що при розгляді справи втсановлено , шо між сторонами склались негативні сімейні стосунки .Відповідачка не намагалась владнати конфлікт, за чинним сімейним законодавством вона зобов"язати піклуватись про свою бабу. Свідки позивача ствердили, що вона не живе у власному будинку , не ночує. Не харчується. її права як власника порушені і підлягають захисту .

Відповідачі позов не визнали .Відповідач ОСОБА_6 ствердила, що все викладене в лозові і поясненнях позивачки є неправдою. Вона жаліє і доглядає свою бабу, яка її доглядала з дитинства, виконує всю роботу по будинку і господарству. Вона хоче щоб вони жггли так як раніше. Стосунки змінились з появою і спілкуванням позивачки з ОСОБА_10, яка підговорює бабцю віддати хату їй. 1.05.2010 року її не було дома, вона позивачки не бачила, а тому не знає хто і при яких обставинах спричинив їй тілесні ушкодження. Вона особисто жодного разу позивачку не била, не погрожувала їй. Зі слів дільничного інспектора, сільського голови знає, що позивачка на неї скаржилась. Конфлікти провокує сама позивачка, яка кляне дітей .

Представник відповідачки вказав па те, що позивачеві не доведено обставини, вказані в позові. Свідки, допитані судом, ствердили, що конфліктів між сторонами не було, позивачка все придумала під впливом ОСОБА_10, яка має намір заволодіти будинком.

Відповідач ОСОБА_7 ствердив, що він підтримує покази ОСОБА_6 .Особисто чув. Що ОСОБА_10 хоче будинок позивачки придбати своїм дітям, а тому намовляє позивачку проти них. При ньому жодного конфлікту між позивачкою і його дружиною не було. Він дійсно не хотів віддавати все зерно, яке виростив на земельній ділянці позивачки. Хоча вони з позивачкою домовлялись про те, що йому належить половина, вона вимагала віддати все і він після розмови з дільничним інспектором віддав все зерно позивачці.

Представник органу опіки і піклування Іванковецької сільської ради Бердичівського району щодо задоволення позову в частині виселення неповнолітніх дітей відповідачів -ОСОБА_8 та ОСОБА_9, заперечив. Ствердив, що діти іншим житлом не забезпечені в даному будинку для них створені належні умови для проживання. Задоволення позову суперечить інтересам дітей, тим більш, що йде зима.

Суд, всилухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, думку представника органу опіки і піклування, дослідивши представлені сторонами письмові докази , прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку № 62 по вул.Жовтнева в с.Іваиківці Бердичівського районудо складу її сім'ї входять відповідачі ОСОБА_6,ОСОБА_7, та їх неповнолітні діти ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.40, 8,10,21,22),ОСОБА_6 є онукою позивачки.

Позивач, посилаючись на вимоги ст.ст. 116,157 ЖК України, 391 ЦК України, просить виселити відповідачів та їх неповнолітніх дітей з належного їй на праві власності будинку.

Відповідно до вимог ст.ст. 157, 116 ЖК України членів сім'ї власника житлового будинку може бути виселено без надання іншого житла ,якщо ці особи, які проживають разом з ним систематично руйнують чи псують жиле приміщення, використовують його не за призначенням, систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, а заходи запобігання виявились безрезультатними.

Кожна сторона, як це встановлено ст.ст. 10,60 ЦПК Украйні, зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як па підставу своїх вимог або заперечень.

В матеріалах справи наявні докази того, що за скаргами позивачки дільничими інспекторами Бердичівського MB УМВС України в Житомирській області 14.01.2010 року та 11.05.2010 року виносились постанови про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с.3,4).Зі змісту постанов вбачається, що позивачка скаржилась на те, що 5.01.2010 року відповідачка ОСОБА_6 вчинила сварку та погрожувала їй розправою, а 1.05.2010 року в 14 годин ображала брутальними словами , штовхнула, ві/ чого ОСОБА_11 вдарилась головою об стіну ОСОБА_6 факт погроз 5.01.2010 року заперечила, визнала факт сварки, щодо заподіяння тілесних ушкоджень 1.05.2010 року заперечила з тих підстав, що в цей день в будинку не була, позивачку не бачила взагалі. Дільничним інспектором проведено профілактичну бесіду з ОСОБА_12 та ОСОБА_6Й.(а.с.5,6). По заяві ОСОБА_13 від 11.01.2010 року ОСОБА_6 було винесено офіційне попередження про недопустимість вчинення насильства в сім"ї ( а.с.6).

Наявність вказаного офіційного попередження про недопустимість вчинення насильства в сім'ї щодо відповідачки ОСОБА_6 (а.с.б)не дає суду підстави зробити висновок, що її антигромадська поведінка носить триваючий характер ,робить неможливим для ОСОБА_12 спільне проживання в одному будинку , такі заходи не дали позитивних результатів.

Як вбачається з постанови про відмову в порушенні кримінальної справи щодо заподіяння ОСОБА_12 тілесних ушкоджень 1.05.2010 року, позивачка вказувала на те, що ви поштовху онуки вона вдарилась головою об стіну будинку. В позовній заяві ОСОБА_5 вказує на неодноразове нанесення їй в цей день ударів ОСОБА_14 руками по голові, Такі покази позивачки щодо обставин заподіяння їй тілесних ушкоджень є непослідовними , спростовуються матеріалами перевірки згідно постанови дільничого, а також поясненнями свідків суду. Так, свідки ОСОБА_15, ОСОБА_16 , ОСОБА_17, ОСОБА_18 ствердили доводи відповідачки про те, що 1.05.2010 року ОСОБА_6 весь день зранку і до вечора провела в їх присутності, позивачку не бачила , про її заяву про побиття в цей день їм стало відомо тільки від працівників міліції. Вказані виїде свідки, а також свідки ОСОБА_19,ОСОБА_20, вказали, що вони ніколи не були очевидцями конфліктів між сторонами, навпаки знають про дбайливий догляд онуки за бабою, яка в свою черг)' сама провокує конфлікти, обзиває, проклинає та виганяє онуку з сім"єю з будинку. Не зважаючи на такі дії' позивачки ОСОБА_6 прибирає в будинку, готує.утримує все господарство . Свідок ОСОБА_3 ствердив, що про конфлікти він знає лише зі слів ОСОБА_5,як сільский голова припускає, що це можуть бути тільки слова ОСОБА_5. Він дійсно приходив в цю сім"ю, проводив бесіди з сторонами, приймав участь у влалнанні спору щодо зерна з ОСОБА_7. Покази свідка ОСОБА_10И свідчать, що вона була присутня при конфлікті між сторонами, що мав місце навесні після святкування пасхи.Вона і батько відповідачки були очевидцями того, що ОСОБА_21 замахувалась стільчиком на позивачку, але ОСОБА_10 схопилась за нього і стільчик розламався. Позивачка вказує, що те, шо такий конф.икт мав місце в березні 2010 року, що свідчить про непослідовність її тверджень . Свідок ОСОБА_10 також ствердила, що чула в селі розмови про те, що будинок і земля позивачки будуть їй належати.Такі розмови вважає неправильними, в разі, якщо позивачка перепише їй власність, вона наступного ж дня перепише її відповідачам. Свідок ОСОБА_17 ствердив, що ОСОБА_10 зацікавлена в тому, щоб отримати хату від позивачки. При ньому ніхто стільчиком не замахувався на ОСОБА_5 і не бив її, все викладене в заяві є абсурдом .Позивачка навпаки наполягала весь час на тому, щоб онука з сім"єю жила з нею, відговорювала їх неодноразово купувати окреме житло, вони жили весь час так як належить . З появою ОСОБА_10 стосунки змінились.

Таким чином наведені докази в їх сукупності дають суду підстави зробити висновок, що позивачем не доведено того факту, що саме відповідач ОСОБА_6 систематично порушує правила співжиття і робить неможливим для позивачки спільне проживання в одному будинку. Жодних переконливих доказів про повторне порушення правил співжиття ОСОБА_6 після офіційного попередження , що мало місце в січні 2010 року суду не представлено. Поведінку ОСОБА_6 на підставі наявних в справі доказів не можна оцінити як триваючу антигромадську поведінку, до якої слід застосовувати заходи попередження або громадського впливу.

Жодних доказів на підтвердження систематичного порушення правил співжиття відповідачем ОСОБА_7 позивачкою взагалі не представлено, нею навпаки він охарактеризований з позитивного боку, як такий, що ні словом, ні ділом її не образив.

Місцем проживання неповнолітніх дітей є місце проживання їх батьків, як не встановлено ст.29 ЦК України. Суд вімовляє в задоволенні вимог до відповідачів ОСОБА_6ОСОБА_22 за безпідставністю, отже підстави для виселення неповнолітніх дітей відповідачів відсутні.

Судові витрати позивача відщкодуванню не підлягають згідно з ст.ст.79,81,88 ЦПК України .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11, 60, ,88, 212,213, 214.215,209, 218 ЦПК України

В И РІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_5 Іларюшвни до ОСОБА_14, ОСОБА_7 ,ОСОБА_8, ОСОБА_9 про виселення без надання іншого житлового примушення відмовити повністю за безпідставністю вимог .

Рішення суду може бути оскаржене протягом 10 днів іпляхом подачі апеляційної скарги в Апеляційний суд Житомирської області через Бердичівський міськрайонннй суд .

Головуючий :