Апеляційний суд Тернопільської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2010 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - Парандюк Т.С.

Суддів - Стефлюк О.Д., Бершадської Г.В

При секретарі - Прус Л.С.

За участі апелянта - ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 та представника

служби у справах дітей Дунець М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в М.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 травня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав, та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку зустрічей з дитиною та способу участі у вихованні,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2009 року ОСОБА_1 пред'явила позов до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Вказала, що з 1991 по 2006 рік перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають двоє дітей: доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти проживають з нею і перебувають нан повному її утриманні. Відповідач участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, протягом трьох років не спілкується з сином, до побачень з ним не прагнув, ухиляється від своїх батьківських обов'язків. Така його поведінка суперечить інтересам дітей та порушує їх права на належне батьківське піклування, тому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав.

В листопаді 2009 року ОСОБА_2 пред'явив позов до ОСОБА_1 про

Справа № 22ц-1282 Категорія -

Голов. у 1 інст. Дзюбановський Ю.І. Доповідач Стефлюк О.Д.

усунення перешкод в спілкуванні з сином ОСОБА_5, встановлення порядку зустрічей та способів участі в його вихованні. Зазначав, що ОСОБА_1 чинить перешкоди в його побаченнях з сином та наданні ним будь-якої матеріальної допомоги дітям. На кожне його прохання про побачення з сином, відповідачка знаходить причини, щоб відмовити в цьому. Влаштовувала скандали працівникам дитсадка, які брали у нього подарунки для передачі синові. У вересні 2009 року він звернувся до служби у справах дітей за допомогою, ОСОБА_1 у відповідь подала позов про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою суду від 30.03.10 р. обидві справи об'єднані в одне провадження.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12 травня 2010 року постановлено:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінення ставлення до виховання дітей та виконання батьківських обов'язків.

Позов ОСОБА_8 про усунення перешкод у прийнятті участі у вихованні, спілкуванні та встановлення порядку зустрічі, способу участі у вихованні сина ОСОБА_7 вадовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у вихованні сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 та встановити йому графік побачення із сином у такі дні:

-І- III субота з 12 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. в присутності матері;

--ІІ-IVнеділя з 12 год. 00 хв. по 16 год. 00 хв. в присутності матері; / В іншій частині позовних вимог - в задоволені відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким її позов задоволити, а днем побачень ОСОБА_2 з сином ОСОБА_5 визначити 1-ІП суботи з 12 до 15 годин у присутності матері. Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення апелянта ОСОБА_1, яка підтримує доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу відповідача за первинним позовом ОСОБА_2, та представника

органу опіки і піклування Дунець М.Б., розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відмовляючи в позові про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, суд виходив з того, що хоч і доведено факт неналежного виконання ним батьківських обов'язків, підстав для позбавлення його батьківських прав, стосовно дочки ОСОБА_9 та сина ОСОБА_5, недостатньо. При цьому судом взяті до уваги роз'яснення Пленуму Верховного Суду України з приводу того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а також, що не використано ще такий захід, як попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки вони відповідають вимогам закону і грунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до вимог ст. 164 СК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в пп.15 і 16 постанови № 3 від ЗО березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», однією з підстав позбавлення батьківських прав є ухилення батька (матері) від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Обґрунтовуючи свій позов, ОСОБА_1 зазначила практично всі перераховані вище фактори свідомого ухилення відповідача ОСОБА_2 від його батьківського обов'язку по вихованню та утриманню дітей. Проте, безспірних доказів цьому не навела.

Відповідач ОСОБА_2, заперечуючи проти позову, посилався на те, що позивачка ОСОБА_1 перешкоджає йому у спілкуванні з малолітнім сином, заборонила працівникам дитсадка, який він відвідує, брати у відповідача будь-які товари та іграшки для перелачі синові. Після розлучення він бачився з сином неодноразово, але позивачка кожного разу вишукувала якісь причини, щоб сина до нього не пустити. Іноді спілкувався по телефону, але позивачка влаштувала дочці скандал за те, що вона передавала телефонну трубку синові, коли він телефонував.

Ці доводи відповідача позивачкою не спростовані, зате підтверджені показами свідка ОСОБА_10.(вихователь дитсадка), висновком органу опіки і піклування Тернопільської міської ради, за яким підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав недостатньо; винятково позитивними характеристиками його з місця роботи і проживання; довідкою наркодиспансеру про те, що на обліку з приводу розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю чи наркотичних речовин - ОСОБА_2 не перебуває. Сама ОСОБА_11 пояснила в судовому засіданні, що ОСОБА_2 не є алкоголіком чи наркоманом.

За вказаних обставин суд обгрунтовано відмовив у позові про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. А оскільки судом встановлено, що відповідач неналежно виконує свої батьківські обов'язки, суд підставно попередив його про необхідність зміни ставлення до виховання дітей та виконання батьківських обов'язків.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 щодо усунення перешкод зі сторони відповідачки ОСОБА_1 в його участі у вихованні сина, суд керувався ст.153 СК України, яка передбачає права батьків на безперешкодне спілкування з дітьми, та ст.157 СК, за правилами якої той із батьків, хто проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею; а той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, що проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні.

Крім того, судом взято до уваги рекомендації органу опіки і піклування щодо доцільності не менше чотирьох побачень в місяць ОСОБА_2 з сином ОСОБА_5, а також побажання відповідачки ОСОБА_1 щодо таких побачень у її присутності, зважаючи на малолітній вік дитини.

Висновки суду в цій частині позову також відповідають вимогам закону і грунтуються на матеріалах справи.

Доводи апелянта, що вона повністю довела в судовому засіданні умисне ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов'язків, про що свідчить наявність заборгованості по аліментах; що він не прагнув побачень з сином та не спілкувався з ним; не надавав матеріальної допомоги в утриманні дітей, тощо, і що ці фактори є безумовною підставою для позбавлення його батьківських прав, на увагу не заслуговують, оскільки всі вони враховані судом першої інстанції при постановленні судового рішення по спорах.

Не заслуговують на увагу і посилання апелянта на те, що чотири побачення на місяць ОСОБА_2 з сином будуть в майбутньому обтяжувати дитину фізично, та що при визначенні годин та днів побачень суд не врахував її особисті права матері двох дітей і дочки, що зобов'язана піклуватись про хвору матір, теж не можуть бути всяті до уваги, оскільки при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен керуватись в першу чергу максимальним забезпеченням їх інтересів, як того вимагає ч.І ст.З Конвенції про право дитини та частини 7 18 ст.7 СК України. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду постановлено у відповідності до чинних норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.307,308,315 ЦГТК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий - підпис:

Судді - два підписи:

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Тернопільської області Стефлюк О.Д.