Миронівський районний суд Київської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2010 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Биби Ю.В

при секретарі - Гнатовській О.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миронівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 20 травня 2006 року він позичив відповідачу 1 (одну) тисячу доларів США. На підставі укладеного договору відповідач надав йому розписку. У встановлений законом строк відповідачі борг не повернув.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь з урахуванням встановленого індексу інфляції 15807 гривень та судові витрати.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та повідомив, що гроші позивачу він фактично надавав не в 2006 році, а рік назад, проте враховуючи, що відповідач і раніше мав перед ним заборгованість то він запропонував відповідачу надати розписку за 2006 рік.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, мотивуючи свої заперечення тим, що на підтвердження своїх вимог позивач надав, розписку, проте немає доказів, що відповідачем було фактично отримано вказані кошти. Крім того представник відповідача просив суд застосувати наслідки пропущення строків звернення до суду і відмовити в позові також і з цих підстав.

Заслухавши пояснення сторін та вивчивши письмові матеріали справи суд прийшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачем була надана розписка датована ним 20.05.2006 року. Згідно вказаної розписки відповідач позичив у позивача 1 (одну) тисячу доларів США.

Як вбачається з показів позивача, то зміст розписки не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки фактично гроші надавались не в 2006 році, а близько року тому.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 9 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такі само сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцеві у строк та в порядку що встановлені договором.

За таких обставин суд вважає, що наявна в матеріалах справи розписка про отримання відповідачем грошей в сумі 1 (одна) тисяча гривень не може бути підтвердженням договору позики, оскільки сам позивач в судовому засіданні зазначив, що відповідач реально не отримував вказаних коштів 20 травня 2006 року, а отримав їх в інший час. За таких обставин також являються безпідставними і вимоги позивача про нарахування індексу інфляції та трьох процентів річних.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 1046,1047,1048 ЦК України ст ст 3, 6, 8, 15, 59, 123, 212, 213, 214, 215 ЦПК України ,

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя підпис ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя Ю.В. Биба