Справа №2-а-7195/09 26.07.2010 26.07.2010 26.07.2010
Провадження №22-ц-927/10
Справа №22ц-927/10 Суддя першої інстанції Румянцева Н.О.
Категорія 57 Суддя-доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

26 липня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів - Мурлигіної О.Я., Шолох З.Л.,

при секретарі судового засідання Красилюка В.А.,

за участю позивача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради

на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2009 року у справі за

позовом

ОСОБА_2 до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради про захист соціальних прав шляхом визнання бездіяльності протиправною та зобовязання здійснити перерахунок та виплату разової щорічної допомоги,

встановила:

У жовтні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог він посилався на те, що має статус учасника бойових дій та право на щорічну разову державну допомогу до Дня Перемоги.

Посилаючись на те, що вказана допомога виплачувалася йому у меншому розмірі, ніж передбачено ч.5 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XIІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з наступними змінами (далі ОСОБА_1 № 3551- XIІ), позивач просив визнати дії відповідача протиправними та стягнути недоплачену суму такої допомоги за 2000 2009 роки.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2009 року позов задоволено частково.

Дії Департаменту визнано неправомірними та стягнуто з нього на користь позивача суму недоплаченої одноразової державної допомоги - за 2004 рік 130 грн., за 2007 рік -1770 грн., за 2008 рік 2095 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Департамент, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просив постанову скасувати і ухвалити нову про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймають участь у справі, перевіривши наведені у скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що у 2004 році та 2007-2008 роках йому невірно обрахована та виплачена відповідачем сума щорічної разової грошової допомоги до Дня Перемоги, тобто у меншому розмірі ніж це передбачено ч.5 ст. 12 Закону України № 3551-XIІ (в редакції чинній на час дії спірних правовідносин).

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися, оскільки вони ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Так, із матеріалів справи вбачається, що позивач є учасником бойових дій. У відповідності до ч.5 ст. 12 Закону України № 3551-XIІ (із змінами, внесеними Законом від 25 грудня 1998 року) у звязку з Днем Перемоги йому передбачена щорічна виплата до 5 травня разової грошової допомоги у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

Водночас, частиною 1 ст. 2 вказаного Закону зазначено, що законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складаються з цього Закону та інших актів законодавства України.

Крім того, статтею 95 Конституції України визначено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до п.2 ст. 4 Бюджетного кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням цього Кодексу та закону про Державний бюджет України.

Так, в ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XIІ вносилися зміни законами про Державний бюджет України на 2000-2009 роки, які містили обмеження щодо розміру виплат учасникам бойових дій щорічної разової грошової допомоги й установлювалися такі розміри:

- у 2000 і 2001 роках - 40 грн.,

- у 2002 році - 80 грн.,

- у 2003 році - 90 грн.,

- у 2004 році -120грн.,

- у 2005 та 2006 роках - 250 грн.,

- у 2007 році - 280 грн.,

- у 2008 році - 310 грн.,

- у 2009 році - 340 грн.

Як вбачається із матеріалів справи та пояснень позивача щорічну разову грошову допомогу, як учасник бойових дій, він отримував у вищезазначених розмірах та у строк до 5 травня відповідного року.

Відповідно до ч. 4 ст. 17-1 Закону від 22 жовтня 1993 року № 3551-XIІ разову грошову допомогу до 5 травня можливо отримати лише до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги. Неотримані у вказаний строк кошти (залишок) повертаються до бюджету держави.

Посилання в рішенні суду першої інстанції на рішення Конституційного Суду України № 20- рп/2004 від 1 грудня 2004 року, яким визнано неконституційними положення ст.44 Закону України «Про Державний бюджет на 2004 рік» та на рішення Конституційного Суду України № 6рп/2007 від 9 липня 2007 року, яким визнано неконституційними деякі положення Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», у тому числі і положення пунктів, якими зупинено на 2007 рік дію ч.5 ст. 12, 13, 14, 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині визначення розміру виплати щорічної разової грошової допомоги, колегія вважає помилковим, оскільки зазначені рішення були прийняті після проведення цієї допомоги. Тобто, на момент виплати такої допомоги (до 5 травня) відповідач діяв відповідно до чинного законодавства.

Законом України від 28 грудня 2007 року № 107 VI «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до деяких Законів України, зокрема й Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та визначено що розмір разової грошової допомоги, яка виплачується особам, на яких поширюється дія цього закону, щорічно до 5 травня, визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, установлених законом про Державний бюджет України.

Розміри виплати разової грошової допомоги до 5 травня у 2008 році встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 12 березня 2008 року № 183 «Про розміри грошової допомоги, що виплачується у 2008 році відповідно до законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань».

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008 зміни, внесені до вказаного закону Законом України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнано такими, що не відповідають Конституції України.

Однак, на час проведення виплат та отримання такої разової допомоги позивачем ( тобто до 22 травня 2008 року) зазначені положення закону були чинними та підлягали виконанню, а органи уповноважені на здійснення цих виплат, у цей час діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оскільки згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, дії відповідача на час виплати позивачу зазначеної Законом № 3551-XIІ одноразової грошової допомоги були правомірними та узгоджувалися з положеннями ч.2 ст. 19 Конституції України.

Постанова суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови у задоволенні іншої частини позовних вимог, тому не є предметом апеляційного розгляду.

Враховуючи викладене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскаржуваній частині на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу управління Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2009 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої суми щорічної грошової разової державної допомоги за 2004, 2007- 2008 роки.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двох місяців з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий: Судді: