Справа № 2-350/2010
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2010 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Чех Н.А.

при секретарі Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласпі" до ОСОБА_1 про усунення перешкод, стягнення коштів, зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласпі" про визнання частин договору недійсними, відшкодування збитків та моральної шкоди, усунення перешкод,

В с т а н о в и в :

Позивач ТОВ «Ласпі» звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вони придбали цілісний майновий комплекс ремонтно-відстійного пункту № І(РВП-І), що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Набережно-Печерська дорога, 8, відповідно до договору купівлі-продажу № 71 від 26.10.2001 року цілісного майнового комплексу державного комунального підприємства побутового обслуговування РВП-1. Головною метою купівлі даного цілісного майнового комплексу є надання послуг у вигляді зберігання човнів на території РВП-1. Дану діяльність вони здійснюють через укладання договорів про надання послуг із фізичними особами. 20.01.2007р. між ними та відповідачем був укладений Договір про надання послуг № 143, строком дії до 31 грудня 2007р. Договір не передбачав автоматичної пролонгації. Тобто, 01.01.2008р. відповідач повинен був укласти з ними новий Договір або додаткову угоду щодо пролонгації даного Договору. Дане діяння відповідача місця не мало. Після закінчення строку дії укладеного договору відповідач не забрав свій човен з території РВП-1, не звільнивши тим самим місце для зберігання човна на території РВП-1, тобто відповідач не повернув їм їх майно. Відповідно до «Тарифів на оплату за зберігання плавзасобів на території РВП-1», відповідач за свій човен зобов'язаний сплачувати щомісяця 185,00 гривень. З моменту закінчення строку дії вищезазначеного Договору пройшов 1 рік та 7 місяців. Відповідно, на момент подання даної заяви відповідач зобов'язаний виплатити їм за надані послуги 3 515 гривень. Отже, відповідач користується їхнім майном (боннами, місцем для зберігання човна, тощо) без їх відому - чим перешкоджає їм користуватися своїм власним майном, обмежує їх діяльність. Користуючись незаконно їх майном та не бажаючи укладати договір про надання послуг, відповідач тим самим не дає можливості повноцінно виконувати їм свою економічну діяльність, заважає та не дає можливості їм здійснювати право власності, відповідно до чинного законодавства України. Даним майном на цілком законних засадах могли б користуватися інші фізичні особи, які уклали б договір з ними. Відповідач користується їх майном за своїм бажанням, в той час, як всі інші укладають договори про надання послуг. До того ж, своїми діями відповідач завдав їм збитків, які за ЦК України класифікуються як упущена вигода. Свої позовні вимоги обґрунтував ст.ст. 22, 316, 317, 319, 321, 526, 625, 833, 836 ЦК України. В судовому засіданні представник ТОВ «Ласпі» підтримав їх позовні вимоги, просив їх задовольнити, зустрічний позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Просив врахувати викладені в позові обставини та факти.

Представник ОСОБА_1 просив відмовити в задоволенні основного позову та задовольнити їх зустрічний позов. Свої вимоги обґрунтував наступним. Між ТОВ "Ласпі" та ОСОБА_1 20.01.2007р. був укладений договір про надання послуг № 143, згідно якого ТОВ "Ласпі" зобов'язувалося надавати платні послуги по зберіганню човна № УКА 5078К, власником якого є ОСОБА_1, в період навігації на воді, а у міжнавігаційний період - на суші. Також ТОВ "Ласпі" зобов'язувалося виконувати інші платні послуги за заявою ОСОБА_1 Під час укладання Договору представники ТОВ "Ласпі" продемонстрували ОСОБА_1 договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 26.11.2001 р. № 71 та запевнили, що вони є власником причальних бонів та прилеглої земельної ділянки під РВП № 1 за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Печерська дорога 8. ОСОБА_1, не мав підстав не довіряти наданій інформації. Але під час зберігання човна на земельній ділянці колишнього РВП-1, щодо якої при укладені договору, ТОВ "Ласпі" проінформувало ОСОБА_1 - що вона йому належить на праві власності, вияснилось, що це не відповідає дійсності. Представники контролюючих та правоохоронних органів надали інформацію, що ТОВ «Ласпі» немає жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку та навіть вимагали вивезення човна, мотивуючи це тим, що ТОВ "Ласпі" не є власником даної земельної ділянки, а відтак - займає її незаконно. Не є він власником і цілісного майнового комплексу колишнього РВП-1, так як його право власності не зареєстроване в БТІ. Представники ТОВ "Ласпі" його, що це непорозуміння, що документи наданні до КМДА на подовження договорів, ось-ось будуть оформлені та продовжували стягувати плату за зберігання майна. Проте, як з'ясувалося пізніше, в процесі розгляду судової справи за позовом Власників човнів до ТОВ "Ласпі" про захист прав, ТОВ "Ласпі" так і не отримало жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку та не оформив належним чином право власності на об'єкт нерухомості. Зазначена земельна ділянка є землею загального користування територіальної громади міста Києва. Таким чином, ТОВ "Ласпі" під час укладання та дії договору навмисно приховувались обставини, які унеможливлювали надання послуг зі зберігання майна на причальних бонах та земельній ділянці (п. 1.2 Договору). ОСОБА_1 вважає, що такими діями ТОВ "Ласпі" свідомо ввів його в оману щодо обставин, які мали істотне значення для укладання договору в частині надання платних послуг зберігання його човна на причальних бонах та земельній ділянці за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога 8. (п. 1.2. Договору). ОСОБА_1, під впливом обману, вважав, що користується майном ТОВ "Ласпі", та сплачував за надання послуг зберігання човна 185 грн. щомісяця. За період дії Договору ним сплачено кошти на загальну суму 185 х 12 =2 220 грн. і дана сума, вважає, має бути йому повернута. Крім того, в грудні 2007 р. ОСОБА_1 звернувся до представників ТОВ "Ласпі" з усною вимогою надати всі документи, які б підтверджували право власності або користування ТОВ Ласпі" земельною ділянкою та причальними бонами, де здійснювалося зберігання його човна, оскільки вже мав підстави сумніватися в їх існуванні. Ніяких документів йому надано не було. З цих підстав ОСОБА_1 не пролонгував дію Договору, вважаючи укладання такого договору незаконним. Але ТОВ "Ласпі" на протязі шести місяців 2008 р. здійснював тиск на нього, намагаючись примусити його до пролонгації Договору всупереч його внутрішній волі. А саме, здійснював спроби не допустити його до користування своїм майном, а також здійснював моральний тиск, погрожуючи судовими позовами на великі суми. Своїми діями ТОВ "Ласпі" завдало йому душевних страждань, примушуючи його до дій, які він вважає протиправними. Розмір моральної шкоди визначив в сумі 2 220 грн. виходячи з суми коштів, яку ТОВ "Ласпі" незаконно бажав отримати від нього в 2008 р. Крім того, згідно п. 1.5 Договору №143 від 20.01.2007р. ТОВ "Ласпі" надавав інші платні послуги. За практикою, що склалась, до переліку цих додаткових послуг входили послуги з підняття човна після закінчення навігаційного періоду. 7 листопада 2007 р. він замовив та оплатив ТОВ "Ласпі" вищезазначену послугу, але ТОВ "Ласпі" не виконало оплачені роботи, та не повідомив його про їх не виконання. За цих обставин човен не був піднятий на сушу, і весь зимовий період човен простояв у льоду. В наслідок цього його човну були завдані пошкодження - вийшов з ладу двигун та завдано шкоди підводній частині човна. Він був змушений замінити двигун та виконувати роботи з окраски човна. Прийнявши оплату за замовлену послугу ТОВ "Ласпі" прийняв на себе зобов'язання в розумні терміни - до встановлення льодового покриття, виконати роботи з підняття човна, але цього не зробив. У відповідності до ст.623 ЦК України, ТОВ "Ласпі" має відшкодувати йому завдані матеріальні збитки у розмірі 1 000 грн. Пунктом 7.3 вищевказаного Договору встановлено, що незалежно від причин, ТОВ "Ласпі" не несе відповідальності за човен, не піднятий для зимового зберігання після закінчення навігаційного періоду. Але, ст. 614 ЦК України встановлено, що правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання - є нікчемним. Ст. 215 ЦК України встановлено, що правочин недійсність якого встановлена законом (нікчемний правочин) - є недійсним. Визнання такого правочину недійсним судом, не вимагається. За таких обставин позивач вважає, що п. 7.3. договору є недійсним, на підставі закону. Також винною бездіяльністю ТОВ "Ласпі" йому завдано моральної шкоди. А саме, він половину навігаційного сезону вимушений був проводити роботи з відновлення човна, в результаті чого, він та члени його сім'ї, не могли користуватись човном, при тому, що човен і був придбаний саме для повноцінного родинного відпочинку, він має двох неповнолітніх дітей. Таким чином, його сім'я в літній період була позбавлена можливості звичного для неї відпочинку та оздоровлення неповнолітніх дітей. Загальний розмір моральної шкоди він оцінює в загальному 3 700 грн., виходячи з мінімальної ринкової вартості проведених ним робіт з відновлення човна та з урахуванням душевних страждань його та членів його родини.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що основні позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню. Зустрічний позов підлягає задоволенню частково.

В суді встановлено, що ТОВ "Ласпі" та ОСОБА_1 20.01.2007р. був укладений договір про надання послуг № 143, згідно якого ТОВ "Ласпі" зобов'язувалося надавати платні послуги по зберіганню човна № УКА 5078К, власником якого є ОСОБА_1, в період навігації - на воді, а у міжнавігаційний період - на суші, на території підприємства. Також ТОВ "Ласпі" зобов'язувалося виконувати інші платні послуги за заявою ОСОБА_1 за окрему плату. Оплата по зберіганню плавзасобів встановлена Тарифами. Пунктом 1.5 договору передбачено, що ТОВ "Ласпі" виконує інші послуги при наявності заяви ОСОБА_1 за окрему плату. Пунктом 4.1 передбачено, що всі послуги, які надає ТОВ "Ласпі" є платними. ОСОБА_1 зобов"язувався своєчасно вносити плату та виконувати інші обов"язки по договору. Термін дії договору встановлений до 31.12.2007 року. Дію договору може бути продовжено шляхом пролонгації його сторонами, способом підписання додаткової угоди до договору.

При з"ясуванні питання, на якій правовій підставі діяло ТОВ "Ласпі", укладаючи з людьми, в тому числі з ОСОБА_1 договори про надання послуг, було встановлено, що 26.10.2001 року між Представництвом Фонду державного майна України в Харківському районі міста Києва та ТОВ "Ласпі" було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ТОВ "Ласпі" отримало у власність цілісний майновий комплекс ДКППО РВП-1 за адресою: місто Київ, вулиця Набережно-Печерська дорога, 8-а. Передача вказаного цілісного майнового комплексу підтверджена актом, складеним 29.10.2001 року. Встановлено, що вказаний договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу був посвідчений нотаріально, однак в БТІ міста Києва в органах державної реєстрації не був зареєстрований. В процесі розгляду справи в суді було надано копію договору оренди вказаного цілісного майнового комплексу від 16.04.2007 року, відповідно до якого ТОВ "Приватбудсервіс", якому належить на праві приватної власності вказаний вище цілісний майновий комплекс, передав в тимчасове володіння та користування даний комплекс орендарю ТОВ "Ласпі", термін дії даного договору був встановлений до 01.11.2009 року. Представник ТОВ "Ласпі" в суді на неодноразові питання щодо зазначення їх правових підстав щодо користування чи володіння цілісним майновим комплексом відповіді не міг надати, зазначаючи, що це не має ніякого відношення до спірного питання. З даним твердженням суд не може погодитися, виходячи з наступного.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що кожна із сторін у зобов"язанні має право вимагати доказів того, що обов"язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором. По даній справі відсутні докази того, що станом на час укладення сторонами договору про надання послуг №143 від 20.01.2007 року, ТОВ "Ласпі" було власником чи орендарем цілісного майнового комплексу РВП-1. Договір купівлі-продажу даного комплексу від 26.10.2001 року судом не може бути прийнятий до уваги як доказ, так як даний договір не був зареєстрований у відповідних органах, як передбачено вимогами законодавства. Крім того, дія даного договору невідомо в який час перестала діяти, виходячи з того, що станом на квітень 2007 року ТОВ "Ласпі" вже вказано орендарем даного комплексу, який був отриманий в оренду останніми від ТОВ "Приватбудсервіс" - зазначеного в договорі оренди від 16.04.2007 року як власник даного майнового комплексу. Таким чином, в період дії договору, укладеного між сторонами, правова підстава належності ТОВ "Ласпі" цілісного майнового комплексу РВП-1 відсутня, що свідчить про відсутність доказів про те, що ТОВ "Ласпі" є належною стороною спірного договору №143. Приймається до уваги і те, що ТОВ "Ласпі" представлялося на час укладення спірного договору ОСОБА_1 як власник цілісного майнового комплексу РВП-1, що не заперечував в суді і представник ТОВ "Ласпі", та що підтверджено змістом позовних заяв останніх, де ТОВ "Ласпі" вказує себе власником даного комплексу.

Предметом спірного договору (п.1.2.) є надання ТОВ "Ласпі" ОСОБА_1 послуги по зберіганню судна в період навігації на воді, а в ненавігаційний період на суші, на території підприємства (ТОВ "Ласпі"). Жодного доказу того, що ТОВ "Ласпі" має право користування чи власності земельною ділянкою, на якій зберігаються човни, суду не було надано. Відсутні будь- які докази та взагалі посилання на те, яку саме територію займає ТОВ "Ласпі" та на підставі чого. Договір 2001 року про купівлю-продаж цілісного майнового комплексу РВП-1, на який посилається ТОВ "Ласпі", містить лише дані про продаж майна, і він ніякого відношення до визначення меж території РВП-1 не має. Крім того, згідно чинного законодавства питання щодо використання водних ресурсів та прибережних зон має право вирішувати лише відповідний орган держави.

Враховуючи викладене, слідує, що ТОВ "Ласпі" не має ніяких правових підстав для прийняття на зберігання за відповідну плату від осіб, в тому числі ОСОБА_1, суден, човнів на воді та на суші.

Викладене вище свідчить про те, що всі позовні вимоги ТОВ "Ласпі" є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 суд приходить до висновку, що вони підлягають задоволенню частково. В суді встановлено, що ОСОБА_1 за час дії спірного договору сплатив позивачу всі передбачені договором суми, а саме за 12 місяців дії договору сплатив 2 220 грн., з розрахунку 185 грн. в місяць (185 грн. помножені на 12 місяців). 31.12.2007 року дія спірного договору закінчилася, додаткових угод між сторонами не укладалося про продовження дії спірного договору.

Відповідно до ч. З ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається недійсним. Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала від виконання цього правочину. По даній справі встановлено, що ТОВ "Ласпі" уклало договір з ОСОБА_1, не маючи на те законних, правових підстав (не був власником комплексу РВП-1 як вказував як ОСОБА_1; не має визначеної території, яку займає та на якій зберігає човни; відсутні правові підстави вирішувати будь-які питання по використанню прибережної та водної зон). Враховуючи дане, ТОВ "Ласпі" має повернути ОСОБА_1 одержані ними кошти в сумі 2 220 грн.

Позовна вимога про визнання недійсним п.1.2 спірного договору знайшла своє підтвердження в суді та підлягає задоволенню по викладених вище підставах.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. По даній справі встановлено, що дії ТОВ "Ласпі" є незаконні, при укладанні спірного договору останні надавали ОСОБА_1 невідповідну інформацію щодо своїх правових підстав на укладання договору; не маючи правових підстав користуватися самим та надавати в користування іншим особам водні та прибережні ресурси, отримували незаконно доходи від ОСОБА_1 Всі ці дії завдали ОСОБА_1 моральних страждань, переживань. Крім того, моральними стражданнями є і те, що ТОВ "Ласпі" незаконно перешкоджає ОСОБА_1 в користуванні його човном, в його проході чи проїзді його автомобіля до берега озера "Видубицьке", де знаходиться його човен. Незаконність таких дій полягає в тому, що відсутня визначена межа та правові підстави зайняття, використання будь-якої території ТОВ "Ласпі" біля озера "Видубицьке". ОСОБА_1 в загальному визначив розмір моральної шкоди в сумі 3 700 грн., однак на думку суду розмір моральної шкоди має становити 2 000 грн.

Підлягає задоволенню і вимога про усунення вказаних вище перешкод. Судом не приймається до уваги наданий представником ТОВ "Ласпі" акт від 31.03.2010 року про те, що човен ОСОБА_1 знаходиться на території їх майнового комплексу, так як вже було зазначено вище, суду не надано жодного документу чи усного пояснення яку територія знаходиться у власності чи користуванні ТОВ "Ласпі" та на підставі чого, якого правового документу.

Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. ОСОБА_1 є власником човна, який знаходиться на озері "Видубицьке", і право користування даним човном власником не може бути ніким обмежено.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з ТОВ "Ласпі" на користь ОСОБА_1 матеріальних збитків у сумі 1 000 грн., завданих у зв"язку з тим, що ТОВ "Ласпі" не виконав оплачену ОСОБА_1 послугу (в період дії спірного договору) по підняттю човна на сушу, в результаті чого човен весь зимовий період простояв у льоду, що призвело до виходу з ладу двигуна, суд приходить до наступного. Представник ТОВ "Ласпі" не заперечував в суді, що ними були отримані кошти на вказану послугу, однак не було подано заяви на дану послугу, тому і не було піднято човен. Враховуючи те, що суду не було надано належних доказів того, що розмір збитків становить 1 000 грн., дана вимога не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі, виходячи з задоволених позовних вимог, сума судових витрат, які мають бути сплачені ТОВ "Ласпі" на користь ОСОБА_1, становить всього 188 грн., з яких судовий збір 68 грн., витрати на ІТЗ 120 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 23, 216, 230, 321, 509, 527 ЦК України, ст.ст. 60, 88, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України,

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласпі" до ОСОБА_1 про усунення перешкод, стягнення коштів відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласпі" про визнання частин договору недійсними, відшкодування збитків та моральної шкоди, усунення перешкод задовольнити частково.

Визнати недійсним п.1.2. договору №143 від 20.01.2007 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ласпі" та ОСОБА_1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласпі" на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2220 грн., отриманих внаслідок недійсного правочину, моральну шкоду 2 000 грн., судові витрати 188 грн.

Зобов"язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласпі" усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 човном, а саме: не чинити перешкод проходу ОСОБА_1 чи проїзду його автомобіля до берега та плеса озера "Видубицьке", де знаходиться належний ОСОБА_1 човен.

В інших частинах зустрічного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя: