АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретаря: Лукянишиної М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Реєстраційна служба Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області, про визнання права власності на нерухоме майно, скасування свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації, скасування розпорядження, зобовязання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 березня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Посилався на те, що у 1978 році він отримав ордер на вселення в квартиру №2, яка знаходиться в будинку № 18 по вулиці Центральній в смт. Берегомет Вижницького району Чернівецької області.

Рішенням Берегометської селищної ради від 18 квітня 1986 року йому було надано дозвіл на добудову до квартири приміщення розміром 2х3 кв.м.

На підставі договору купівлі-продажу від 3 вересня 1991 року, укладеного між ним та Берегометською селищною радою, він став власником вказаної квартири, що становить 46/100 частин будинку № 18 по вулиці Центральній в смт. Берегомет Вижницького району Чернівецької області.

------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

22ц - 678/15 головуючий у 1-й інстанції Кибич І.А.

категорія: 2/5 суддя-доповідач: ОСОБА_3

27 березня 2012 року він звернувся із заявою до Берегометської селищної ради про видачу йому свідоцтва на право власності на частину будинку та збудованих ним господарських будівель і споруд.4 квітня 2012 року Берегометська селищна рада прийняла рішення про оформлення права власності на 46/100 частин житлового будинку літ. „А, сарай літ. „Д, убиральню літ. „Е, літню кухню літ. „Є, котельню літ. „Ж, гараж літ. „З, навіс літ. „І, сарай літ. „Й, на підставі якого 16 травня 2012 року взамін договору купівлі-продажу від 3 вересня 1991 року йому було видано свідоцтво про право власності на це майно.

На підставі цього рішення 16 травня 2012 року він отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке зареєстровано у Вижницькому районному бюро технічної інвентаризації.

Проте у рішенні Берегометської селищної ради та у свідоцтві про право власності на нерухоме майно не було зазначено здійснену ним добудову у 1986 році, у звязку з чим він повторно звернувся до виконавчого комітету Берегометської селищної ради з проханням видати йому свідоцтво про право власності на квартиру із здійсненою добудовою, а саме на 53/100 частини вищевказаного житлового будинку.

Рішенням виконавчого комітету Берегометської селищної ради від 11 січня 2013 року №6 скасовано рішення виконавчого комітету селищної ради: № 177 від 25 квітня 2011 року про оформлення права власності, № 22 від 14 березня 2012 року про розгляд заяв та клопотань, два рішення за № 32 від 4 квітня 2012 року про оформлення права власності, №84 від 5 вересня 2012 року про розгляд заяв та клопотань, № 87 від 3 жовтня 2012 року про оформлення права власності та розпорядження органу приватизації від 29 березня 994 року № 18; визначено поштову адресу його квартири: вулиця Центральна № 18/2, смт. Берегомет та поштову адресу квартири ОСОБА_2: вулиця Центральна №18/1, смт. Берегомет; а також вирішено видати йому нове свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру №2 площею 56,2 кв.м., що становить 53/100 частин будинку №18 по вулиці Центральній в смт. Берегомет, та вищевказані господарські будівлі і споруди.

Після отримання рішення виконкому від 11 січня 2013 року він звернувся до реєстраційної служби Вижницького РУЮ Чернівецької області з метою отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно та його реєстрації, однак йому відмовлено у видачі свідоцтва та реєстрації права власності, оскільки згідно з реєстраційними даними власником квартири №2 є його сусід ОСОБА_2

Вважає, що при прийнятті рішення органом приватизації у 1994 році була допущена помилка стосовно адреси, а саме зазначено, що ОСОБА_2 приватизував квартиру №2, хоча зареєстрованим власником вказаної квартири був він ОСОБА_1

Посилаючись на ці обставини, просив визнати за ним право власності на квартиру №2, площею 56,2 кв.м., що становить 53/100 частин будинку №18 по вулиці Центральній в смт. Берегомет, сарай літ. „Д, убиральню літ. „Е, літню кухню літ. „Є, котельню літ. „Ж, гараж літ. „З, навіс літ. „І, сарай літ. „Й; визначити поштову адресу його частини житлового будинку: вулиця Центральна № 18/2, смт. Берегомет Вижницького району Чернівецької області та поштову адресу частини житлового будинку, яка належить ОСОБА_4: вулиця Центральна № 18/1, смт. Берегомет Вижницького району Чернівецької області; скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16 травня 2012 року, видане йому виконавчим комітетом Берегометської селищної ради, та скасувати державну реєстрацію цього свідоцтва; скасувати розпорядження органу приватизації №18 від 29 березня 1994 року; зобовязати реєстраційну службу Вижницького РУЮ Чернівецької області зареєструвати право власності.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом, відповідно до договору купівлі-продажу від 3 вересня 1991 року ОСОБА_1 придбав у власність 46/100 частин житлового будинку, зазначеного в плані літерою „А з належною до нього надвірною будівлею дощатим сараєм під літерою „В, що знаходиться по вулиці Центральній № 18 у смт. Берегомет Вижницького району.

Інша частина цього будинку у 1994 році була приватизована ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.26-28).

На підставі рішення виконкому Берегометської селищної ради від 4 квітня 2012 року ОСОБА_1 взамін договору купівлі-продажу від 3 вересня 1991 року 16 травня 2012 р було видано свідоцтво про право власності на 46/100 частин житлового будинку літ. „А, сарай літ. „Д, убиральню літ. „Е, літню кухню літ. „Є, котельню літ. „Ж, гараж літ. „З, навіс літ. „І, сарай літ. „Й, яке зареєстровано у державному комунальному підприємстві „Вижницьке районне бюро технічної інвентаризації (а.с.20).

11 січня 2013 року, виконавчий комітет Берегометської селищної ради, розглянувши заяву ОСОБА_1, прийняв рішення № 6, яким скасовано рішення виконавчого комітету селищної ради № 177 від 25 квітня 2011 року про оформлення права власності, № 22 від 14 березня 2012 року про розгляд заяв та клопотань, два рішення за № 32 від 4 квітня 2012 року про оформлення права власності, №84 від 5 вересня 2012 року про розгляд заяв та клопотань, №87 від 3 жовтня 2012 року про оформлення права власності та розпорядження органу приватизації від 29 березня 994 року № 18; визначено поштову адресу частини будинку ОСОБА_2: вулиця Центральна № 18/1, смт. Берегомет та частини будинку ОСОБА_1: вулиця Центральна № 18/2, смт. Берегомет; а також вирішено видати ОСОБА_1 на підставі цього рішення нове свідоцтво про право власності на квартиру №2 площею 56,2 кв.м., що становить 53/100 від площі всього будинку №18 по вулиці Центральній в смт. Берегомет, взамін свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого відповідно до рішення виконавчого комітету селищної ради №32 від 4 квітня 2012 року (а.с.22).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 11 березня 2013 року відмовлено ОСОБА_1 у проведенні державної реєстрації права власності на 53/100 частин вказаного житлового будинку, оскільки подані документи для проведення державної реєстрації прав не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

У звязку з цією відмовою позивач просить визнати право власності на 53/100 частин житлового будинку, вищевказані господарські будівлі, скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16 травня 2012 року, видане йому виконавчим комітетом Берегометської селищної ради, та державну реєстрацію цього свідоцтва, розпорядження органу приватизації №18 від 29 березня 1994 року та зобовязати реєстраційну службу Вижницького РУЮ Чернівецької області зареєструвати право власності на зазначене нерухоме майно.

Однак з акта обстеження від 4 квітня 1991 року та рішення виконкому Берегометської селищної ради від 19 квітня 1991 року, яким затверджено цей акт, вбачається, що загальна площа 46/100 частин житлового будинку, придбаних ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, становить 43,1 кв.м., в тому числі коридор 2-4 площею 4,60 кв.м., кімната 2-5 площею 13,80 кв.м., кухня 2-6 площею 5,40 кв.м., кімната 2-7 площею 11,70 кв.м., кімната 2-8 площею 7,60 кв.м., а коридор 2-1 площею 3,00 кв.м., кладову 2-2 площею 6,7 кв.м. та ванну площею 2,80 кв.м. добудовано ОСОБА_1 (а.с.14-15).

Рішенням виконкому Берегометської селищної ради від 18 квітня 1986 року ОСОБА_1 як наймачу квартири було дозволено добудувати лише приміщення площею 6 кв.м. (а.с.13).

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що корисна площа квартири позивача також збільшилась внаслідок її часткової перебудови (а.с.31, 34-35).

Згідно зі ст. 119 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні.

Згідно з розясненнями, наданими в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок, при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої ради і за згодою решти учасників спільної власності. Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок.

Проте позивач не надав суду належних доказів на підтвердження того, що перебудова та добудова його частини будинку (квартири) проведені за згодою власників іншої частини будинку і в установленому законом порядку.

Не надано позивачем доказів і на підтвердження правомірності будівництва господарських будівель, крім гаража, на які він просить визнати право власності.

Окрім того, частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом визначений частиною 2 статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.37 постанови від 7 лютого 2014 року №5 „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав розяснив. що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Стаття 392 ЦК не регулює правовідносин щодо самочинно збудованого нерухомого майна.

Таким чином, не може бути визнано право власності у відповідності до ст.392 ЦК України на самочинно реконструйовану квартиру та самочинно збудовані господарські будівлі і споруди.

Також за змістом ст.186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і повязана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди( сараї, літні кухні тощо), не є самостійними обєктами нерухомості, а приналежністю будинку, тому право власності на такі будівлі та споруди як на окремі обєкти визнаватися не може.

Інші вимоги є похідними від вимоги про визнання права власності на вказане нерухоме майно, тому також не підлягають задоволенню.

Окрім того, вирішення спору щодо визначення поштової адреси нерухомого майна не відноситься до компетенції суду.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України , колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: