Справа №2-325/09 20.01.2010 20.01.2010 20.01.2010
Провадження №22ц-47/10
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРА ЇНИ

20 січня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Паліюка В.П.,

суддів Славгородської Н.П., Буренкової К.О.,

при секретарі судового засідання Дудник Ю.П.,

за участі представника акціонерного комерційного банку «Національний кредит» ОСОБА_1, представника Ленінського відділу державної виконавчої служби - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційними скаргами

ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4

та

начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2009 р., постановлене за позовом акціонерного комерційного банку «Національний кредит» до Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_5 і ОСОБА_6, про виключення майна із акту опису та звільнення його з-під арешту та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 і акціонерного комерційного банку «Національний кредит», третя особа - Ленінський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, про визнання договорів застави майна недійсними,

встановила:

В березні 2008 р. акціонерний комерційний банк «Національний кредит» (далі - Банк) звернувся з позовом до Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - відділ ДВС), треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_5 і ОСОБА_6, про виключення майна із акту опису та звільнення його з-під арешту.

Позивач свої вимоги мотивував тим, що 25 грудня 2006 р. та 25 січня 2007 р. Банк надав кредити приватним підприємцям ОСОБА_6 і ОСОБА_5 у розмірі по 50 000 грн. кожному. В забезпечення повернення кредитів ОСОБА_5 передав Банкові у заставу за нотаріально посвідченими договорами застави від 27 грудня 2006 р. і від 26 січня 2007 р. належні йому на праві власності автомобіль вантажний марки «ІУЕСО - МА6ИШ8» №ВЕ 3988 ВЕ та напівпричеп платформа -Е марки «КАІ8ЕК» № ВЕ 5704 XX. На цій підставі до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесені записи

№10777656 від 28 грудня 2006 р. та №11043035 від 30 січня 2007 р., які свідчать про те, що єдиним обтяжувачем зазначених транспортних засобів є Банк.

Незважаючи на ці обставини, державний виконавець відділу ДВС 7 серпня 2007 р. описав та наклав арешт на зазначені транспортні засоби в порядку виконання наказу № 3- 5244 від 26 червня 2007 р., ухваленого Центральним районним судом м. Миколаєва, та виконавчого листа №2-9, виданого 4 червня 2007 р. Новоодеським районним судом №2-513 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 162240 грн.

Зазначені транспортні засоби неправомірно включені до акту опису, оскільки вони знаходяться в заставі Банку.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив про звільнення рухомого майна від арешту і виключення із акту опису.

В червні 2006 р. ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_5 та Банку про визнання недійсними договорів застави вказаного вантажного автомобіля та напівпричепа. ОСОБА_4 свої вимоги мотивував тим, що відповідач передав в заставу зазначені транспортні засоби вже після того, як державний виконавець 19 грудня 2006 р. наклав арешт на них в порядку забезпечення виконання його попередніх боргових зобов'язань.

Ухвалою Новоодеського районного суду від 17 червня 2008 р. зустрічний позов ОСОБА_4 прийнято до сумісного розгляду з первісним позовом Банку.

Рішенням Новоодеського районного суду від 23 жовтня 2009 р. первісний позов Банку задоволено.

Постановлено звільнити з під арешту та виключити з акту опису арештованого майна автомобіль вантажний сідловий тягач -Е марки «ІУЕСО - МАСгІКШ» №ВЕ 3988 ВЕ.

В іншій частині первісного позову, а також в зустрічному позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 - представник ОСОБА_4, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов, в задоволенні позовних вимог Банку відмовити. Представник позивача за зустрічним позовом посилається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням положень цивільного законодавства та норм процесуального права, зокрема ст. З ЦПК.

Начальник відділу ДВС також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, як ухвалене з порушенням вимог цивільного процесуального права Зокрема зазначає, що первісний позов не підлягає розгляду в поряду ЦПК і крім цього, позивач за первісним позовом не має права вимоги, оскільки не є власником заставленого майна.

Перевіривши матеріалами справи доводи апеляційних скарг, колегія вважає, що їх слід відхилити із наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 грудня 2006 р. та 25 січня 2007 р. Банк надав кредит:: приватним підприємцям ОСОБА_6 і ОСОБА_5 у розмірі по 50 000 грн кожному. В забезпечення повернення кредитів ОСОБА_5 передав Банкові у застав- за нотаріально посвідченими договорами застави від 27 грудня 2006 р. і від 26 січня 2007 г належні йому на праві власності автомобіль вантажний марки «ІУЕСО - МАОЇЇШ5 №ВЕ 3988 ВЕ та напівпричеп платформа -Е марки «КАІ8ЕК» № ВЕ 5704 XX. На цій підставі до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесені записи №10777656 віз 28 грудня 2006 р. та №11043035 від 30 січня 2007 р., які свідчать про те, що єдиним обтяжувачем зазначених транспортних засобів є Банк.

Разом з тим, на підставі постанови державного виконавця відділу ДВС від 7 серпн і 2007 р. було відкрито зведене виконавче провадження щодо примусового виконання накк № 3-5244 від 26 червня 2007 р., ухваленого Центральним районним судом м. Миколаєва. : виконавчого листа №2-9, виданого 4 червня 2007 р. Новоодеським районним судом №2-5 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 162240 грн.

Вказане публічне обтяження спірного рухомого майна за зведеним виконавчим провадженням 13 серпня 2007 р. на підставі постанови державного виконавця відділу ДВС також внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Частиною 4 ст. 588 ЦК передбачено, якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та застав, які зареєстровані пізніше.

Відповідно до ч.4 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставо держателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Встановивши наведені обставини, суд прийшов до обгрунтованого висновку про виключення спірного рухомого майна із акту опису та арешту майна, складеного державним виконавцем 15 грудня 2006 р., оскільки боржники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до теперішнього часу своїх зобов'язань перед Банком не виконали.

Висновок суду відповідає положенням ст. ст. 20, Закону України «Про заставу», ч.4 ст. 588 ЦК, ч.4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Новоодеського районного суду від 17 січня 2007 р. задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення 162240 грн. боргу, який виник з договору позички, укладеного між цими особами 19 жовтня 2006 р. Ухвалою Новоодеського районного суду від 14 грудня 2006 р. накладено арешт на автомобіль вантажний марки «ІУЕСО - МАОПШ8» №ВЕ 3988 ВЕ та напівпричеп платформа - Е марки «КАІ8ЕК» № ВЕ 5704 XX. На виконання цієї ухвали суду державний виконавець 15 грудня 2006 р. провів опис та арешт спірного майна, склавши відповідний акт. Проте в Державний реєстр обтяжень рухомого майна значені автотранспортні засоби включені 13 серпня 2007 р. на підставі згаданої постанови державного виконавця.

В забезпечення повернення кредитів ОСОБА_5 передав Банкові у заставу за нотаріально посвідченими договорами застави від 27 грудня 2006 р. і від 26 січня 2007 р. належні йому на праві власності спірні транспортні засоби.

Наведене свідчить, що на час укладення вказаних договорів застави спірне рухоме майно не було предметом ні приватного, ні публічного обтяження, а вказане рішення Новоодеського районного суду від 17 січня 2007 р. не вступило в законну силу. Тому безпідставні посилання ОСОБА_4 на те, що угоди застави, укладені між Банком і ОСОБА_5, є недійсними з підстав, передбачених ст. 230 ЦК, оскільки перешкод для їх укладення не було.

З врахуванням зазначених обставин, суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для визнання договорів застави недійсними, передбачених ст. 230 ЦК.

Разом з тим посилання суду на безпідставність вимог ОСОБА_4 з тих підстав, що він не являється стороною в договорах застави, хоча і є помилковими, але це не вплинуло на правильність вирішення зустрічного позову.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_3- представника ОСОБА_4, не містять обставин, які спростовували б висновки суду.

Що стосується доводів начальника відділу ДВС в апеляційній скарзі про порушення судом правил підвідомчості і підсудності вимог за первісним позовом, то вони також не підлягають задоволенню, оскільки є наслідком помилкового тлумачення норм процесуального права.

За таких обставин колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням положень матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія судців

ухвалила :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4, і начальника відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції відхилити, а рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2009 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена вкасаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий

Судді