Шевченківський районний суд м. Запоріжжя
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 2-8026/10
10 листопада 2010 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Голубкової М.А.
при секретарі Дребущак О.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
11.12.2008 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики .
Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги за вищевказаними підставами, просила суд задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не зявилась , про час та місце судового розгляду повідомлялась належними чином, про що свідчить повідомлення про вручення повістки, позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача, суд відповідно до вимог ст. 169 ч.4, ст. 224 ЦПК України, визнавши неповажною причину неявки відповідача, ухвалив провести заочний розгляд справи.
Перевіривши матеріали справи, зясувавши всі обставини, вислухавши пояснення позивача, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Суд критично оцінює такі пояснення позивача, яка прямо зацікавлена в результатах розгляду спору та її такі пояснення суперечать дослідженим вищевказаним документам розписці відповідача та договору позики, не довіряти яким у суду немає підстав, та з яких вбачається, що відповідач зобовязалася повернути суму позики саме до 15.02.2008 року.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
У термін, зазначений в договорі позики, згідно пояснень позивача відповідач суму боргу не повернув. Суду не було надано доказів того, що відповідач вчинив дії, що свідчать про виконання ним своїх зобовязань за договором позики. За таких обставин у суду немає підстав не довіряти поясненнями позивача щодо неповернення їй відповідачем суми боргу.
За вимогами ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
З досліджених вищевказаних письмових документів вбачається, що сторони домовилися про сплату позивачеві процентів відповідачем за отриману позику щомісяця, розмір яких встановлено не було.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином суд доходить до висновку, про те, що відповідач порушила взяті на себе зобовязання, а саме: у строк до 15 лютого 2008 року не повернула отриману суму позики, з часу отримання якої не сплатила за неї позивачеві і процентів.
Оскільки відповідач зобовязалася повернути суму позики до 15 лютого 2008 року, то і позивач має право отримати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а саме, з березня по липень 2008 року в сумі 1107 гривень, відповідно до наданого позивачем розрахунку.
Відповідач свого ж розрахунку заборгованості суду не надавала.
Крім того, позивач заявила про нанесення їй і моральної шкоди, яку і просили стягнути відповідно до вище зазначених позовних вимог.
Але окрім своїх усних пояснень позивач не надала суду доказів в обґрунтування спричинення їй моральної шкоди, її розміру та наявності.
Проте суд оцінює критично такі пояснення позивача, оскільки вона прямо зацікавлена в результатах розгляду спору.
Суд також вважає за необхідне стягнути відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача витрати по оплаті судового збору та витрати з інформаційно-технічного забезпечення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 625, 1046, 1048, 1049, 1050, 1167 ЦК України ст.ст. 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 224-226, 232 ЦПК України, -
Позов задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення, або заяви про апеляційне оскарження, якщо заяви не було подано. Заяву про перегляд заочного судового рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя М.А. Голубкова