Справа №2-14-8114/09; 2-103/06 11.02.2010 11.02.2010 11.02.2010
Провадження №22ц-348/10
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2010 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Данилової О.О.

суддів Лівінського І.В., Шаманської Н.О.

при секретарі Дудник Ю.П.

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2009 року по цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання угоди дійсною та визнання права власності на нерухоме майно

У С Т А Н О В И Л А:

У червні 2009 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору довічного утримання.

Позивачка зазначала, що є власницею Ѕ частини будинку №23 по вул. Набережній у м.Нова Одеса Миколаївської області. Власником іншої половини будинку був ОСОБА_3 У квітні 2002 року між нею та ОСОБА_3 було досягнуто домовленості про довічне утримання ОСОБА_3 за умови передачі їй у власність належної йому частку житлового будинку. З цього часу вона сумлінно доглядала ОСОБА_3, готувала їжу, прала, прибирала, обробляла город тощо. 6 листопада 2008 року ОСОБА_3 помер. Після його смерті вона дізналась, що за життя 13 червня 2006 року він склав заповіт на користь ОСОБА_2 на все належне йому майно.

Посилаючись на те, що всі умови договору довічного утримання вона виконала, а договір у нотаріальній форму укладено не було внаслідок ухилення від цих дій ОСОБА_3, ОСОБА_1 просила визнати дійсним договір довічного утримання з ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на Ѕ частину будинку №23 по вул. Набережній у м. Нова Одеса.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2009 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, не погодившись з висновком суду про відсутність підстав для визнання угоди дійсною, просила рішення скасувати та її позов задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 426 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір довічного утримання повинен бути нотаріально посвідчений, а в договорі має бути зазначена оцінка відчужуваного будинку, види матеріального забезпечення та їх грошова оцінка. Отже, істотні умови такого договору прямо передбачені законом.

За правилами частини 2 статті 47 ЦК УРСР суд може визнати дійсною угоду, укладену без додержання нотаріальної форми, якщо одна сторона виконала її повністю або частково, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення укладеної угоди.

Зі змісту цієї норми вбачається, що її правила можуть бути застосовані лише до укладених між сторонами в простій письмовій формі угод, за якими досягнуто всіх істотних умов, і єдиним недоліком яких є відсутність нотаріального посвідчення.

В позовній заяві ОСОБА_1 посилалась на те, що у квітні 2002 року вона домовилась з ОСОБА_3 про довічне утримання останнього, а саме зобовязалась надавати допомогу, доглядати його, а ОСОБА_3 мав передати їй у власність належну йому частину житлового будинку. Свої обовязки вона виконувала протягом шести років.

Судом першої інстанції було&nbsp;встановлено, що сторони не укладали угоду ні в простій письмовій, ні в нотаріальній формі.

В матеріалах справи відсутні і докази того, що сторони досягли всіх істотних умов договору, які передбачені статтею 426 ЦК УРСР.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що договір довічного утримання між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не можна вважати укладеним, а тому відсутні і підстави для визнання&nbsp;його дійсним за правилами&nbsp;частини 2 статті 47 ЦК УРСР.

Колегія суддів не може взяти до уваги посилання позивачки на показання свідків, як доказ укладення договору довічного утримання. Твердження апелянта про невірне застосування судом правил статті 46 ЦК УРСР щодо допустимості доказів є наслідком помилкового тлумачення змісту цієї норми. Оскільки нотаріальному посвідченню підлягають лише письмові угоди, всі правила щодо письмової форми угоди, у тому числі і допустимі докази її укладання, підлягають застосуванню до угод, які потребують нотаріального посвідчення.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не містить. Тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2009 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двох місяців з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: