Полонський районний суд Хмельницької області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2010 року Полонський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Бобяка Б.В., при секретарі Янюк С.В., з участю представників сторін ОСОБА_1 та Андреєва - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонному цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Полонської міської ради про повернення самовільно зайнятої ділянки, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, відновлення попереднього стану земельної ділянки, знесення будівель та споруд, стягнення моральної шкоди

встановив:

30 листопада 2005 року позивач ОСОБА_3 звернулася до відповідачів з позовом, в якому вказує, що 19 березня 1993 року їй з чоловіком рішенням Полонської міської ради під час шлюбу виділено під будову житлового будинку земельну ділянку площею 0,06 га в м. ІІолонне на вул. Купріна, 27. За рішенням виконкому 18 листопада 1998 року подружжя ОСОБА_3 отримали правовстановлюючі документи на будинок. 03 листопада 2005 року її чоловік подарував позивачці будинок в цілому. Рішенням виконкому Полонської міської ради від 25 серпня 1988 року відповідачці ОСОБА_4 виділено земельну ділянку площею 0,06 га для побудову житлового будинку. Під час будови господарських споруд ОСОБА_4 самовільно зайняла земельну ділянку площею 0,014 га. Добровільно повернути цю ділянку ОСОБА_4 відмовилась, тому просить суд зобовязати відповідачку повернути земельну ділянку площею 0,014 га, відновити її попередній стан, який існував до самовільного зайняття, знести будівлі та споруди, споруджені на земельній ділянці, стягнути 2000 грн. моральної шкоди, яку відповідачка спричинила порушенням прав ОСОБА_3 13 листопада 2006 року розмір моральної шкоди позивачка збільшила до 20 000 грн.

В суді позивачка підтримує вимоги у повному обсязі і пояснила, що з 1991 року почала проживати з ОСОБА_5 у фактичному шлюбі. Шлюб зареєстрували в 1995 році. Коли вона почала жити з ОСОБА_5, то він вже почав будувати будинок. Оформленням документів займався батько ОСОБА_5 На момент отримання рішення виконкому на побудову будинку ОСОБА_4 вже будувала будинок, але сарай збудувала пізніше. ОСОБА_4 захопила самовільно земельну ділянку в 1999 році. ОСОБА_3 з чоловіком прийшли проживати у новозбудований будинок в 2000 або в 2001 році і на той час ОСОБА_4 вже побудувала сарай. ОСОБА_5 підписав для ОСОБА_4 погодження меж в 2002 році, але він в ті роки вживав наркотики і не усвідомлював своїх дій. З таким погодженням меж ОСОБА_5 позивачка не була згідна. Факт самовільного захоплення відповідачкою земельної ділянки встановлено постановою суду.

Представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_1 з позовом не погоджується і пояснив, що ОСОБА_5 був єдиним землекористувачем і власником будинку. ОСОБА_4 побудувала будинок на виділеній їй земельній ділянці і закінчила це будівництво, у вересні 1990 року. ОСОБА_5 почав будувати свій будинок на виділеній йому земельній ділянці пізніше від ОСОБА_4 Межа між їхніми земельними ділянками була визначена під час виділення земельної ділянки ОСОБА_6 і жодних змін цієї межі не було, що підтверджується тим, що ОСОБА_5 підписав акт узгодження межі під час приватизації відповідачкою ОСОБА_4І своєї присадибної земельної ділянки. ОСОБА_4 у ОСОБА_5 та в ОСОБА_3 земельну ділянку не захоплювала.

Представник Полонської міської ради з позовом не згідний і пояснив, що коли виділялась земельна ділянка ОСОБА_4, Генерального плану міста не було. Під час виділення меж земельної ділянки в натурі складалася схема, а потім на місці встановлювалися межові знаки. На даний час неможливо встановити, де були забиті кілки та визначити точну межу між сторонами.

Дослідивши обставини справи шляхом заслуховуванням пояснень сторін, показань свідків та дослідженням письмових доказів, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідачка ОСОБА_4 побудувала будинок з господарськими спорудами в 1990 році. Постановою Полонського районного суду від 27 лютого 2006 року визнано незаконним рішення сесії Полонської міської ради про передачу ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0922 га та державний акт на право приватної власності на зазначений розмір, зменшивши її розмір з боку ОСОБА_5 на 0,0141 га. ОСОБА_5 дозвіл здійснення будови будинку надано 17 квітня 1992 року, а схема винесення земельної ділянки в натуру здійснена 25 квітня 1992 року. Згідно висновку експерта фактично площа присадибної земельної ділянки в користуванні позивачки ОСОБА_3 становить 0,0480 га. Конфігурація межі між господарствами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 після відведення ділянки в натурі ОСОБА_5 визначена схематично у вигляді прямої лінії. Привязки до будь-яких орієнтирів меж в натурі між земельними ділянками сторін під час виділення не було проведено. Доведення площі присадибної ділянки для ОСОБА_3 до площі розміром 0,06 га можливе шляхом зменшення площі присадибної земельної ділянки ОСОБА_4 з врахуванням постанови суду, якою встановлено наявність у фактичній власності відповідачки земельної ділянки понад виділену їй рішенням виконкому.

Вказані обставини встановлені з пояснень сторін, показань свідків та документів, досліджених в судовому засіданні.

Зокрема, свідок ОСОБА_5 показав, що претензій до ОСОБА_4 не мав, оформленням виділення земельної ділянки займався його батько. Межі погодження він для ОСОБА_4 підписав.

Спеціаліст архітектор ОСОБА_7, пояснила в суді, що привязка нових забудовників здійснюється до вже наявних господарств. Віддалі між будівлями суміжних забудовників повинні бути у встановлених чинним законодавством нормах, але якщо є згода сторін про зменшення віддалей між будівлями, то згоду необхідно завірити в нотаріальному порядку.

В архітектурі району є план міста від 1992 року, але із схеми міста неможливо встановити конфігурацію межі присадибних ділянок між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Генерального плану міста Полонне не затверджено.

Також обставини досліджуваних відносин між сторонами підтверджені письмовими доказами - договір дарування будинку від 03 листопада 2005 року, акт встановлення меж та їх абрис від 22 вересня 2002 року, довідка про виділення земельної ділянки ОСОБА_3, рішення про виділення земельної ділянки ОСОБА_5 від 20 грудня 1991 року, висновок експерта № 4-70 від 12 червня 2007 року, рішення суду про розірвання шлюбу від 11 грудня 2003 року, рішення виконкому від 19 березня 1993 року про надання дозволу ОСОБА_6 на будову житлового будинку, висновок експерта №4-256 від 12 січня 2009 року, замовлення договір на виконання ремонтно-будівельних робіт від 25 вересня 2005 року.

Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України 1990 року, норми якого поширюються на правовідносини між сторонами щодо спору про самовільне захоплення земельної ділянки, самовільно зайняті земельні ділянки повертаються за їх належністю без відшкодування затрат, поведених за час незаконного користування. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будівель і споруд, провадиться громадянами, які самовільно зайняли земельні ділянки, або за їх рахунок. Згідно ст.22 цього Кодексу право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянкою до встановлення її меж в натурі та отримання документа, що посвідчує право користування, забороняється.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що між користувачами суміжних земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були погоджені межі, про що засвідчує узгоджувальний акт. Позивачка ОСОБА_3 не надала суду доказів, що ОСОБА_4 захопила самовільно частину земельної ділянки ОСОБА_5 і що ОСОБА_5 не усвідомлював своїх дій під час погодження в 2002 році меж із ОСОБА_8 Позивач не погоджується на задоволення своїх вимог про збільшення її присадибної земельної ділянки шляхом приєднання частини земельної ділянки, яка підлягає зменшенню за рахунок земельної ділянки ОСОБА_4, тому суд вирішує спір тільки в межах позовних вимог. Постановою суду від 27 лютого 2006 року встановлено наявність в ОСОБА_4 більшої площі присадибної земельної ділянки понад належну їй площу на 0,0220 га, але не встановлено, що дану площу вона самовільно захопила в позивачки. Оскільки позивачка не надала доказів самовільного захоплення земельної ділянки з боку ОСОБА_4, тому її позовні вимоги про повернення земельної ділянки тільки шляхом знесення будівель відповідачки не можуть бути задоволені. За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову і в частині стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.10,11,60, 212-215 ЦПК України суд,

вирішив :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Полонської міської ради про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, відновлення попереднього стану земельної ділянки, знесення будівель та споруд залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не буде подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подачі протягом 10 днів з дня його проголошення заяви про апеляційне оскарження і подачі після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення цього рішення апеляційної скарги.

Суддя Б.Боб»як