Деснянський районний суд м.Чернігова
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 січня 2010 року Деснянський районний суд м. Чернігова

в складі судді Бечко Є.М.,

при секретарі Приходько Т.Л.

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ „Національна аікціонерна страхова компанія „Оранта" про захист прав споживача, стягнення страхового відшкодування, пені, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом та, уточнивши вимоги, просить стягнути з відповідача на її користь 22167-72 грн. невиплаченого страхового відшкодування, 242749-91 грн. пені та 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди обґрунтовуючи ;вої позовні вимоги порушенням відповідачем умов договору добровільного страхування, законодавства України про страхування та про захист прав споживачів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.09.2008 року між нею та з відповідачем було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №31.

Об`єктом страхування за договором страхування є легковий автомобіль марки «ТОЙОТА» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить позивачці на праві приватної власності т підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2008 р. і який вона придбала на запозичені кошти, згідно кредитного договору № 490085957 від 09.09.2008 року, укладеного з ЗАТ «Альфа-Банк».

Відповідно до п. 6.2.7. договору купівлі-продажу автомобіля, вона, як покупець, з метою збереження гарантійних зобов`язань, зобов`язана здійснювати ремонт та гарантійне обслуговування в період гарантійного строку виключно в мережі авторизованих дилерів продавця - «ТОЙОТА».

24.10.2008 року, а також 24.02.2009 року вказаний застрахований автомобіль потрапив в ДТП та отримав механічні пошкодження, що відповідно до п.п. 2.3.1.1 та 2.3.4.договору страхування є страховим випадком.

Позивач невідкладно повідомляла відповідача про страхові випадки, вживала заходів для запобігання збільшення шкоди, своєчасно подавала заявки про страхові виплати та надавала автомобіль для огляду відповідачу.

У обох випадках, а саме 31.01.2009 року та 18.06.2009 року позивачка здійснила ремонт автомобіля на фірмовій станції техобслуговування «ТОЙОТА» - в ТОВ «ВіДі Автострада», надавши відповідачу калькуляцію вартості необхідних ремонтних робіт, яка склала 25316-58 грн. у першому випадку та 39954-62 грн. за другий ремонт і яка була повністю оплачена позивачкою.

Відповідно до п. 2.12.3.3. договору страхування розмір страхового відшкодування, внаслідок пошкодження транспортного засобу, визначається у розмірі вартості відновлювального ремонту.

Однак, відповідачем страхове відшкодування було виплачене не повністю: - по першому випадку - 09.12.2008 року виплачено 10547-11 грн., 15.07.2009 року - 6812- 6 грн. і з урахуванням франшизи (0,5% страхової суми), борг становить 7286-00 грн.

по другому випадку - 25.05.2009 року було виплачено 13213-93 грн., 16.09.2009 оку - 11188-46 грн. і з урахуванням франшизи борг становить 14881-72 грн.

Згідно п.п. 2.11.4. та 2.11.4.1. договору страхування, протягом десяти робочих нів з моменту одержання всіх необхідних документів для підтвердження факту астання, причин, обставин та наслідків страхового випадку та визначення розміру 5итків Страховик складає страховий акт із визначенням розміру страхового відшкодування і в строк до 15 робочих днів після складання страхового акту здійснює виплату, або приймає обґрунтоване рішення про відмову і в такий же строк надсилає його страхувальнику.

Повної оплати або обґрунтованої відмови у її виплаті позивач не отримала.

Оскільки вказаними порушеннями відповідач порушив її права, як споживача страхових послуг, позивачка, просить стягнути пеню, яка, у відповідності до положень ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» розрахована нею, виходячи з трьох відсотків вартості послуг за кожен день прострочення, у першому випадку за період з 01.03.2009 року, за 277 днів по 01.12.2009 р. (день звернення до суду) - 17162-36 грн., а у другому випадку - з 03.07.2009 р. по 01.12.2009 р. , тобто за 149 днів - 125587-55 грн.

Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань призвело до душевних страждань через необхідність додатково позичати кошти для ремонту автомобіля при зобов`язанні оплачувати кредит, чим їй завдано моральної шкоди, яку позивач цінила в 5000 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі а викладених у позовній заяві підставах та просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, просив суд у позові відмовити, надав суду письмові заперечення (а.с. 47-53) та матеріали на їх підтвердження.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.09.2008 року між позивачем та відповідачем було складено договір добровільного страхування наземного транспорту №31 (а.с.37-41), об`єктом страхування за яким є легковий автомобіль марки «ТОЙОТА» моделі «AURIS» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить позивачці на праві приватної власності, автомобіль придбано позивачкою на підставі договору купівлі-продажу від 3.08.2008 року (а.с. 19-21) на запозичені кошти, згідно кредитного договору № 90085957 від 09.09.2008 року (а.с. 16-18), укладеного з ЗАТ «Альфа-Банк».

24.10.2008 року, а також 24.02.2009 року вказаний застрахований автомобіль потрапив в ДТП та отримав механічні пошкодження.

Відповідно до п.п. 2.3.1.1 та 2.3.4. Договору страхування, укладеного між сторонами, механічні пошкодження, отримані в ДТП є страховим випадком, у зв`язку з чим позивач невідкладно повідомляла відповідача про страхові випадки, неодноразово зверталася до відповідача щодо страхового відшкодування, вживала заходів для запобігання збільшення шкоди, своєчасно подавала заявки про страхові виплати та надавала автомобіль для огляду відповідачу і калькуляції про вартість ремонтних робіт на фірмовій станції обслуговування автомобілів «ТОЙОТА».

Відповідно до п. 2.9.4.2. Договору страхування відповідач зобов`язаний вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення виплати страхового відшкодування позивачеві впродовж двох робочих днів, як тільки відповідачеві стане відомо про настання страхового випадку.

Відповідно до п. 2.9.4.3. договору відповідач після складання страхового акту провести виплату страхового відшкодування у терміни, встановлені п.п. 2.11.4 та

2.11.5.

Згідно п.п. 2.11.4. та 2.11.4.1. договору страхування, протягом десяти робочих днів з моменту одержання всіх необхідних документів для підтвердження факту настання, причин, обставин та наслідків страхового випадку та визначення розміру збитків Страховик складає страховий акт із визначенням розміру страхового відшкодування і в строк до 15 робочих днів після складання страхового акту здійснює виплату, або приймає обґрунтоване рішення про відмову і в такий же строк надсилає його страхувальнику.

Відповідно до п. 2.12.3.3. договору страхування розмір страхового відшкодування, внаслідок пошкодження транспортного засобу, визначається у розмірі вартості відновлювального ремонту.

Позивачка здійснила ремонт автомобіля на фірмовій станції техобслуговування автомобілів «ТОЙОТА» - в ТОВ «ВіДі Автострада».

У обох випадках, а саме 31.01.2009 року та 18.06.2009 року надавала відповідачу калькуляцію вартості ремонтних робіт, яка склала 25316-58 грн. у першому випадку та 39954-62 грн. за другий ремонт.

Ремонт автомобіля був повністю оплачений позивачкою.

Однак, відповідачем страхове відшкодування було виплачене не повністю: - по першому випадку - 09.12.2008 року виплачено 10547-11 грн., 15.07.2009 року - 6812- 96 грн. і з урахуванням франшизи (0,5% страхової суми), борг становить 7286-00 грн. - по другому випадку - 25.05.2009 року було виплачено 13213-93 грн., 16.09.2009 року - 11188-46 грн. і з урахуванням франшизи борг становить 14881-72 грн.

Повної оплати або обґрунтованої відмови у її виплаті позивач не отримала.

Представник відповідача пояснила, що розмір страхового відшкодування було визначено спеціалістами страхової компанії.

Як вбачається з матеріалів справи, відомості про застрахований автомобіль, надані позивачем відповідачеві, містяться в договорі страхування та заяві на страхування і складають достатній обсяг належних документів для укладення договору страхування, згідно вимог Закону України «Про страхування» та Правил добровільного страхування наземного транспорту.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім : випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відмовляючи у виплаті повної суми страхового відшкодування відповідач лається, як на підставу такої відмови, що позивач не надала квитанцій про дійсну ту ремонту.

Однак відповідно до п. 2.12.3.3. договору розмір страхового відшкодування визначається у розмірі вартості відновлювального ремонту на узгодженій станції технічного обслуговування, шляхом оплати на рахунок станції техобслуговування,

як альтернатива, страхувальнику, в розмірі фактичної оплати виставлених рахунків.

Позивач, відповідно до п. 6.2.7. договору купівлі-продажу автомобіля, з метою збереження гарантійних зобов`язань, зобов`язана здійснювати ремонт та гарантійне обслуговування в період гарантійного строку виключно в мережі авторизованих дилерів продавця - «ТОЙОТА», до яких відноситься фірмова станція обслуговування автомобілів «ТОЙОТА» - ТОВ «ВіДі Автострада».

Доказів відмови при узгодженні вказаної станції для обслуговування і ремонту, укладанні договору страхування відповідач суду не надав.

Крім того, ЗАТ «Альфа-Банк», який є вигодонабувачем за договором страхування письмово повідомив відповідача про виплату страхового відшкодування позивачу.

Страхова сума по договору становить 134102-00 грн., безумовна франшиза за договором становить 0,5% за ризиками ДТП.

Виплата по першому випадку склала 17360-07 грн. і з урахуванням франшизи (0,5% страхової суми), борг становить 7286-00 грн.

По другому випадку було виплачено 24402-39 грн. і з урахуванням франшизи борг становить 14881-72 грн.

По двох випадках борг становить 22167-72 грн. і вказана сума заборгованості іягає стягненню з відповідача на користь позивача повністю, з задоволенням позову у цій частині вимог.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12 квітня 1996 року N5 до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів страхування.

На такій підставі, суд вважає, що безпідставною відмовою у виплаті страхового відшкодування відповідачем були порушені права позивача, як споживача послуги страхування майна.

Як вбачається з позовної заяви, позивач вважає, що датою виникнення зобов`язання відповідача з виплати страхового відшкодування за першим випадком є 01.03.2009 року, а по другому випадку - 03.07.2009 року.

Відповідно до п. 2.9.4.3. договору відповідач після складання страхового акту провести виплату страхового відшкодування у терміни, встановлені п.п. 2.11.4 та 1.5.

Згідно п.п. 2.11.4. та 2.11.4.1. договору страхування, протягом десяти робочих днів з моменту одержання всіх необхідних документів для підтвердження факту настання, причин, обставин та наслідків страхового випадку та визначення розміру збитків Страховик складає страховий акт із визначенням розміру страхового відшкодування і в строк до 15 робочих днів після складання страхового акту здійснює виплату, або приймає обґрунтоване рішення про відмову і в такий же строк надсилає його страхувальнику.

Маючи дані про застрахований автомобіль, з виконанням обов`язку страховика відповідно до п. 2.9.4.2. договору страхування вжиття заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення виплати страхового відшкодування позивачеві впродовж двох робочих днів, та отримавши дані калькуляції ремонту, відповідач, у вказані позивачем дати повинен був здійснити виплату страхового відшкодування. Тобто, дати, зазначені позивачем є цілком правомірними і, до того ж, відповідачем не спростовані

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 2.9.4.3. договору, при несвоєчасній виплаті страхового відшкодування страховик сплачує пеню за кожен день затримки у розмірі облікової ставки НБУ від суми страхової виплати.

Протягом розгляду справи судом встановлено, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів страхування.

Відповідно до п. З Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12 квітня 1996 року N 5, вирішуючи питання про характер правовідносин між споживачем та продавцем виготівником, виконавцем), про наявність підстав і умов їх виникнення, про права і обов`язки сторін, суд має виходити як із норм Закону України «Про захист прав споживачів» і прийнятих згідно з ним актів законодавства, так і з відповідних норм ЦК України та іншого законодавства, що регулюють ті ж питання і не суперечать Закону України «Про захист прав споживачів».

В ході судового засідання судом встановлено, що позивач є споживачем послуг страхування, наданих йому відповідачем за договором страхування.

Відповідач порушив умови договору страхування, безпідставно зменшивши розмір страхового відшкодування, порушивши тим самим права позивача як споживача послуг страхування за договором страхування, у зв`язку з чим позивач має траво використати спеціальний спосіб захисту цивільних прав, передбачений ч. 5 ст. 10 Закону . України «Про захист прав споживачів» у формі неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачено можливості зменшення сторонами договору розміру неустойки, як санкції за рушення прав споживачів послуг,

Вказана пеня є заходом відповідальності за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання з виплати на користь позивача страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, захист особистого немайнового або майнового права та інтересу є правом особи, право чи інтерес якої порушено.

Особа, право чи інтерес якої порушено, має право самостійно обрати спосіб захисту свого порушеного права чи інтересу, при цьому суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Стягнення неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання, і пені в розмірі облікової ставки НБУ, встановленої у договорі страхування не входить до числа позовних вимог і тому судом не застосовується.

За таких обставин суд дійшов висновку про можливість захисту прав позивача, споживача послуг страхування за договором страхування, у спеціальний спосіб захисту, передбачений ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а сме шляхом стягнення з відповідача на користь позивача пені за несвоєчасну сплату страхового відшкодування у розмірі 242749-91 грн. з задоволенням позову у частині вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при зволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року N 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, здіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших при цьому моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні престижу або ділової репутації, у порушенні цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач стверджує, що відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування призвела до душевних страждань через необхідність додатково позичати кошти для ремонту автомобіля при зобов`язанні оплачувати кредит, чим їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінила в 5000 грн.

Відповідно до ч. З ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту завдання їй моральної шкоди у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором страхування і заявлений розмір її відшкодування не відповідає вказаному в позові зменшенню немайнових благ позивача, у зв`язку з чим суд вважає необхідним у задоволенні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. та стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1700 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212, 213 ЦПК України, ст. ст. 10, 22 Закону України „Про захист прав споживачів", ст. 20 ЗУ «Про страхування», суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ВАТ „Національна акціонерна страхова компанія „Оранта" на користь ОСОБА_1 22167-72 грн. страхового відшкодування, 242749-91 грн. пені, 120-00 грн. у відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а всього 264917-63 грн.

Стягнути з ВАТ „Національна акціонерна страхова компанія „Оранта" на користь держави 1700 грн. судового збору.

В решті вимог відмовити.

рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області. Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя