Справа №2-1710/09 01.12.2010 01.12.2010 01.12.2010
Справа №22ц- 7625/10 Головуючий у 1-й інстанції: Миронова О.В.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Вовненко Г.Ю.,

суддів Кушнірової Т.Б., Буренкової К.О.,

при секретарі судового засідання Кулик О.В.,

за участі представника ВАТ «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Вознесенського міськрайонного суду від 10 жовтня 2010 року, ухвалене за позовом Вознесенського міжрайонного прокурора в інтересах ВАТ «Державний ощадний банк України» (далі Банк) до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2009 р. Вознесенський міжрайонний прокурор в інтересах Банку звернувся з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Прокурор зазначав, що 17 жовтня 2008 р. між Банком та ОСОБА_4 укладено договір відновлюваної кредитної лінії, за умовами якого Банк зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 400 000 грн. на споживчі цілі з процентною ставкою за користування грошовими коштами у 20% річних строком до 16 жовтня 2018 р., а відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту, в тому числі, і процентів за користування кредитом, відповідно до графіку.

З метою забезпечення зобов`язань по даному кредитному договору 18 жовтня 2008 р. між Банком, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 посвідчено в нотаріальному порядку договір іпотеки, предметом якого є відповідно належні їм на праві власності 18/100 і 82/100 частини комплексу нежитлових будівель по вул. Шкільній, 10 у м. Вознесенську.

Проте ОСОБА_4 порушив умови кредитного договору, у звязку з чим станом на 17 червня 2009 р. загальна заборгованість склала 436 824 грн.

У вересні 2009 р. прокурор збільшив позовні вимоги і остаточно просив стягнути на користь Банку з відповідача 450 575 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 10 жовтня 2010 року позов прокурора задоволено в повному обсязі.

Постановлено стягнути на користь Банку з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в сумі 450 575 грн. шляхом звернення стягнення на заставлене нерухоме майно - комплекс будівель по вул. Шкільній, 10 у м. Вознесенську, власником 18/100 яких є ОСОБА_5, а 82/100 - ОСОБА_6

З ОСОБА_4 на користь держави стягнуто 1820 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, а провадження у справі закрити, посилаючись на відсутність у прокурора повноважень пред`являти даний позов, оскільки Банк є юридичною особою і самостійним об`єктом господарювання, а прокурор в позові не зазначив, в чому полягає порушення інтересів держави.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

Статтею 525 ГК передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із матеріалів справи вбачається, що 17 жовтня 2008 р. між Банком та ОСОБА_4 укладено письмовий договір відновлюваної кредитної лінії №266-1, за умовами якого Банк зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 400 000 грн. на споживчі цілі з процентною ставкою за користування грошовими коштами у 20% річних строком до 16 жовтня 2018 р., а відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту, в тому числі і процентів за користування кредитом, відповідно до графіку.

З метою забезпечення зобов`язань по даному кредитному договору 18 жовтня 2008 р. між Банком та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 посвідчено в нотаріальному порядку договір іпотеки, предметом якого є належні їм на праві власності відповідно 18/100 і 82/100 частини комплексу нежитлових будівель по вул. Шкільній, 10 у м. Вознесенську.

Проте ОСОБА_4 порушив умови кредитного договору, у звязку з чим станом на 10 вересня 2009 р. загальна заборгованість склала 450 575 грн., із них: залишок кредиту - 399134 грн.; прострочена заборгованість по відсоткам - 45149 грн.; пеня - 4287 грн., заборгованість по комісії - 1995 грн.; заборгованість за резервування коштів - 8, 65 грн.

Встановивши наведені обставини, суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для дострокового стягнення на користь Банку з ОСОБА_4 загальної заборгованості за кредитним договором у сумі 450 575 грн. 88 коп. та звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення по вул. Шкільній, 10 у м. Вознесенську, 82/100 частини яких належить на праві власності ОСОБА_6 і 18/100 частини ОСОБА_5

Висновок суду відповідає матеріалам справи і положенням статей 525, 526, 553, 554, 1054 ЦК, статтям 11, 33 ч.1 Закону «Про іпотеку» та пунктам 3.3.1 і 5.2 кредитного договору та п.6.1 договору іпотеки.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позов заявлено від імені позивача особою, яка не має повноважень на звернення суду з даним позовом, безпідставні.

Відповідно до п.2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів держави інтересів громадян або держави у суді у випадках, визначених законом.

Такі випадки передбачені, зокрема, ст. ст. 20, 33, 36-1 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 45 ЦПК, відповідно до якої прокурор може звертатися до суду із заявою про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або держави чи суспільних інтересів.

Підставою представництва інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Формою такого представництва є, зокрема, звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, або визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб; участь у розгляді судами справ; внесення апеляційного, касаційного подання на судові рішення або заяви про перегляд їх за нововиявленими обставинами.

Прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах та форму його здійснення (ч.5 ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру»).

ВАТ «Державний ощадний банк України» створено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1999 р. №876 «Про деякі питання управління Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України» шляхом перетворення Державного спеціалізованого Ощадного банку України у відкрите акціонерне товариство з метою створення умов для більш ефективної реалізації державою своїх прав власника і функцій держави. Засновником банка є держава в особі Кабінету Міністрів України і державі належить 100% акцій на всю суму статутного фонду.

Звертаючись з указаним позовом до суду за місцем проживання відповідачів, Вознесенський міжрайонний прокурор зазначав, що за зверненням керуючого міського відділення Банку прокуратурою було проведено перевірку, якою встановлено неналежне виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту. Оскільки у статутному фонді Банку 100% акцій належить державі, то несплата ОСОБА_4 зазначеної заборгованості шкодить інтересам держави, що і стало підставою для представництва інтересів держави прокурором.

З врахуванням наведеного, посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що у даній справі інтереси держави не порушуються, а порушуються лише інтереси Банку, є помилковими.

За такого колегія приходить до висновку, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Вознесенського міськрайонного суду від 19 жовтня 2010 р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом 20 днів може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Судді