15.06.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Головуючий в 1 інстанції Палькова В.М.
Доповідач Кутурланова О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2010 року колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Орловської Н.В.

: Суддів Кутурланової О.В.

ОСОБА_1

При секретарі Шевардіній К.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 18 січня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Сапфір», ОСОБА_3, ОСОБА_4, страхової компанії «Глобус» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, аподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2006 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Сапфір», третя еоба на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 .М. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо- транспортної пригоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що 31.07.2006 року о 09.15 годині на площі Перемоги у м. Херсоні сталося зіткнення автомобіля ДАФ - 95, д.н. ВТ 1385 AB, що перебував в оренді у ТОВ «Сапфір» під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля НОМЕР_1 під його керуванням.

Внаслідок ДТП, що сталася з вини водія ТОВ «Сапфір» ОСОБА_4, належний йому на праві власності автомобіль НОМЕР_1 зазнав значних технічних ушкоджень, у зв»язку із чим йому заподіяна матеріальна шкода на загальну суму 5049,43 грн., з яких 4089,45 грн. вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, 647,10 грн. - витрати на бензин, 266,88 грн. - визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля, 46 грн. - діагностика транспортного засобу.

Через пошкодження транспортного засобу та відмову відповідача у добровільному порядку відшкодувати завдані збитки він зазнав душевних страждань, у зв»язку із чим просив суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 1700 грн.

В ході розгляду справи позивач уточнював та доповнював заявлені позовні вимоги та остаточно просив суд стягнути з ТОВ «Сапфір» на його користь у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП - 4994,87 грн., витрати на визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля у сумі 266,88 грн., витрати на придбання запчастин до автомобіля після ДТП - 49 грн., три відсотки річних від простроченої суми - 230,65 грн., у відшкодування моральної шкоди - 5100 грн., судові витрати пов»язані з оплатою проведеної у справі судової авто- товарознавчої експертизи у сумі 500 грн., витрати на правову допомогу у сумі 1500 грн., витрата пов»язані з оплатою судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в загальній сумі 162 грн., витрати, пов»язані з переїздом до іншого населеного пункту для розгляду справи у сумі - 6276,81 грн., а всього 19985,21 грн.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 25 квітня 2008 року до участі у ркоду п< справі у якості співвідповідача залучено ОСОБА_3 (а.с. 155).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 28 квітня 2009 року ОСОБА_4 залучено до участі у справі у якості співвідповідача (а.с.294).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 05 червня 2009 року до участі у справі у якості сліввідповідача залучено СК «Глобус» (а.с.ЗЗЗ).

Справа розглядалася судом вдруге.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 18 січня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди стягнено 4994,87 грн., витрати, пов»я ані з проведенням експертизи у сумі 500 грн., оплатою судового збору у сумі 81 грн., а всього 5575,87 грн.

З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди стягнено 2500 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги та стягнути судові витрати з ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального прав, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині покладення на нього відповідальності за заподіяну позивачу моральну шкоду, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального права.

В письмових запереченнях ТОВ «Сапфір», ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не визнали, вважають їх безпідставними, просили апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню зі слідуючих підстав.

Покладаючи на відповідача ОСОБА_4 відповідальність за заподіяну позивачу внаслідок ДТП матеріальну шкоду, суд першої інстанції виходив з того, що саме з вини водія ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода.

Стягуючи кошти у відшкодування моральної шкоди з відповідача ОСОБА_3, суд керувався тим, що він, як власник джерела підвищеної небезпеки, передав у користування ОСОБА_4 транспортний засіб без будь-яких правових підстав.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки правильно встановивши обставини справи, суд прийшов до суперечливих висновків, ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що

під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що витратирснюють експлуатацію джерела б'двищєної небезпеки в силу права власності, повного розгляду господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності, тощо).

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.) а ОСОБА_6, володільцем джерела підвищеної небезпеки визнається лише та юридична чи фізична іоба, яка має відповідні юридичні підстави на володіння певним об»єктом, експлуатація якого участі у створює небезпеку завдання шкоди. Крім цього ці підстави повинні мати цивільно-правовий арактер (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо).

Судом першої інстанції встановлено, і це підтверджується наявними у справі доказами, що позов 31.07.2006 року о 09.15 годині на площі Перемоги у м. Херсоні сталося зіткнення автомобіля НОМЕР_2, належного на праві власності ОСОБА_3, яким керував ОСОБА_4 та автомобіля НОМЕР_1, належного на праві власності ОСОБА_2 під його керуванням.

Внаслідок ДТП, що сталася з і ини ОСОБА_4, належний ОСОБА_2 на праві шкоди іласності автомобіль НОМЕР_1 зазнав технічних ушкоджень, і, відповідно до іисновку судової автотоварознавчої експертизи вартість заподіяної позивачу матеріальної шкоди таном на час ухвалення рішення складає 4994,87 грн. (а.с.338-346).

При визначенні вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача та заподіяної йому судові іатеріальної шкоди, суд першої інстанції вірно взяв за основу висновок судової автотоварознавчої експертизи №1204 від 28.10.2009 року (а.с.338-363), а не висновок експертного дослідження від їсть 18.08.2006 року (а.с.5-9), оскільки судова автотоварознавча експертиза призначена та проведена у іідповідності до вимог ст.ст.143,144,147 ЦПК України. Крім того, з пояснень експерта ції в ОСОБА_7 вбачається, що при визначенні вартості відновлювального ремонту автомобіля шкоду, позивача він враховував усі виявлені в автомобілі пошкодження, пояснити чи у зв»язку з ДТП вони ного иникли не зміг (а.с.54,156).

Оскільки судовою атотоварознавчою експертизою визначено, що за цінами станом на

12.10.2009 року розмір матеріальної плоди, заподіяної власнику автомобіля ВАЗ 21099 внаслідок .його пошкодження при ДТП складає 4994,87 грн., суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля при проведенні експертного дослідження від 08.08.2006 року у сумі 266,88 грн., витрат,на придбання запчастин до автомобіля після ДТП на суму 949 грн., стягненні 3% та річних у сумі 230,65 грн.

Визначаючи особу належного відповідача у справі, суд першої інстанції обґрунтовано

ОСОБА_3 виходив з того, що підстав для стягнення з страхової компанії «Глобус» заподіяної позивачу матеріальної шкоди не має, оскільки між ОСОБА_2 та страховою компанією «Глобус» укладено договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умовами якого застраховано цивільно-правову відповідальність позивача (а.с.324), а відповідно до встановлених судом обставин, особою винною у ДТП є не ОСОБА_2, а ОСОБА_4, та дійшов вірного висновку про відсутність передбачених ст.6 ЗУ е, «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних в, транспортних засобів» підстав для стягнення з страхової компанії сум заподіяної позивачу матеріальної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ТОВ «Сапфір», суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що власником автомобіля НОМЕР_2 є ОСОБА_3, який не укладав жодних договорів щодо передачі транспортного засобу у користування ТОВ «Сапфір», автомобіль НОМЕР_2 на балансі ТОВ «Сапфір» не

перебуває, подорожній лист за № 150 ТОВ «Сапфір» не видавався, на час скоєння ДТП ОСОБА_4

І.М. не перебував у трудових відносинах з ТОВ «Сапфір» (а.с.155,162,189,333), у зв»язку із чим відсутні передбачені ст.ст.1172, 1187 ЦК України підстави для покладення на ТОВ «Сапфір» відповідальності за заподіяну позивачу икоду.

Разом з тим, встановивши, що 31.07.2006 року ОСОБА_4 керував належним ОСОБА_3 автомобілем ДАФ - 95, д.н. ВТ 1385 AB без будь-яких правових підстав (довіреність, оренда, тощо) та за відсутності неправомірного заволодіння ним транспортним засобом, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність підстав для покладення на ОСОБА_4 заподіяної позивачу внаслідок ДТП матеріальної шкоди, оскільки за наведених обставин та відповідно до вимог ст.1187 ЦК України, роз»яснень, даних у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» особою, яка зобов»язана відшкодувати шкоду, заподіяну позивачу джерелом підвищеної небезпеки є ОСОБА_3, як власник транспортного засобу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 у цій частині та вважає необхідним рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 18 січня 2010 року скасувати в частині стягнення суми відшкодування матеріальної шкоди та судових витрат з ОСОБА_4 та відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди і ухвалити у цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди заподіяної ДТП 4994,87 грн. та відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на те, що через пошкодження транспортного засобу та відмову відповідача у добровільному порядку відшкодувати завдані збитки він зазнав душевних страждань, у зв»язку із чим просив суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 5100 грн.

Однак, з матеріалів справи вбачається та не заперечувалося ОСОБА_5 в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_3 неодноразово протягом розгляду справи пропонував позивачу відшкодувати матеріальну шкоду у сумі 2000 грн., на що позивач не погоджувався, вважаючи, що заподіяна йому матеріальна шкода складає 5049,43 грн.

Оскільки судовою автотоварознавчою експертизою встановлено, що станом на 31.07.2006 року заподіяна позивачу внаслідок ДТЧ матеріальна шкода складала 2932,34 грн. та враховуючи намагання відповідача у зазначеному розмірі відшкодувати заподіяні позивачу збитки і відмову/ позивача від запропонованого відшкодування, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 2500 грн. є завищеним, визначеним без урахування зазначених обставин справи, які вплинули на тривалий її розгляд та у зв»язку із цим приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 у цій частині підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача моральної шкоди підлягає зміні, розмір відшкодування моральної шкоди зменшенню до 1000 грн.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати, пов»язані з оплатою судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в загальній сумі 307,5 грн. (а.с.18- 20259,260,392), витрати, пов»язані з проведенням судової автотоварознавчої експертизи у сумі 500 грн. (а.с.379).

Посилання ОСОБА_5 на понесені ним витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги у сумі 1500 грн. колегія суді в до уваги не приймає, оскільки доказів фактичної сплата зазначеної суми (квитанція, прибутковий ордер, т.і.) не надано, як і доказів того, що його представник ОСОБА_8 (а.с.112,185) є фахівцем у галузі права та відповідно до чинного законодавства може надавати правову допомогу. шсі

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо безпідставної відмови суду першої інстанції у стягненні з ОСОБА_3 понесених ним витрат на придбання паливно-

М2

чим мастильних матеріалів, пов»язаних з переїздом з місця проживання до місця розгляду справи у сумі 6276,81 грн. колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

За змістом ст.ст.79,85,88 ЦПК України, документально підтверджені витрати сторони,

пов»язані з переїздом до іншого населеного пункту відносяться до витрат, пов»язаних з розглядом справи, граничний розмір їх компенсації встановлюється Кабінетом Міністрів України і .став присуджується судом стороні, на користь якої ухвалено рішення.

Пунктом 5 додатку до постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри

компенсації витрат, пов»язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27.04.2006 року №590 визначено, що витрати пов»язані з ови Переїздом до іншого населеного не можуть перевищувати встановлені законодавством норми дами відшкодування витрат на відрядження.

Згідно п.6 постанови Кабінету Міністрів України «Про норми відшкодування витрат на

відрядження в межах України та за кордон» від 23.04.1999 року № 663 та п.1.7. Інструкції про службове відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, витрати на проїзд до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, повязаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті.

Пунктом 1.12 зазначеної Інструкції передбачено, що витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що підтверджують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій).

За наведених обставин колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги щодо компенсації понесених позивачем витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів, пов»язаних з переїздом на власному транспорті з місця проживання до місця розгляду справи, оскільки чинне законодавство встановлює граничний розмір такої компенсації та визначає, що витрати пов»язані з переїздом до іншого населеного пункту не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження, тому при визначенні їх розміру слід виходити не з фактичних витрат, а з розміру вартості проїзду автомобільним транспортом загального користування (крім таксі).

Оскільки позивачем не надано доказів розміру вартості проїзду автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) у дні розгляду справи судами першої та апеляційної 006 інстанцій, колегія суддів приходить до висновку, що понесені ним витрати пов»язані з переїздом 'чи До іншого населеного пункту відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.303,307,309,314 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 ча (ОСОБА_9 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 18 січня 2010 року скасувати в Щетині стягнення суми відшкодування матеріальної шкоди та судових витрат з ОСОБА_4 та М. Мдмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та [ікоди і ухвалити у цій частині нове ріп ення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди

задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

ОСОБА_9 у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ДТП - 4994,87 грн.,удові витрати у справі пов»язані з оплатою судового збору та витрати на ІТЗ в загальній сумі 07,5 грн., витрати, пов»язані з проведенням судової експертизи в сумі 500 грн.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 18 січня 2010 року в частині го стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 1500 грн. змінити, зменшивши суму відшкодування моральної шкоди до 1000 грн. та рахувати, всього з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 6802,37 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування

матеріальної шкоди відмовити.

В іншій частині рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 18 січня 2010 року залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді