Справа №2-а-4238/09 29.07.2010 29.07.2010 29.07.2010
Справа № 22ц-3942/ 2010року. Головуючий у 1-й інстанції Тихонова Н.С.
Категорія 57 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 липня 2010 року. м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Шолох З.Л. та Мурлигіної О.Я.,

із секретарем судового засідання Голубкіною О.О.,

у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва переглянула постанову місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2009 року, ухвалену за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва (далі управління ПФУ) про захист соціальних прав дітей війни.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши у межах оскарження обставини та докази, якими сторони їх стверджували, -

в с т а н о в и л а:

6 лютого 2009 року ОСОБА_2 предявила позов до управління ПФУ, в якому зазначила, що за правовим статусом є дитиною війни, а тому, відповідно до ст. 6 Закону України від 18 листопада 2004 року Про соціальний захист дітей війни (далі - ОСОБА_3 від 18 листопада 2004 р.), має право на підвищення до пенсії, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Оскільки відповідач у 2006 2007 роках підвищення у належному розмірі не виплачував, то просила зобовязати того провести його нарахування та виплатити.

Постановою місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2009 року на управління УПФ покладено обовязок здійснити нарахування підвищення у розмірі 30% надбавки до мінімальної пенсії за віком з 2 квітня по 31 грудня 2006 року та з 9 липня по 31 грудня 2007 року.

В апеляційній скарзі управління ПФУ, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просило постанову суду скасувати і ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із наступних підстав.

Так, Конституційний Суд України в рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному.

Зазвичай, наступний у часі акт повинен містити застереження щодо повного або часткового скасування попереднього, а якщо такого застереження немає, то за правилами дії закону в часі, з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Статтею 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни (у редакції на час набрання ним чинності) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Проте, п. 17 ст. 77 Закону України від 20 грудня 2005 р. Про Державний бюджет України на 2006 рік з метою приведення окремих норм законів у відповідність з названим законом було зупинено на 2006 рік дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

У подальшому, Законом України від 19 січня 2006 р. Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік із положень Закону України від 20 грудня 2005 року Про Державний бюджет України на 2006 рік названий пункт було виключено, а новою редакцією ст. 110 цього ж Закону установлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, запроваджуються у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

ОСОБА_3 було опублікований 22 березня 2006 року і він набрав чинності 2 квітня 2006 року.

Таким чином, з 2 квітня 2006 року стаття 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни знову почала діяти. Але підвищення пенсії або щомісячного довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як визначив законодавець, могло здійснюватися лише за певних умов, зокрема: поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Протягом 2006 року Кабінетом Міністрів України рішення на виконання вимог ст. 110 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік не приймалися, а тому пільги для дітей війни, передбачені ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, у 2006 році запроваджені не були.

В свою чергу, п. 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 року № 489-У Про Державний бюджет України на 2007 рік дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни на 2007 рік було зупинено. При цьому, ст. 111 Закону № 489-У встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни - виплачується особам, які є інвалідами, у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Проте, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 р. №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) положення п. 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 року. Про Державний бюджет України на 2007 рік щодо зупинення на 2007 рік дії ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Після прийняття Конституційним Судом України вказаного рішення знову почали діяти положення ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни в редакції набрання ним чинності, тобто з цього часу відновилось право позивача на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до статті 150 та ч. 2 ст. 152 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковими до виконання на території України. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином у 2007 році діти війни мають право на отримання підвищення до пенсії у розмірах, визначених ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, з 9 липня і до 31 грудня 2007 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, яким визначено статус дитини війни.

Їй у 2006 році підставно, а, у 2007 році, в періоди дії ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, безпідставно - управлінням ПФУ підвищення до пенсії не виплачувалося.

За такого, право позивачки на соціальні виплати у названий період 2007 року підлягало судовому захисту.

Зазначено вірно констатував і місцевий суд.

Проте, у резолютивній частині свого рішення, висновок щодо нарахування у 2007 році підвищення до пенсії судом виписано нечітко, що приводить до його неоднозначного тлумачення, а, відповідно, і до тяганини при виконанні. Тому у цій частині рішення підлягає зміні, шляхом викладення в новій редакції.

В той же час, суд помилково поклав на відповідача обовязок щодо нарахування підвищення до пенсії за 2006 рік, а тому у цій частині постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову в задоволенні цієї вимоги.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни колегія не приймає до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом не розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів УПФ, оскільки суди не ухвалювали рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2009 року в частині відмови у визнанні протиправними дій (бездіяльності) управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_4 за період з 09 липня 2007 року і по 31 грудня 2007 року підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком та покладення на нього обовязку нарахувати підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 2 квітня до 31 грудня 2006 року скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовної вимоги про покладення на управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва обовязку нарахувати підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за 2006 рік.

Визнати протиправними дії (бездіяльність) управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_4 за період з 09 липня 2007 року і по 31 грудня 2007 року підвищення пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком

Постанову районного суду в частині покладення іншого зобовязання на управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва змінити, виклавши в новій редакції.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_4 з 9 липня 2007 року і по 31 грудня 2007 року з підвищенням на 30% мінімальної пенсії за віком за розміром, встановленим ч. 1 ст. 28 Закону України від 9 липня 2003 р. Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, і провести відповідні виплати.

В іншій частині постанову районного суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий Судді: