Справа №22-ц-276/10 Суддя-доповідач - Ведмедь
УХВАЛА

23 березня 2010 року м.Суми

колегія судд ів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Сумської області у складі:

головуючого - Смирнової Т.В.,

суддів - Ведмедь Н.І., Ільченко О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 24 листопада 2009 року про зизнання мирової угоди

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Відділ у справах дітей Виконавчого комітету Лебединської міської ради, про встановлення місця проживання малолітньої дитини,

встановила:

Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 24 листопада 2009 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, згідно з якою визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в обох батьків ОСОБА_2 і ОСОБА_1 по дві доби у кожного. Служба у справах дітей Виконавчого комітету Лебединської міської ради не заперечує проти визначення такого порядку проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Від решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовився. Судові витрати, які сторони понесли по справі, вони взяли на себе.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення місця проживання малолітньої дитини закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою визначити місце проживання малолітнього сина з нею. При цьому вказує, що позивач формує у сина негативну думку про неї. Крім того, вказує, що її син перебуває на диспансерному обліку, а тому потребує постійного догляду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і перевіривши ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Визнаючи мирову угоду суд першої інстанції виходив з того, що сторони досягли згоди щодо визначення місця проживання їх малолітнього сина.

Втім, з таким висновком суду погодитися неможна з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 липня 2009 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1, який у подальшому змінив. Просив визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 з обома батьками по два дні у кожного.

24 листопада 2009 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 уклали мирову угоду, яку подали до

суду першої інстанції.

2

У відповідності з ч.1 ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами спору з метою врегулювання на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та предмету позову.

На сьогоднішній день спір між сторонами з приводу визначення місця проживання їх сина не врегульовано, а укладена мирова угода має формальний характер.

З урахуванням викладеного оскаржувану ухвалу не можна визнати законною і обгрунтованою, а тому на підставі п. 4 ч. 2 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню з передачею справи на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись п. 4 ч. 2 ст. 307, п. З ч. 1 ст. 312, ст. 315 ЦПК України, колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 24 листопада 2009 року про визнання мирової угоди в даній справі скасувати, а справу направити до цього ж суду для розгляду по суті в іншому складі суду.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає, так як не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий -

Судді-