Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2010 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Кругового О.О., при секретарі Гальченко О.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

його представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача Жмуренко А.В.,

представника третьої особи Слінько І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Павлограді, третя особа відкрите акціонерне товариство «Павлоградвугілля» про перерахунок відшкодування шкоди працівнику в разі ушкодження здоров`я -

ВСТАН О В И В :

ОСОБА_3 (надалі позивач) звернувся з позовом до суду про церерахунок відшкодування шкоди працівнику в разі ушкодження здоров`я. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що за час роботи прохідником п`ятого розряду на державному відкритому акціонерному товаристві «Шахта «Тернівська» дочірньому підприємстві державної холдингової компанії «Павлоградвугілля», правонаступником якого є Відкрите акціонерне товариство «Павлоградвугілля» він захворів на професійне захворювання - дискогенна попереко - крижова полірадікулопатія з вираженими статико - динамічними порушеннями та больовим синдромом, про що було складено акт за формою П-4 від 18.01.1996 року. 04.03.1996 року МСЕК позивачу було встановлено 50% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом третьої групи у зв`язку з цим ушкодженням здоров`я. 23.03.2001 року при освідченні у МСЕК позивачу було зменшено відсоток втрати професійної працездатності до 40 % та визнано інвалідом третьої групи безстроково. 18.09.2008 року цри останньому освідченні у МСЕК позивачу було встановлено 50% втрати професійної працездатності. Позивач посилається на те, що відкрите акціонерне товариство «Павлоградвугілля» (далі третя особа) нарахувала та сплачувала йому щомісячне відшкодування втраченого заробітку, а з серпня 2001 року відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Павлограді (надалі відповідач) продовжує відшкодовувати позивачу шкоду внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві. Проте з такими розмірами розрахунків відшкодування шкоди внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, які провадились третьою особою та провадяться відповідачем позивач не згоден, вважає, що вони є суттєво меншими від належних йому до виплати сум щомісячної виплати. Позивач вважає, що після настання в нього права на відшкодування шкоди внаслідок ушкодження здоров`я по професійному захворюванню з 04.03.1996 року - дня, яким висновком МСЕК йому було вперше встановлено відсоток втрати професійної працездатності, він має право за своїм бажанням обирати відпрвідний період середньомісячного заробітку для обчислення відшкодування шкоди, що передував першому або повторному ушкодженню здоров`я. Позивач вважає, що розмір заробітку для проведення відшкодування шкоди третьою особою після встановлення відсотка втрати професійної працездатності повинен бути його особистим, а саме його середньомісячним заробітком за три повні календарні місяці до 04.03.1996 року року - до встановлення стійкої втрати професійної працездатності - в розмірі 46366320 карбованців або 463,66 грн. Також позивач вважає, що після такого розрахунку розмір відшкодування втраченого ним заробітку повинен коригуватись у разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників підприємства, де він працював, а саме на коефіцієнти 2,38 з 01.04.1996 року, 1,1458 з 01.07.1998 року, НОМЕР_1 з 1.09.1999 року, НОМЕР_2 з 01.07.2000 року; станом на 01.04.2001 року - щомісячна страхова виплата, яка повинна була проводитись відповідачем відповідачем повинна становити 888,42 гри., а станом на 01 червня 2010 року розмір щомісячної страхової виплати позивача повинен становити 3800,98 грн.

Позивач ставить питання про встановлення нового розміру щомісячної страхової виплати, яка провадиться відповідачем на його користь, в розмірі 3800,98 грн. з 01 червня 2010 року, та про ' стягнення з відповідача недоплати в розмірі 164461,24 грн.

У судовому засіданні позивач свій позов підтримав і просив суд повністю задовольнити його позовні вимоги. Представник позивача наголосив суду про грубі порушення права позивача на вірне відшкодування шкоди внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві і також просив суд повністю задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача позов не визнав, вважаючи, що підприємство вірно нарахувало та виплатило позивачу суми по відшкодуванню шкоди, а відділенням цей розмір сплачується ^позивачу з врахуванням вимог ст.29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»; а також тому, що позивачем пропущено термін позовної давності для звернення до суду і безпідставно використано в розрахунку коефіцієнт 2,38 з 01.04.1996 року.

Представник третьої особи також не визнав позов і просив суд повністю відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на доводи приведені в письмових поясненнях та зазначених в судовому засіданні, зазначаючи про те, що розмір відшкодування шкоди було визначено та перераховано на коефіцієнти вірно, що підстав для перерахування цього розміру немає.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позивачу слід відмовити в задоволенні позову повністю з таких підстав:

Встановлено, за тривалий час роботи на підприємствах вугільної промисловості в умовах впливу шкідливих факторів позивач захворів на професійні Захворювання, про що складено акт за формою П-4 18.01.1996року.

В зв`язку з ушкодженнями здоров`я позивач не однократно проходив огляд в МСЕК і йому встановлювався відсоток втрати професійної працездатності, а саме:

Висновком МСЕК від 04.03.1996 року позивачу було встановлено 50% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом третьої групи у зв`язку з професійним захворюванням. 23.03.2001 року при освідченні у МСЕК позивачу було встановлено 40 % втрати професійної працездатності та визнано інвалідом третьої групи безстроково. 18.09.2008 року при останньому освідченні у МСЕК позивачу було встановлено 50% втрати професійної працездатності безстроково.

Третьою особою було призначено та сплачувалось позивачу відшкодування шкоди.

Щодо розміру середньомісячного заробітку, визначеного третьою особою для проведення ^відшкодування шкоди позивачу суд приходить до висновку про неможливість задоволення цієї "частини позову з таких підстав:

Відповідно до п.4 п.п.1 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків» затверджених Постановою КМ України №472 від 23.06.1993 року відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров`я складається з виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності. Відповідно до п.9 Правил... розмір відшкодування втраченого потерпілим заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який він мав до ушкодження здоров`я. Утрачений заробіток або його частина відповідно до ступеня втрати професійної працездатності виплачується власником у повному розмірі, тобто без урахування розміру пенсії по інвалідності, а також незалежно від одержуваних потерпілим інших видів пенсій, заробітку (доходу) і стипендії, .визначений розмір втраченого заробітку або відповідна його частина залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності коригуванню у бік зменшення не підлягає. Відповідно до п.22 п.п. 1 Правил... середньомісячний заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або відповідної його частини) визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а при професійному захворюванні стійкій втраті професійної працездатності. Відповідно до п.22 п.п. 4 Правил... Середньомісячний заробіток у зазначений період підлягає коригуванню на час встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності з урахуванням підвищення тарифних ставок, посадових окладів відповідних працівників виробничого підрозділу (дільниці, цеху) підприємства, де працював потерпілий до моменту ушкодження здоров`я, або індексації доходів відповідно до чинного законодавства.

Щодо застосування коефіцієнту 2,38 для підвищення щомісячної суми відшкодування шкоди з 01.04.1996 року суд приходить до висновку про неможливість застосування цього коефіцієнту за наступних підстав.

Відповідно до абз.5 п.28 Правил... перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводиться у разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств.

Пунктом 1 Указу Президента України від 9 січня 1996 року Про додаткові заходи щодо матеріального і морального заохочення працівників вугільної промисловості Кабінету Міністрів України за погодженням з об`єднанням галузевих профспілок доручено, зокрема, визначити умови оплати праці, розміри тарифних ставок і схеми посадових окладів працівників вугільної промисловості та шахтного будівництва з урахуванням умов складності праці, здійснивши їх перегляд з метою збільшення у межах наявного фонду споживання; установити граничні розміри надбавок, доплат, премій і винагород для підвищення частини тарифу у середньомісячній заробітній платі працівників вугільної промисловості не менш як до 70 відсотків, маючи на увазі, що зазначені розміри можуть збільшуватись у колективних Договорах підприємств за рахунок прибутку, що залишається у розпорядженні підприємств після сплати податків та інших платежів.

На виконання зазначеного Указу Президента та відповідно до доручення Кабінету Міністрів України від 15 січня 1996 року № 469/1 Міністр вугільної промисловості затвердив наказ від 4 березня 1996 року Про додаткові заходи матеріального стимулювання працівників вугільної промисловості за погодженням із співвласниками галузевих профспілок. Пунктом 1.3 указаного наказу працівникам роз`яснено, що збільшення тарифних ставок і окладів здійснюється з метою збільшення частки тарифів у середньомісячній заробітній платі в межах наявного фонду споживання за рахунок: вартості здешевлення харчування; зміни порядку оплати за нормативний час пересування у шахті від ствола до робочого місця і в зворотному напрямку; встановлення граничних розмірів надбавок доплат, премій та винагород. Згідно з п. 1. 4 цього наказу передбачено, що збільшення розмірів тарифних ставок слід здійснити в межах фонду споживання, визначеного в порядку, встановленому Положенням з планування та утворення фонду споживання на підприємствах вугільної промисловості, запровадженим наказом Мінвуглепрому від 29 лютого 1996 року № 70.

При цьому в зазначеному наказі Мінвуглепрому від 4 березня 1996 року не вироблено 'у механізм здійснення перерахунку розмірів відшкодування шкоди працівникам і вказаний наказ не містить положення про необхідність підвищення тарифної ставки саме на коефіцієнт 2,38.

Пунктом 28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено перелік підстав для перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу), до яких віднесено: зміну ступеня втрати професійної працездатності; зміну складу сім`ї померлого; підвищення мінімального розміру заробітної плати в порядку, визначеному законодавством; підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових підприємств, а також заробітної плати відповідно до колективного договору.

Згідно з роз`ясненнями Міністерства праці України від 13 вересня 1996 року № 06-3138, Головної державної інспекції праці Міністерства праці України від 17 жовтня 1997 року №02/2- 4171 і доповнень до Угоди по тарифах трудових і соціальних гарантіях між Мінвуглепромом і галузевими профспілками вугільної промисловості від 18 листопада 1997 року в тих випадках, коли при черговому перерахуванні відшкодування шкоди потерпілим на виробництві при виконанні ними трудових обов`язків, пов`язаному з підвищенням тарифних ставок (посадових окладів) на підприємстві, установі організації, перерахований на 100 % втрати професійної працездатності розмір відшкодування шкоди перевищує реальну заробітну плату відповідного * працівника, розмір відшкодування шкоди потерпілому визначається із середньомісячної заробітної плати відповідного працівника (після проведення підвищення тарифних ставок) при умові, що він відпрацював повний календарний місяць, або у перерахунку на повний календарний місяць роботи. При цьому перерахований розмір відшкодування шкоди в розрахунку на 100 % втрати професійної працездатності не повинен перевищувати реальної заробітної плати відповідного працівника за цей період, даний середньомісячний заробіток відповідного працівника є визначальним для проведення перерахунку відшкодування втраченого заробітку.

Зважаючи на ці положення закону, Верховний Суд України 01.квітня 2002 року надав , роз`яснення, які рекомендують застосовувати положення п. 28 «Правил відшкодування» відносно того, що перерахований або нарахований розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може бути більшим від середньомісячного заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у перерахунку на повний календарний місяць роботи.

Отже, розмір втраченого заробітку підлягає перерахуванню, якщо відбулося реальне підвищення тарифних ставок (окладів), а перерахований розмір відшкодування шкоди в розрахунку на 100 % втрати професійної працездатності не повинен перевищувати реальної заробітної плати відповідного працівника за цей період.

Позивач на зазначене уваги не звернув і провів коригування розміру втраченого заробітку з указівкою на коефіцієнти підвищення тарифних ставок, не перевіривши при цьому: чи відбулося реальне підвищення тарифних ставок (окладів), чи не перевищує перерахований розмір відшкодування шкоди реальної заробітної плати відповідного працівника.

Відповідно до довідки третьої особи від 13.07.2010 № 1179 з 01.04.1996 року на підприємстві „було застосовано коефіцієнт 2,38 для підвищення заробітної плати, але при цьому фактичне підвищення розміру заробітної плати не відбулося.

Тому перерахунок розміру щомісячної суми відшкодування шкоди внаслідок ушкодження здоров`я позивачу з 01.04.1996 року на коефіцієнт 2,38 робити не можна.

Щодо перерахунку розміру щомісячної суми відшкодування шкоди третьою особою на коефіцієнти 1,1458 з 01.07.1998 року, НОМЕР_1 з 1.09.1999 року, НОМЕР_2 з 01.07.2000 року суд приходить до висновку про неможливість задоволення цієї частини позову з таких підстав:

Фактично суд дійшов висновку про вірність нарахування розміру відшкодування шкоди на час виникнення спірних правовідносин та про неможливість застосування з 01.04.19896 року коефіцієнту 2,38. Відповідно до абз.5 п.28 Правил... перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводиться у разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств. Відповідно до змін, внесених в цю норму Постановою Кабінету Міністрів України №1100 від 03 жовтня 1997 року, вбачається, що перерахований або нарахований розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може бути більшим від середньомісячного заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у перерахунку на повний календарний місяць роботи.

З довідки третьої особи від 13.07.2010 № 1179 вбачається, що після перерахунку середня заробітна плата відповідного працівника по шахті становила:

-станом на липень місяць 1998 року - 496,20 грн.;

-станом на вересень 1999 року - 469,26грн.;

-станом на липень 2000 року - 510,37 грн..

Позивачем в своєму розрахунку не враховано вимоги цієї норми і проведено розрахунок без застосування обмежень, внесених Постановою KM України №1100 від 03.10.1997 року, тому такий перерахунок провести неможна.

%

На час виникнення спірних правовідносин (на такі правовідносини) поширювався трирічний строк позовної давності відповідно до Цивільного Кодексу України 1963 року.

Позивач не зазначив, у чому полягає поважність пропуску встановленого ст.71 ЦК України 1963 року трирічного строку звернення до суду за захистом своїх прав та не врахував вимоги п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України 2003 року і п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

Суд приходить до висновку що позивач був належним чином ознайомлений призначеного йому відшкодування шкоди, яким чітко зазначено розмір його середнього заробітку для призначення виплат по відшкодуванню шкоди, оскільки він на протязі багатьох років щомісячно отримував призначені йому суми. Такі обставини свідчать про обізнаність позивача на час нарахування та на момент початку виплати належних сум відшкодування шкоди призначених відповідно до призначеного йому відшкодування шкоди. Окрім того, судом також встановлено в судовому засіданні і підтверджено позивачем, що з позовом про відшкодування шкоди спричиненої втратою працездатності до відповідачів та тертьої особи від звертався ще з березня 2006 року. Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України 2003 перебіг строку позовної давності також не відбувся.

За вищезазначених обставин, суд приходить до висновку, що вимогу про перерахунок середнього заробітку для призначення страхових виплат по правовідносинам 1996 року поширюється дія ст.71 ЦК України 1963 року, відповідно до якої в позивача вже минув трирічний термін звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки спірні правовідносини виникли в той час, а саме у 1996 році, коли на них поширювався термін позовної давності в три роки.

Із зазначеного вище, суд вважає, що у суду відсутні підстави для задоволення позову у поновленні пропущеного строку на звернення до суду та стягнення сум відшкодування шкоди з відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10,57-61,76, 88, 209,212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Павлограді, третя особа відкрите акціонерне товариство «Павлоградвугілля» про перерахунок відшкодування шкоди працівнику в разі ушкодження здоров`я.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які не були присутні при його оголошення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.О. Круговий