Апеляційний суд Житомирської області
19 травня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого - судді: Олексієнка М.М., суддів: Кашапової Л.М., Снітка С.О., при секретарі судового засідання: Ганько Ю.І., з участю:
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу управління праці та соціального населення Богунської районної ради м. Житомира (надалі - Управління праці) на постанову Народицького районного суду Житомирської області від 14 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці про стягнення компенсації, передбаченої ст.39 Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі - Закон №796-12),
У квітні 2009 року ОСОБА_1 звернулась в,-суду з позовом до Управління праці про стягнення доплати до заробітної плати, посилаючись на те, що вона, будучи потерпілою від аварії на Чорнобильській АЕС, в 2007 році працювала у зоні безумовного (обов'язкового) відселення, тому має право на доплату до заробітної плати у розмірах, передбачених ст.39 Законом №796-12. Проте, відповідачем нарахування проведено у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №836 від 10.02.1996 року (надалі - постанова КМУ №836), що привело до порушення її прав. За проведеними підрахунками не доплачено 8035,54 грн., які просить стягнути.
Постановою Народицького районного суду від 14.12.2009 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Управління праці щодо виплати коштів у розмірах, передбачених постановою КМУ №836. Стягнуто на користь позивачки за період з 01.07.2007 року по 31.12.2007 року 8035,54 грн. доплату до заробітної плати, передбачену ст.39 Закону №796-12.
В апеляційній скарзі представник Управління праці просить постанову районного суду скасувати і ухвалити нову про відмову у задоволенні позову. Вказує на те, що доплати позивачу, як особі, яка працювала на території
радіоактивного забруднення виплачувались в розмірах, передбачених постановою КМУ №836, що відповідає вимогам ст.62 Закону №796-12. Суд не звернув увагу на головного розпорядника бюджетних коштів за програмами, пов'язаними із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яким є Міністерство праці та соціальної політики України. Виплати компенсацій і допомог, передбачених Законом №796-12, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2000 року №987 працюючим громадянам здійснюють підприємства, установи, організації, в яких вони працюють, а не Управління праці.
З'ясувавши обставини справи в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, з наступних підстав.
Судом вірно встановлено, що відповідачка, будучи потерпілою від аварії на Чорнобильській АЄС, працював на території радіоактивного забруднення, тому мала право отримання компенсаційних виплат, передбачених Законом №796-12.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставні.
Законом №796-12 встановлено компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зокрема, згідно ст.39 згаданого закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), громадянам, які працюють на території радіоактивного забруднення, проводиться доплата в кратному розмірі від мінімальної заробітної плати в Україні.
Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру виплат застосуванню підлягає саме Закон №786-12, а не постанова КМУ №836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.
Призначення та виплата соціальної допомоги, компенсацій та інших соціальних виплат, установлених законодавством, здійснюється органами праці та соціального захисту населення, які діють відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 30.05.2007 року №790 „Про затвердження типових положень про Головне управління праці та соціального населення обласної, Київської міської, управління праці та соціального населення Севастопольської міської і про управління праці та соціального захисту населення районної, районної у м. Києві та - Севастополі державної адміністрації". Тому суд, з урахуванням положень згаданої постанови, правомірно визначив відповідача в особі місцевого управління праці та соціального захисту населення.
Не переконливими є доводи відповідача про необхідність стягнення компенсації з підприємства, де працює позивач.
Відповідно до п.2 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №936 від 20 вересня 2005 року, розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня за програмами визначаються Міністерство праці та соціальної політики Автономної Республіки Крим, головні управлінн
праці та соціального захисту населення обласних, Головне управління соціального захисту населення Київської міської, управління (відділи) праці та соціального захисту населення районних (міських) держадміністрації, виконкомів міських, районних у містах рад, Фонд соціального захисту інвалідів. Підприємства, виходячи з положень ч.З п. 6 цього Порядку лише до 25 числа місяця, за яким здійснюється нарахування, подають до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат, пов'язаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів, де зазначають, окрім іншого, відомості про нараховані виплати, суму компенсації та вид допомоги. Уповноважений орган, яким є відповідне управління праці та соціального захисту населення, перевіряє, реєструє, обліковує розрахунки та подає органам Державного казначейства платіжні документи для здійснення відповідних видатків, що провадяться в установленому законодавством порядку.
За даних обставин, постанова суду є обґрунтованою, відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, тому підстав до її скасування немає.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст.ЗОЗ, 304, п.1 ч.І ст.307, ст. ст.308, 315, 324 ЦПК України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира відхилити, а постанову Народицького районного суду від 14 грудня 2009 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня набрання законної сили.