20.12.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Категорія: 52 Доповідач Прокопчук Л.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року грудня місяця «20» дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Семиженка Г.В.

Суддів: Прокопчук Л.П.,

ОСОБА_2

при секретарі Устименко Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Високопільського районного суду Херсонської області від «30» червня 2010 року та додаткового рішення від 10 листопада 2010 року у справі

за позовом

ОСОБА_3 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та недоплаченої заробітної плати, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

23 квітня 2007 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з надалі уточненим позовом до відповідача СТОВ «Нива» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та недоплаченої заробітної плати, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування посилалася на те, що з 20 травня 2006 року працювала у відповідача охоронником автогаражу з оплатою в розмірі мінімальної заробітної плати.

22 березня 2007 року вона була ознайомлена з наказом від 17 березня 2007 року про звільнення з займаної посади за ст. 175 КЗпПУ та про надання їй іншої роботи робочої комплексної бригади.

25 березня 2007 року вона не була допущена до роботи в якості охоронника, тому в подальшому на роботу не виходила.

16 травня 2007 року, при отриманні трудової книжки, довідалася, що її звільнено з займаної посади за прогули наказом №17 від 16 травня 2007 року.

Вважає, що адміністрація товариства видала цей наказ з метою ухилення від відповідальності за незаконне звільнення в березні 2007 року та у відповідь на її звернення до суду.

Незаконним звільненням їй завдано моральної шкоди, яку позивачка визначила у розмірі 5000 грн.

Крім того, за період роботи у відповідача з травня 2006 року до 22 березня 2007 року їй недоплачена заробітна плата за роботу в нічний час та з перевищенням норми робочого часу у розмірі 6502 грн. 53 коп.

Відповідач також зобовязаний сплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу незаконного звільнення до дня постановлення рішення судом.

Рішенням Високопільського районного суду від 30 червня 2010 року та додатковим рішенням від 10 листопада 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на недоведеність обставин, що мають значення для справи та на невідповідність висновків суду обставинам справи, просила його скасувати і ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала з підстав, викладених у ній.

Вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, представник СТОВ «Нива», просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що 05 березня 2007 року на зборах засновників СТОВ «Нива» було прийнято рішення про скорочення чисельності охоронників автогаражу.

На виконання рішення зборів засновників позивачка ОСОБА_3 наказом №9 від 17 березня 2007 року попереджена про звільнення з займаної посади.

На думку колегії вказаний наказ хоч і має недоліки та є юридично неграмотним, проте вірно визнаний судом першої інстанції як таким, що прийнятий у відповідності до вимог ч.1 ст. 492 КЗпП України.

Недоліки наказу №9 від 17 березня 2007 року були виправлені наказом №10 від 29 березня 2007 року, згідно з яким позивачка попереджена про звільнення з роботи з 29 травня 2007 року згідно п.1 ст.40 КЗпПУ у звязку зі скороченням чисельності працівників.

Той факт, що ОСОБА_3 не була звільнена з займаної посади з 17 березня 2007 року підтверджується як вищевказаним наказом, так і тим, що позивачка продовжувала працювати до 23 березня 2007 року, що слідує із табеля робочого часу за березень 2007 року /а.с. 104/. А крім того, за відсутність на робочому місці 22 березня 2007 року у період з 1000 до 1300 години вона була притягнута до дисциплінарної відповідальності /а.с. 13,16/.

За видачею трудової книжки звернулася лише 16 травня 2007 року, тобто після ознайомлення з наказом про звільнення.

Оскільки позивачка з 23 березня 2007 року не виходила на роботу, то прийняття наказу №17 від 16 травня 2007 року про звільнення ОСОБА_3 з посади охоронника автогаражу за прогули є правильним, однак лише в частині посилання в ньому як на підставу для звільнення доповідної завідуючого автогаражем від 03 травня 2007 року.

За змістом цієї доповідної позивачка не виходила на роботу з 23 березня 2007 року /а.с. 57/.

Щодо посилання в наказі №17 на доповідну завідуючого гаражем від 22 березня 2007 року, то на її підставі позивачка вже була притягнута до відповідальності згідно з наказом №9/1 від 23 березня 2007 року /а.с. 16/, тому в цій частині доводи апеляційної скарги хоч і є обґрунтованими, проте прийнятими до уваги не можуть бути, бо невихід ОСОБА_3 на роботу без поважних причин з 23 березня 2007 року до 16 травня 2007 року підтверджений долученими до справи доказами.

Безпідставними, на думку колегії, є посилання позивачки на акти від 27 і 28 січня 2007 року /а.с. 34,35/ (складені до наказу №9 від 17 березня 2007 року) та від 25 березня 2007 року /а.с.37/ про не допуск її до робочого місця, оскільки за їх змістом до роботи ОСОБА_3 не допускали охоронники автогаражу, а завідуючий автогаражем повідомив про її звільнення та прийняття на цю посаду іншої особи, однак ні охоронник, ні завідуючий автогаражем не є представниками адміністрації СТОВ та за бажанням позивачки такі перешкоди могли бути усунені керівником товариства, про що вірно зазначив у своєму рішенні суд першої інстанції.

Оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про поновлення на роботі, то правильними є і рішення суду про відмову у задоволенні і цих позовних вимог ОСОБА_3

Не обґрунтованими, на думку колегії, є і доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду щодо відмови у стягненні недоплаченої заробітної плати у період роботи позивачки на підприємстві з травня 2006 року по 22 березня 2007 року.

Із розрахунку про невиплату /а.с. 95/ заробітної плати слідує, що ця недоплата складається із недоплати за роботу в нічний час та за роботу з перевищенням норми робочого часу.

Однак, будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин позивачка не надала і таким чином не виконала вимог ст. 60 ЦПК України про те, що вона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог.

Натомість, до матеріалів справи долучені табелі обліку робочого часу та узагальнена довідка про роботу позивачки за цей час, які дають підстави для висновку про безпідставність заявлених вимог.

На думку колегії судом першої інстанції рішення постановлено відповідно до вимог закону та на підставі наданих сторонами доказів, а відтак апеляційна скарга, як така, що висновків суду не спростовує, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 30 червня 2010 року та додаткове рішення від 10 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Г.В.Семиженко

Судді: Л.П.Прокопчук, Л.В. Базіль

Копія вірна: ОСОБА_4

бт.