АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №22-ц-1770/2010р. Головуючий 1-ї інстанції Бутенко В.М.
Категорія: стягнення заборгованості Доповідач: Довгаль Г.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Коваленко І.П.

суддів Коровіна С.Г., Довгаль Г.П.

при секретарі Голіковій О.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 лютого 2010 року по справі за позовом Ізюмського комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по обслуговуванню житла, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2009 року Ізюмське комунальне житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №1 (далі - КЖРЕП №1) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по обслуговуванню житла в сумі 1307грн.25коп., а також 30грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Зазначивши, що відповідачка є власником кв.№53 у будинку №52 по вул. Соборній м. Ізюма Харківської області. Згідно чинного законодавства власники приватизованого житла у багатоквартирних будинках є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобовязані сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Вказаний житловий будинок знаходиться на утриманні позивача, який проводить роботи по його обслуговуванню. З липня 2005 року та по теперішній час відповідач не проводить оплату по обслуговуванню будинку та прибудинкової території, у звязку з чим утворилася заборгованість. 05.12.2008року між ОСОБА_1 та КЖРЕП №1 було укладено договір №83 про погашення суми заборгованості в сумі 1 011грн.32коп. Але минув час, а відповідач ніякої оплати в рахунок погашення заборгованості не проводить. Крім того, нею не погашена й сума поточних нарахувань, яка станом на 01.11.2009року становить 295грн.93коп. Оскільки у добровільному порядку відповідач відмовляється сплатити заборгованість, позивач змушений звернутися до суду за примусовим стягненням.

Відповідач позов не визнала, подала письмові заперечення, в яких посилається на те, що позовні вимоги КЖРЕП №1 щодо сплати заборгованості, яка нібито утворилася з січня 2007року по жовтень 2009року безпідставні, нічим не підтверджуються та не мають ніякого правового обґрунтування. Вказує, що договір від 05 грудня 2008 року укладений в умовах тиску з боку працівників КЖРЕП №1, які відмовляли їй в оформленні документів на приватизацію житла, поки вона не підпише договір про реструктуризації боргу за попередній період, яку вона по суті не визнавала. З грудня 2008року по травень 2009року нею сплачені послуги КЖРЕП №1, які фактично були надані, а саме за прибирання прибудинкової території і вивезення побутових відходів. Стосовно сплати інших послуг КЖРЕП №1, більшість з яких (п.п.5,6,7,8,9 договору і «платежі до держбюджету») або зовсім не виконувалися, або виконувалися в неповному обсязі, про що свідчить лист-звернення мешканців будинку до голови держадміністрації ОСОБА_2, в якому наводяться докази незадовільної роботи КЖРЕП №1. До цього листа була залучена копія чека на суму 4957грн.00коп., а саме на придбання мешканцями будинку за власні кошти будматеріалів для перекриття крівлі та поточного ремонту підїзду. Відповідач також зазначає, що позивач проводить агресивно-підприємницьку діяльність, яка містить елементи примусу та істотно впливає на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. Відповідно до ст.ст. 19, 21 Закону України „Про захист прав споживачів при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитися, а одержати може лише від одного виконавця (яким є КЖРЕП №1) вважається порушенням прав споживачів і тому він не повинен сплачувати послугу, яку фактично не замовляв.

У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_3 заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач позов не визнала з підстав, викладених у її письмових запереченнях.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 лютого 2010 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Ізюмського КЖРЕП №1 1 307грн.25коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30грн. та на користь держави судовий збір в сумі 51грн.

Не погодившись з цим рішенням суду, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить його скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, на неповне зясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та на неналежну оцінку наданим сторонами доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Як встановлено судовим розглядом, на підставі рішення 29-ї сесії 4-го скликання Ізюмської міськради №1261 від 03.09.2004року, житловий будинок по вул. Соборній №52 у м. Ізюм Харківської області, який знаходився у незадовільному стані та потребував капітального ремонту, зокрема, мережі каналізації, теплопостачання, холодного водопостачання, покрівлі, частково підїзди, передано з балансу КП „ДЕЗ на баланс КЖРЕП №1, згідно акту від 12.01.2005року. Починаючи з цього часу всі нарахування вартості комунальних послуг наймачам та власникам житлових приміщень будинку проводив позивач, відповідно до затверджених тарифів рішеннями Ізюмської міськради №0161 від 28.07.2006р. та №0797 від 09.09.2009р.

Відповідач є власником приватизованої квартири №53, загальною площею 57,5кв.м, що розташована у будинку №52 по вул. Соборній м. Ізюма.

Згідно положень ст.10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду від 19.06.1992року (з послідуючими змінами та доповненнями), утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок їх власників згідно Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків (далі Правил), затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992року, з послідуючими змінами внесеними постановами КМУ від 24.01.2006року №45 та від 14.01.2009року №5.

Зокрема, відповідно до п.п. 4, 7, 17 зазначених Правил власник приватизованого житла зобовязаний нести витрати повязані з утриманням житлового будинку і закріпленої за ним прибудинкової території та оплачувати комунальні послуги.

З матеріалів справи убачається, що 05 грудня 2008 року між КЖРЕП №1 та ОСОБА_1 був укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій. У п.1 ч.12 зазначеного договору визначено, що споживач зобовязаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Також у цей же день відповідачем підписаний договір №83 про реструктуризацію заборгованості в сумі 1011грн.32коп., яка утворилася за період 2007р.-2009р. (за 2007р. на суму 355грн.66коп, за 2008р. 337грн.77коп., за 2009р. 335грн.37коп.). Отже, ОСОБА_1 визнала існуючу заборгованість і зобовязалася сплачувати щомісячно рівними частинами - по 123грн.67коп. протягом дванадцяти місяців, починаючи з грудня 2008 року по листопад 2009 року включно. Але у подальшому взяті на себе зобовязання відповідач не виконала. Крім того, нею не проводилися поточні платежі, у звязку з чим станом на 01.11.2009року знову утворилася заборгованість в сумі 295грн.93коп.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач, як власник приватизованої квартири, зобовязана сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Оскільки ОСОБА_1 таких виплат не проводила, суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача суму заборгованості за надані комунальні послуги.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають колегії суддів підстав для зміни або скасування рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1, 308, 313, 314ч.1п.1, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 лютого 2010року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий

Судді -