Лубенський міськрайонний суд Полтавської області
Справа № 2-1853/10
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2010 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі : головуючого судді Чабаненка В.О.,

при секретарі Шрейтер С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Лубенської РДА, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про перерахунок та стягнення недоотриманої одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоровю, суд ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до управління праці та соціального захисту населення Лубенської РДА, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про перерахунок та стягнення недоотриманої одноразової компенсації за шкоду заподіянуздоровю.

У позовній заяві вказав, що він є інвалідом ІІ групи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС .Відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», передбачено одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоров»ю учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами 2 групи, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Позивачу була виплачена компенсація в розмірі 284,40грн. з розміром якої не погоджується. Він звернувся до управління праці та соціального захисту населення Лубенської РДА про перерахунок компенсації по інвалідності, на що отримав відмову.

Прохає:

- зобовязати управління праці та соціального захисту населення Лубенської РДА здійснити перерахунок та донарахувати позивачу, інваліду 2 групи, одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоров»ю відповідно до вимог ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням суми виплаченої компенсації за шкоду заподіяну здоровю;

- стягнути з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області , управління праці та соціального захисту населення Лубенської РДА на користь позивача, інваліда 2 групи, недоотриману одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоров»ю відповідно до вимог ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням суми виплаченої компенсації за шкоду заподіяну здоров»ю.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягає.

Представник відповідача управління праці та соціального захисту населення Лубенської РДА в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі, посилаючись на зміни до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобиьської катастрофи» згідно яких щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку і розмірах, встановлених Каьінетом Міністрів України.

Представник відповідача - Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області в судове засідання не зявився, надав суду листа, в якому прохають справу розглянути без його участі, позов не визнає в повному обсязі.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що позивач є інвалідом ІІ групи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Відповідно до ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», передбачено одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоров»ю учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами 2 групи, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Позивачу була виплачена компенсація в розмірі 284,40грн. з розміром якої не погоджується. Він звернувся до управління праці та соціального захисту населення Лубенської РДА про перерахунок компенсації по інвалідності, на що отримав відмову.

Суд вважає, що відмова управління праці та соціального захисту населення Лубенської РДА щодо здійснення позивачеві призначення та перерахунку компенсації по інвалідностії, виходячи з розміру, встановленого законами, а не Постановами Кабінету Міністрів України є такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а позовні вимоги обґрунтованими.

Відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. зі змінами і доповненнями, передбачено одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоров»ю учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами 2 групи, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, але позивачу була виплачена компенсація в розмірі 284,40грн

Розмір мінімальної заробітної плати на день встановлення позивачу інвалідності становив 777грн. (з 01.04.2009р.).

Таким чином, позивачу у 2009р. повинні були виплатити одноразову грошову компенсацію за другу групу інвалідності 777грн. х 45 284,40грн. = 34680,60грн.

У відповідності до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках передбачених законом.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" .

Згідно Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії вбачається, що виключно законами України визначається розмір мінімальної заробітної плати. Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо рівня життя населення, що постраждало внаслідок аварії на ЧАЕС.

В 2006 році Закон України « Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» доповнено ст.71, в якій встановлено, що дія положень Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внсення змін до цього Закону.

Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи має вищу юридичну силу ніж Постанови Кабінету Міністрів України.

Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами при визначенні розміру компенсації по інвалідності учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС застосуванню підлягає ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови КМ України, які звужують обсяг встановлених законом прав і на які посилається відповідач в своїх листах позивачу.

Також при розгляді даної справи суд взяв до уваги принцип верховенства права передбачений ст. 8 Конституції України.

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 9.07.2007 року та 22.05.2008 року згідно яких зміни внесенні до ст.48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнані неконституційними.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачів слід зобовязати здійснити призначення, перерахунок компенсації по інвалідності позивачу відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 2009р.

Судом вказаний орієнтовний розрахунок суми недоплаченої одноразової компенсації, але здійснення розрахунку є прямим обовязком управління праці та соціального захисту населення тому суд не може перебирати на себе функцію органу, на якого законодавством покладено такі повноваження, а отже позовні вимоги позивача щодо зобов'язання управління праці та соціального захисту населення виконкому Лубенської міської ради нарахувати недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу дитині війни у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню.

Позивач при подачі позову як і відповідач звільнені від оплати судового збору, тому судовий збір слід компенсувати за рахунок держави. Про стягнення витрат по сплаті ІТЗ позивач не заявляв.

Керуючись ст.ст.8, 22, 46 Конституції України, ЗУ Про державний бюджет України на 2009 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів , 48 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС, ст.ст.18,19 ЗУ Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії , ст.ст. 10,11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити .

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Лубенської РДА здійснити перерахунок та донарахувати ОСОБА_1, інваліду 2 групи, одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоров»ю відповідно до вимог ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням суми виплаченої компенсації за шкоду заподіяну здоровю.

Стягнути з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області , управління праці та соціального захисту населення Лубенської РДА на користь ОСОБА_1, інваліда 2 групи, недоотриману одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоров»ю відповідно до вимог ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням суми виплаченої компенсації за шкоду заподіяну здоров»ю.

Судові витрати щодо сплати судового збору компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Лубенського міськрайонного суду В.О. Чабаненко