Полонський районний суд Хмельницької області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 серпня 2010 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді Горщар А.Г.

при секретарі Салюк Т.М.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, редакції громадсько-політичної газети Полонського району «Новий шлях» про захист честі гідності, ділової репутації і відшкодування моральної шкоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_4, редакції громадсько-політичної газети Полонського району «Новий шлях» про захист честі гідності, ділової репутації і відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, вимоги якого в ході розгляду справи уточнив і просив визнати такими, що не відповідають дійсності, порочать і ганьблять його честь, гідність, та ділову репутацію відомості поширені відносно нього в громадсько-політичній газеті Полонського району «Новий шлях» № 23 (9717) від 30 березня 2010 року (далі газета) в статті під назвою «Не дав бог розуму, то забери посаду», автором якої являється ОСОБА_5, та зобовязати відповідачів спростувати викладені відомості у вказаній статті газети, і стягнути з обох відповідачів моральну шкоду в сумі 1700 грн.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_6 вказував, що у зазначеному номері газети була опублікована стаття «Не дав бог розуму, то забери посаду» в якій відносно нього поширені відомості, що не відповідають дійсності, порочать і ганьблять його честь, гідність, ділову репутацію та завдали моральної шкоди.

На думку позивача це виразилось у наступних частинах тексту статті:

Назва статті: «Не дав бог розуму, то забери посаду».

Абзац 3: «І ось тут пан ОСОБА_6, який повинен забезпечити виконання законів у повній силі, показує, хто в домі господар, залишивши заяву без розгляду ...».

«І що ж робить пан ОСОБА_6 ? Всупереч здоровому глузду приймає 11.11.2009 р. розпорядження «Про надання дозволу ТзОВ «Полонне - Агро» на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі в оренду земельних ділянок не витребуваних паїв».

Абзац 4: «А суть питання всього - навсього, як сьогодні модно говорити, - ЦІНА питання !».

Абзац 6: «А яка ціна для голови Полонської райдержадміністрації ОСОБА_1І».

Абзац 7: «Чи міг би той, хто вболіває за район, приймати таке рішення ? Що це, - безглуздість, дурість чи цілеспрямоване прийняття рішення ...».

Абзац 8: «На жаль ОСОБА_1, який в районній раді відповідав за комунальне майно, а після призначення головою райдержадміністрації несе персональну відповідальність і у даному випадку діє за принципом: моя хата з краю - нічого не знаю».

Абзац 9: «Земля забирається біля шкіл, будинку культури та знову віддається під гаражі та кафе. Як приклад ...».

«І знову ОСОБА_1, мов в рот води набрав, нічого не бачить чи не хоче бачити».

Абзац 14: «замість того, щоб вжити заходи та усунути вказані порушення ...».

Абзац 17: «ОСОБА_1... іде на порушення свого ж розпорядження.».

Абзац 20: «Тоді як кваліфікувати дії голови Полонської райдержадміністрації

ОСОБА_1..., як зловживання службовим становищем, бездарність, некомпетентність, використання влади у своїх інтересах?».

«Що стосується влаштування майже всіх членів сім'ї голови райдержадміністрації на державну службу, ось тут потрібно поділитися досвідом».

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_7, редакції газети вимоги якого під час слухання справи уточнив, просив суд: визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності порушують його права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію, відомості опубліковані у газеті «Новий шлях» від 9 квітня 2010 року в статті «Спростування»; визнати наклепом дії відповідачів з виготовлення та поширення інформації відносно нього у названій статті; зобов'язати відповідачів спростувати відомості, поширені ними у спосіб найбільш близький до способу їх

поширення, шляхом публікації офіційного вибачення перед ним авторів цієї

статті не пізніше п'ятнадцяти днів з дня набрання рішення суду законної сили; стягнути на його користь з відповідачів ОСОБА_1, редакції газети моральну шкоду по 1000 грн., а з ОСОБА_7 2000 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказував , що у згаданій статі газети відносно нього відповідачами розповсюджена інформація яка є недостовірною, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, що виразилось у наступних тезах її тексту:

«ОСОБА_7 ОСОБА_2 не судить по собі. Не мене ж звільнили з посади голови Полонської ради, державного службовця, коли висловили свою недовіру дві третини депутатів районної ради, народних обранців, і, разом із тим, дві третини жителів району. Вони ж то вже добре розібралися у Вашій компетенції, пане ОСОБА_2, у Ваших розумових здібностях, у Вашій бездарності як керівника» (абзац 1 статті,).

«І голова Великокаленицької сільської ради пан ОСОБА_8 надав Вам відповідь на сесії, довівши, що Ви некомпетентні в цьому питанні. Тоді де Ваш розум?» (абзац 2 статті);

«Чи не бува у ОСОБА_6 - пане ОСОБА_2, щось із пам'яттю, чи Ви просто...» (абзац 5 статті)

«Ви вже «бігали» по районній лікарні, ловили «дохлих мишей і щурів» і вводили населення району в оману, що головний лікар не відповідає займаній посаді, і, напевно Ви знали» ціну питання», коли всі державні кошти, які були використані на котельню райлікарні (а на сьогодні теплої води так і немає) «попливли» за водою» (абзац 8 статті).

«Ви, ОСОБА_9, кидались на голів районної державної адміністрації зі стільцями, судилися з ними, ні з жодним із п'яти не зуміли знайти спільної мови, співпраці. Всі у вас не такі, А може проблема у ОСОБА_6, чи це вже хвороба?» (абзац 9 статті).

«Голова районної державної адміністрації, чи то ОСОБА_10, чи інші, відповідно до Закону України «Про місцеві державні адміністрації», має повноваження і право бути присутнім і головувати на будь-якій комісії чи робочій групі при райдержадміністрації. Де ж Ваша компетентність, пане ОСОБА_9? Ви ж працювали на таких посадах і не знаєте законів, чи просто вводите людей в оману?» (абзац 12 статті).

«і спілкуючись з ними, вони мені розповіли, які «договори» Ви складаєте з ними, які «кошти збираєте» і які документи видаєте.» (абзац 13 статті)

«Звичайно ми зачепили Ваші грошові «шкурні справи», ось і відповідь», (абзац 13 статті)

«Він буде звертатись в Полонську прокуратуру, суд, щоб такі підлі і брехливі люди, як Ви, були наказані»(абзац 13 статті).

В судовому засіданні ОСОБА_1 свій позов підтримав, зустрічний позов не визнав.

ОСОБА_2 первісний позов не визнав, а заявлений ним позов підтримав.

ОСОБА_7 зустрічний позов не визнала, пояснила, що вона являлась автором статті «Спростування», і в ній навела відомості про ОСОБА_2, які відповідають дійсності, та підтверджуються доданими нею доказами.

Редактор газети «Новий шлях» обидва позови не визнав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає первісний та зустрічний позови задоволенню не підлягають.

Судом установлено, що в газеті «Новий шлях» 30 березня 2010 року була опублікована стаття «Не дав бог розуму, то забери посаду», автором якої являється депутат Полонської районної ради ОСОБА_5, а 9 квітня 2010 року в цій же газеті опубліковано статтю під заголовком «Спростування», автором якої є заступник голови Полонської райдержадміністрації ОСОБА_7

Автор статті «Не дав бог розуму, то забери посаду» висвітлює зокрема діяльність діючого на той час голови Полонської райдержадміністрації ОСОБА_1

В статті «Спростування» її автор ОСОБА_7 дає відповідь ОСОБА_5, в якій описує діяльність відповідача по первісному позову коли він перебував на посаді голови Полонської районної ради.

Вирішуючи питання про те, чи є поширена інформація в названих статтях газети недостовірною та такою, що принижує честь, гідність ділову репутацію осіб, якої вона стосується, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Пленум Верховного суду України у своїй постанові від 27.02.2009 N 1 « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» надав з приводу вирішення спорів зазначеної категорії наступні розяснення, зокрема що стосуються предмету цього спору:

Пункт 19. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

На думку суду назва статті «Не дав бог розуму, то забери посаду», а також окремі зазначені вище тези, які на думку ОСОБА_1 є такими, що принижують його честь, гідність, ділову репутацією є оціночними судженнями зробленими ОСОБА_2 щодо критики, оцінки окремих галузей діяльності позивача за первісним позовом як голови райдержадміністрації. При цьому висловлювання не містять брутальної, принизливої чи непристойної форми, а тому вони не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Аналогічне стосується також висловлювань ОСОБА_7 опублікованих в статті «Спростування». Наведені вище тези, які на думку ОСОБА_2 принижують його честь , гідність та ділову репутацію суд також в здебільшому їх кваліфікує як оціночні судження автора статті, в яких він критикував та давав субєктивну оцінку діяльності відповідача за первісним позовом, в період коли останній перебував на посаді голови Полонської районної ради.

В щойно названій статті містяться також принизливі висловлюванням в адресу ОСОБА_2, зокрема, що він є підлою, брехливою людиною.

Однак суд зауважує, що позивачі за первісним та зустрічним позовами є депутатами Полонської районної ради, в минулому кожен із них перебував на згаданих посадах, тому вони являються публічними особами.

З цього приводу Конституційний Суд України у Рішенні від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей) та Пленум Верховного Суду України у наведеній постанові (пункт 21) вказували, що проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах "Нікула проти Фінляндії", "Яновський проти Польщі" та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Зважаючи на наведене, суд не вбачає підстав дійти висновку, що поширену інформацію в обох статтях газети «Новий шлях», з урахуванням її характеру, а також статусу осіб, яких вона стосується, слід кваліфікувати як недостовірну, та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 і ОСОБА_2, та що вона підлягає спростуванню.

На підставі викладеного, суд відмовляє також в задоволенні вимоги ОСОБА_5 щодо визнання наклепом дій відповідачів за зустрічним позовом з виготовлення та поширення інформації відносно нього у статті «Спростування».

Не підлягають задоволенню вимоги обох позивачів щодо стягнення на їхню користь моральної шкоди.

Такі вимоги носить похідний характер, і в даному випадку їх задоволення повністю залежить від притягнення судом до відповідальності відповідачів за поширення ними недостовірної інформації, а оскільки суд не дійшов до такого висновку, тому позивачі не мають законних підстав для відшкодування моральної шкоди.

Керуючись наведеним ст. 10, 60, ч.3 ст. 209, ст. 212-215 ЦПК України суд,-

вирішив:

В позові ОСОБА_1 та зустрічному позові ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подачі до суду першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з моменту його проголошення, та апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий ________________