Ленінський районний суд м.Дніпропетровська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2010 року

м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Залімської Н.В.

при секретарі Голуб О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ленінської районної у м. Дніпропетровську, Дніпропетровської міськради, ОСОБА_2 про визнання права власності на самовільні забудови, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на самовільні забудови, де вказала, що 10.04.1950 року її батькові ОСОБА_3 згідно з актом Таромської селищної ради виділено земельну ділянку площею 1500 кв.м., що розташована в АДРЕСА_1 під індивідуальне житлове будівництво. В 1965 році будівництво житлового будинку було завершено, була проведена державна реєстрація права власності. За період існування доме володіння вони змінювалось, під впливом тривалої експлуатації житловий будинок фактично зруйнувався, у зв'язку з чим, вона, за згодою своїх батьків, своїми силами, без відповідних дозволів та проекту, стала відновлювати будинок майже з фундаменту, також вона відновила лазню, яку було збудовано самовільно без дозволів.

Позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_4 Після їх смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1, яку прийняла вона і отримала свідоцтво про право власності на спадщину за законом. Після проведення інвентаризації домоволодіння встановлено, що у домоволодінні самовільно збудовані: житловий будинок Б-1 та лазня Г. В даний час в неї, як єдиного спадкоємця за законом, виникла потреба в оформленні правовстановлюючих документів на самовільно збудоване нерухоме майно, у зв'язку з чим вона змушена звертатись з позовом до суду. Просила суді визнати за нею право власності на самовільні забудови, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представники Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради у судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання сповіщались належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

ОСОБА_2 позовні вимоги визнав.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.04.1950 року батькові позивача ОСОБА_3 згідно з актом Таромської селищної ради виділено земельну ділянку площею 1500 кв.м., що розташована в АДРЕСА_1 під індивідуальне житлове будівництво. В 1965 роді будівництво житлового будинку було завершено, була проведена державна реєстрація права власності. За період існування домоволодіння вони змінювалось, під впливом тривалої експлуатації житловий будинок фактично зруйнувався, у зв'язку з чим, вона, за згодою своїх батьків, своїми силами, без відповідних дозволів та проекту, стала відновлювати будинок майже з фундаменту, також вона відновила лазню, яку було збудовано самовільно без дозволів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 мати позивача ОСОБА_4 Після їх смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1, яку прийняла вона і отримала свідоцтво про право власності на спадщину за законом. Після проведення інвентаризації домоволодіння встановлено, що у домоволодінні самовільно збудовані: житловий будинок Б-1 та лазня Г.

Самовільні забудови відповідно до чинного законодавства підлягають узаконенню та введенню в експлуатацію, про що виставлений відповідний штамп у технічному паспорті.

Згідно ч.3 ст. 376 Цивільного Кодексу України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

У відповідності до вимог ст.. 331 ЦК України, право власності на ново строєне нерухоме майно (житлові будинки, споруди, будівлі, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом встановлено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 року № 923 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється комісією і полягає у підтвердженні нею готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, комунікацій та споруд інженерної і транспортної інфраструктури, їх інженерно - технічного оснащення та забезпечення, пускових комплексів, черг будівництва( далі - закінчені будівництвом об'єкти) відповідно до погодженої та затвердженої в установленому порядку проектної документації.

Приймальна комісія утворюється інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт на підставі письмової заяви замовника об'єкта будівництва, форма якої затверджується в установленому порядку МінрегІонбудом. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата видачі зареєстрованого інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю свідоцтва.

Відповідно до п. 1.6 Тимчасового Положення про порядок державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 0.18.02.2002 року за № 157/6445 (із змінами та доповненнями станом на 19.05.2005 року) «Реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти».

Також право власності на об'єкти нерухомого майна провадяться з видачею свідоцтва про право власності органами місцевого самоврядування, фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети за наявності акта комісії про прийняття об'єкта та введення його в експлуатацію.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про планування і забудову територій», ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам; закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, як визначено ч.2 п.1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою КМУ від 22 вересня 2004 року № 1243, полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд, транспортним магістралей, окремих черг пускових комплексів, їх інженерно - технічного оснащення відповідно до затвердженої у встановленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Позивач до Дніпропетровської міськради та Ленінської районної у м. Дніпропфтровську ради з проханням оформити право власності та про видачу свідоцтва про право власності на самовільно збудоване нерухоме майно не зверталась.

Керуючись ст. 331, ч.З ст. 376 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 10, 11, 14, 60, 212-215 ЦПК України, суд, - «

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міськради, ОСОБА_2 про визнання права власності на самовільні забудови, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Залімська