Справа №22-ц-4793 Суддя-доповідач - Ільченко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - ГагінаМ.В.

суддів - Ільченко О.Ю., Ведмедь Н.І.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 -ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 02 листопада 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» про визнання кредитно-заставного договору недійсним,

встановила:

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 02 листопада 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, при цьому посилається на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що судом до спірних правовідносин не застосовано Закон України «Про захист прав споживачів». Крім того, вказує, що у матеріалах справи відсутні докази видачі кредиту в доларах США.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно з кредитно-заставним договором №SUH2АN12969968 від 04 вересня 2008 року ПАТ «Приватбанк» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 14608,31 доларів США з кінцевим терміном повернення 03 вересня 2015 року.

25 березня 2010 року позивач звернувся з позовом про визнання недійсним цього договору з підстав, що він не відповідає нормам 1ДК України та укладений з порушенням вимог Закону «Про захист прав споживачів», оскільки була відсутня необхідна інформація щодо умов кредитування.

Проте, суд вважав, що відсутні підстави для визнання договору недійсним.

Заслухавши пояснення представника позивача - ОСОБА_2, заперечення представника відповідача - ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд вірно встановив фактичні обставини справи та визначився у спірних правовідносинах, виниклих між позивачем та банком.

Відповідно до ч.І ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов'язання за договором виконав, надавши позивачу кредит. Останній також виконував зазначений договір, сплачуючи платежі по кредиту та відсотках, і умови його не оспорював.

Законом України «Про захист прав споживачів» визначено процедуру укладення договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцю та споживачу один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення.

Позивачу була роз'яснена процедура надання кредиту, що підтверджується анкетою-заявою, в якій він своїм підписом засвідчив свою згоду на умови кредитування.

Інформація про загальну вартість кредиту міститься у Додатку №2 до кредитно-заставного договору, який також підписано позивачем, та графіка погашення кредиту (а.с.12, 41).

Таким чином, зі свого боку кредитодавець виконав вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання позичальнику необхідної інформації про умови кредитування. Доводи ОСОБА_1 про протилежне є безпідставними.

Доводи апелянта про те, що кредит він отримав не в доларах США, є безпідставними, і це спростовується його заявою про продаж іноземної валюти, в якій він не заперечував проти конвертації доларів у гривні та перерахування на рахунок ТОВ «Суми-авто», оскільки оплата за автомобіль проводилась у гривнях, а не у доларах США.

Інші доводи представника позивача про те, що кредитним договором на порушення ст.258 ЦК України передбачена сплата неустойки за п'ять років, також не можна взяти до уваги, оскільки про умови, викладені в п.п.14,2, 14.3 та 14.11, сторони дійшли домовленості і це узгоджується з положеннями ч.І ст.259 ЦК України.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що в договорі не вказана вартість кредиту, оскільки п.17 договору передбачений розмір кредиту - 14608 гри. 31 коп. (а.с.11)

Інші доводи апелянта висновків суду також не спростовують.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307 ч.І п.1, 308 , 313,315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, відхилити, а рішення Зарічного районного суду м.Суми від 02 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.