Справа № 2-357/2010
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2010 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Чех Н.А.

при секретарі Бурдейна С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом Державного підприємства "Дарницький вагоноремонтний завод" до ОСОБА_1 про виселення з житлового приміщення з наданням іншого,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що у березні 2001 року відповідач був поселений у гуртожиток ДП "Дарницький вагоноремонтний завод" за адресою: місто Київ, вулиця С.Лазо, 11/9, кімната №20 на підставі ордеру №68 (власником та балансоутримувачем даного гуртожитку є вони позивачі). 05.02.2009 року відповідача було звільнено з роботи за порушення трудової дисципліни на підставі п.7 ст.40 КЗпП України. Відповідач має трудовий стаж на їх підприємстві 28 років 1 місяць. Враховуючи вимоги ст.ст.125, 132 ЖК України, відповідач відноситься до тих працівників, яких можливо виселити з займаного приміщення лише з наданням іншого жилого приміщення, і таке інше жиле приміщення має відповідати санітарним та технічним вимогам. Запропоноване відповідачу інше приміщення, яке розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Алма-Атинська,72, кімната №86, відповідає санітарним та технічним вимогам, дане приміщення розташоване в будинку, який має статус гуртожитку. Переселення відповідача з займаного приміщення по вулиці С.Лазо, яке є гуртожитком, в інше приміщення по вулиці Алма-Атинській, яке є також гуртожитком, не порушує прав відповідача, він як і в одному, так і другому приміщенні буде знаходитися на квартирному обліку. Добровільно переселитися відповідач відмовляється, у зв"язку з чим звернулися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Пояснила, що переселення відповідача з одного гуртожитку в інший, при тому, що обидва гуртожитки знаходяться у їх власності, вони є балансоутримувачем цих гуртожитків, викликано тим, що їх адміністрація бажає зробити гуртожиток по вулиці Алма-Атинській холостяцьким, а гуртожиток по вулиці С.Лазо сімейним. Вважають, що права відповідача при його переселенні не будуть порушені. Не заперечувала, що за поверховим планом в гуртожитку в кімнаті №86, будинку №72 по вулиці Алма-Атинській, в місті Києві, площею 17,4 кв.м. вже передбачено вселення 4 осіб, а на даний час відповідач займає один кімнату, площею 15,2 кв.м. в гуртожитку по вулиці С.Лазо.

Відповідач та його представник заперечили щодо позовних вимог, просили відмовити в їх задоволенні. Пояснили, що кімнату в гуртожитку по вулиці С.Лазо відповідач отримав в нагородження після 20-річної праці у позивача, на дану кімнату отримав ордер, кімната площею 15,20 кв.м., а запропонована кімната в іншому гуртожитку має площу 17,4 кв.м., де вже є чотири особи, а при вселенні туди відповідача, останній буде мати площу 3,48 кв.м. Такі умови є значним погіршенням житлових прав відповідача. Просили врахувати, що відповідач пропрацював у позивача 28 років, і кімнату в гуртожитку по вулиці С.Лазо заслужив за свою працю, вселився в дану кімнату на законних підставах, оплачував за неї всі ці роки, заборгованості не має.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що відповідач працював у позивача з 28.01.2981 року, звільнений був згідно наказу №92/ос від 05.02.2009 року за п.7 ст.40 КЗпП України. Відповідно до ордеру №68, виданого на підставі спільного рішення адміністрації, профспілкового комітету Дарницького ВРЗ за протоколом №56 від 01.03.2001 року, відповідачу була надана на 1 особу (на нього) кімната №20, площею 15,20 кв.м., в будинку №11/9, по вулиці С.Лазо, в місті Києві. Згідно до довідки Ф-3 від 12.05.2009 року в указаній кімнаті зареєстрований відповідач з 2001 року. Таким чином, відповідач вселився в дане житло на законних підставах, пропрацював у позивача на час отримання житла 20 років, а в загальному до звільнення 28 років. Вказана кімната знаходиться в будинку, який є гуртожитком, та який належить позивачу, останній є його балансоутримувачем. В суді було встановлено, що позивач має ще один гуртожиток по вулиці Алма-Атинській, 72, в місті Києві. В цей будинок, в кімнату №86 просять переселити відповідача, мотивуючи це тим, що права останнього при цьому не порушуються, і що таке переміщення викликане тим, що відповідач є холостяком, а адміністрація має намір створити на базі гуртожитку по вулиці С.Лазо сімейний гуртожиток, а по вулиці Алма-Атинській холостяцький гуртожиток.

Враховуючи вимоги статей 125, 132 ЖК України, слідує, що відповідач, є тією особою, яка може бути виселена із займаного ним приміщення лише з наданням іншого жилого приміщення, яке має відповідати санітарним та технічним нормам. Статтею 114 ЖК України передбачено, що крім вказаних вимог, інше жиле приміщення, в яке планується переселення, має знаходитися у межах даного населеного пункту.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтями 126, 102 ЖК України передбачені випадки надання громадянам іншого житла при виселенні із займаного, якими є: знесення будинку, переобладнання будинку в нежилий, якщо будинок загрожує обвалом, здійснення капітального ремонту. По даній справі позивач не посилається ні на один із визначених законодавством, вказаних вище, випадків. Посилання на намір адміністрації ДВРЗ визначити статуси гуртожитків сімейний та холостяцький, не є законною підставою для переселення відповідача із займаного ним приміщення в інше. Крім того, при вказаному переселенні значно погіршуються права відповідача, а саме: в кімнаті №20, будинку №11/9, по вулиці С.Лазо відповідачу виділено згідно ордеру в користування житлову площу розміром 15,20 кв.м., тоді як в кімнаті №86, будинку №72 по вулиці Алма-Атинській, в місті Києві, площею 17,4 кв.м., в яку просить позивач переселити відповідача, за поверховим планом поселено вже 4 особи, а при вселенні ще відповідача, останній буде мати в користуванні житлову площу розміром 3,48 кв.м.

Викладене вище свідчить про те, що позовні вимоги є необгрунтовані та такі, що порушують житлові права відповідача. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.102, 114, 125, 126, 132 ЖК України, ст.47 Конституції України, ст.ст. 60, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Дарницький вагоноремонтний завод" до ОСОБА_1 про виселення з житлового приміщення з наданням іншого відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя: