РІШЕННЯ

Іменем України

14 вересня 2010 р. м.Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова:

у складі головуючого судді Бабкової Т.В. ,

при секретарі Ляхової І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобілю, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Посилався на те, що 09.09.2005р. між ОСОБА_1, який діяв на підставі довіреності від власника ОСОБА_4, та ОСОБА_2 у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу автомобілю НОМЕР_1. На виконання умов договору ОСОБА_1 09.09.2005р. передав, а ОСОБА_2 прийняв вказаний автомобіль, сплативши при цьому його вартість у сумі 3500 доларів США , що на день укладення договору за офіційним курсом до гривні України становило 17500 грн. На підтвердження факту отримання грошей позивачем було складено розписку. Одночасно , з метою надання відповідачу можливості після укладення договору купівлі-продажу користуватися придбаним автомобілем, позивачем 09.09.2005р. було видано нотаріально посвідчену довіреність у тому числі з правами , наданими ОСОБА_2 щодо розпорядження , слідкування за технічним станом і проведення поточного ремонту автомобілю. Між тим, у п. 6.3 договору купівлі-продажу сторони також домовилися посвідчити вказаний договір нотаріально у строк не пізніш як через три місяці після його підписання, а тому відповідно до норм ч.1 ст.209 ЦК України договір повинен був нотаріально посвідчений. За таких обставин позивач зазначає, що сторони договору купівлі-продажу автомобілю домовилися щодо усіх істотних умов договору , здійснили повне виконання умов договору, однак відповідач ухиляється від подальшого нотаріального посвідчення договору. На підставі наведеного ОСОБА_1 просив суд на підставі положень ч.2 ст.220 ЦК Україні визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобілю НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 09.09.2005р.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник за довіреністю ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував. Пояснив суду, що 09.09.2005р. він дійсно передав своєму знайомому ОСОБА_1 3500 доларів США за отримання у користування автомобілем НОМЕР_1, який на праві власності належав гр. ОСОБА_4 На підтвердження факту отримання від ОСОБА_2 вказаної грошової суми ОСОБА_1 було складено письмову розписку, а також в порядку передоручення від імені власника ОСОБА_4 на імя ОСОБА_2 видано нотаріально посвідчену довіреність у тому числі з правами щодо розпорядження , слідкування за технічним станом і проведення поточного ремонту автомобілю. На підставі зазначеної довіреності ОСОБА_2 користувався автомобілем на протязі декількох років до того часу , поки не був зупинений працівниками ДАІ , які вилучили в нього автомобіль , розяснивши, що він знаходиться у розшуку через накладення арешту на майно гр.ОСОБА_4 Відповідач звертався до суду із вимогами про визнання права власності та повернення автомобілю НОМЕР_1, виключення його з-під арешту, в задоволенні його позовних вимог рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 18.05.2009р. йому було відмовлено. Сподіваючись набути право власності на автомобіль під час розгляду зазначеної справи відповідач погодився на пропозицію ОСОБА_1 підписати договір купівлі-продажу автомобілю, датований начебто 09.09.2005р. На теперішній час відповідач розуміє , що в нього відсутні правові підстави для набуття права власності на автомобіль, а тому звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 щодо стягнення грошової суми, переданої останньому 09.09.2005р. Проте ОСОБА_1 заперечує проти повернення отриманий грошей , а тому звернувся до суду із позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобілю.

Аналогічні заперечення надала суду притягнута до участі у справі в якості відповідача дружині ОСОБА_2 ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився , його представник про час та місце розгляду справи був повідомлений за своєчасно та належним чином , про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі , суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог.

При цьому суд виходив з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі , що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлено ці обставини.

Матеріали справи свідчать , що 18.05.2009р. Орджонікідзевським районним судом м.Харкова було винесено рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 , ТОВ Інвестиційно-будівельна фірма «ВБК», 3-тя особа - підрозділ примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції Харківської області про визнання права власності на автомобіль «VOLVO 760», рік випуску 1985, двигун № У 2300А6, кузов № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3, повернення автомобіля , звільнення його з-під арешту. В задоволенні позовних вимог судом відмовлено в повному обсязі , рішення набуло законної сили (а.с.25-28).

Вказаним судовим розглядом було встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ ХАС № 325610, виданого Харківським МРЕВ при УДАІ УМВС України в Харківській області , власником автомобіля «VOLVO 760», рік випуску 1985, двигун № У 2300А6, кузов № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3 є ОСОБА_4

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.04.2005р. із СПДФО ОСОБА_6 на користь ТОВ Інвестиційно-будівельна фірма «ВБК» стягнута заборгованість у розмірі 727008,22 грн., 1700 грн. держмита і 118 грн. витрат по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу. Рішення набуло законної сили 23.06.2005р. 06.07.2005р. Господарським судом видано наказ за № 35/144-05, який предявлений до виконання (а.с.29-32). Підрозділом примусового виконання рішень відділу ДВС головного управління юстиції в Харківській області відкрито виконавче провадження 23.08.2005р. і постановою від 05.09.2005р. на автомобіль накладено арешт.

Після винесення рішення по справі господарським судом Харківської області , згідно довіреності , засвідченої 01.06.2005р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу , ОСОБА_4 довірив ОСОБА_1 та ОСОБА_7 експлуатувати та розпоряджатися, слідкувати за технічним станом і проводити ремонт належного йому автомобіля «VOLVO 760» (а.с.4). 09.09.2005р. ОСОБА_1 видав аналогічну довіреність (в порядку передоручення) строком до 01.06.2008р. на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (а.с.7). Наданою розпискою від 09.09.2005р. підтверджено , що ОСОБА_1 одержав від ОСОБА_2 і ОСОБА_3 3500 доларів США за проданий їм автомобіль від імені ОСОБА_4 (а.с.6).

З пояснень відповідачів ОСОБА_3 встановлено, що на підставі зазначеної довіреності вони користувалися спірним автомобілем на протязі декількох років до того часу , поки автомобіль не був зупинений працівниками ДАІ , які вилучили в них автомобіль , розяснивши, що він знаходиться у розшуку через накладення арешту на майно гр.ОСОБА_4

На підставі акту опису та арешту майна державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС головного управління юстиції в Харківській області від 19.03.2008р. встановлено , що автомобіль «VOLVO 760», рік випуску 1985, двигун № У 2300А6, кузов № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3 був описаний і на нього накладений арешт (а.с.33).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. № 1388 «Про затвердження правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин , сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів , марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок» встановлено вичерпаний перелік документів, на підставі яких може бути зареєстровано автомобіль. Пунктом 8 цих правил визначено, що реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника , поданої особисто , і документів , що посвідчують його особу , правомірність придбання транспортного засобу та ін. Для реєстрації транспортних засобів , що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ , крім названих документів , подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів , не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться. Оформлення продажу автомобіля шляхом видачі загальної довіреності не відповідає вимогам законодавства.

З пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 встановлено, що сподіваючись на задоволення заявлених позовних вимог щодо визнання права власності на спірний автомобіль ОСОБА_2 погодився на пропозицію ОСОБА_1 підписати в 2008р. договір купівлі-продажу автомобілю, датований начебто 09.09.2005р. На теперішній час відповідач розуміє , що в нього відсутні правові підстави для набуття права власності на автомобіль, а тому звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 щодо стягнення грошової суми, переданої останньому 09.09.2005р. Проте ОСОБА_1, заперечуючи проти повернення грошової суми , звернувся до суду із позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобілю.

З наявної в матеріалах справи довідки встановлено, що в провадженні Фрунзенського районного суду м.Харкова на теперішній час дійсно перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за проданий автомобіль.

Згідно зі ст. 220 ЦК України , на яку при зверненні із позовом посилається ОСОБА_1, суд може визнати дійсним лише той договір, який за законом підлягав нотаріальному посвідченню , але сторони уклали його без додержання цієї форми і одна зі сторін виконала його повністю або частково, а друга ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного договору.

Однак слід зазначити, що йдеться саме про договори , які підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню згідно із законом, не може бути визнаний дійсним відповідно до правил ч.2 ст.220 ЦК України договір , який за законом не підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договір купівлі-продажу автомобіля. Крім того , якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору , щодо якого у законі це не передбачено, і одна зі сторін ухиляється від виконання цієї умови , договір не може бути визнаний судом дійсним відповідно до правил ч.2 ст.220 ЦК , оскільки в такому випадку він є не нікчемним, а є неукладеним.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 10,11,15,60,209,212,214-215 ЦПК України, ст.220 ЦК України, суд ,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобілю від 9 вересня 2005р. - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області на рішення суду подається через Фрунзенський районний суд м.Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя