Справа № 2-2772 за 2010р.
РІШЕННЯ

іменем України

31 серпня 2010 року Ленінський районний суд м.Миколаєва в складі судці Коломієць В.В., при секретарі Наумкіной І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і Миколаївської міської Ради про примусовий обмін приміщеннями та покладання забовязання,

УСТАНОВИВ:

22.03.2010р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до своїх синів ОСОБА_2 і ОСОБА_3, мотивуючи свої вимоги тим, що вони всі є співвласниками квартири АДРЕСА_1. За твердженням позивачки, ОСОБА_2 перешкоджає їй у користуванні вказаною квартирою, влаштовує сварки, застосовує до неї фізичну силу та не дає згоду на обмін вказаного житла на окремі квартири. Посилаючись на викладені обставини та ст.80 ЖК України, позивачка просила: здійснити та присудити примусовій обмін спірного житлового приміщення та пересинити її в однокімнатну квартиру з усіма зручностями; зобовязати та присудити відповідачів у разі неможливості обміну дати згоду на продаж спірної квартири і купити позивачці окрему однокімнатну квартиру з усіма зручностями не вище другого поверху у будь-якому районі; зобовязати Миколаївську міську Раду забрати спірну квартиру, дати відповідачам двокімнатну квартиру, а позивачці дати однокімнатну квартиру з усіма зручностями у будь-якому районі.

У попередньому судовому засіданні судом до участі у справі у якості співвідповідача була притягнута Миколаївська міська Рада.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_4 - позов підтримали.

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до суду вдруге не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, заперечень проти позову і клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило.

Представник Миколаївської міської Ради позов в частині заявлених до них вимог не визнала, посилаючись на відсутність повноважень у міської Ради розпоряджатися приватною власністю громадян, оскільки спірна квартира не відноситься до комунальної власності міста.

Представник третьої особи без самостійних вимог - Міської лікарні № 2 - просила постановити рішення на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вислухавши свідків, суд приходить до наступного.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.02.2003р. Фондом комунальної власності міської Ради, ОСОБА_1 та її діти - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - є у рівних частках співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Стаття 80 ЖК України, на яку посилається позивачка в обґрунтування своїх вимог щодо примусового обміну спірного житлового приміщення, регулює правовідносини у сфері користування жилими приміщеннями у будинках державного та громадського житлового фонду. Між тим спірна квартира відноситься до приватного житлового фонду.

Відповідно до положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються

рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Вказані вимоги ОСОБА_1 у даному позові не заявлялися.

Водночас, згідно вимогам ст.319 ЦК України, власність зобовязує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам і свободам громадян, інтересам суспільства, держава не втручається у здійснення власником права власності.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги зміст позовних вимог ОСОБА_1, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог позивачки.

Керуючись ст.ст.10,11, 60,212-214 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський райсуд м.Миколаєва шляхом подання протягом 10 днів з дня йогопроголошення апеляційної скарги.

Суддя: