Комсомольський міський суд Полтавської області
Справа № 2-661/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2010 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді при секретарі ОСОБА_1 ОСОБА_2
з участю: позивачкиОСОБА_3
представника третьої особиОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Комсомольську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_5 Обінва про надання дозволу на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду із згаданим позовом, в якому просила надати неповнолітньому громадянину України ОСОБА_5 Обінва, до досягнення ним 18-річного віку, дозвіл на виїзд за межі України без згоди та супроводу батька ОСОБА_5 Обінва.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14 серпня 1994 року у неї народився син, батьком якого є відповідач у справі, шлюб між сторонами не укладався. З 1996 року відповідач живе окремо від позивачки та дитини. Згодом відповідач виїхав за межі України, життям сина не цікавиться, в його утриманні участі не приймає. Позивачка має намір і можливість разом із сином тимчасово виїжджати за межі України на відпочинок, однак батько дитини ОСОБА_6 безпричинно не надає згоди на його виїзд за межі України, що і стало приводом для звернення до суду.

В судовому засіданні позивача наполягала на задоволенні позову в повному обсязі та пояснила, що після того як відповідач виїхав на батьківщину в ОСОБА_7, він іноді спілкується із сином та позивачкою по телефону. ОСОБА_3 прохала відповідача надати нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд сина за межі України для туристичної подорожі, але відповідач відмовляється надати такий дозвіл і вимагає за це гроші.

Представник органу опіки та піклування ОСОБА_4 проти задоволення позову не заперечувала, вказуючи на те, що надання згаданого дозволу відповідає інтересам неповнолітнього ОСОБА_5 Також підтвердила, що і раніше у позивачки виникали складнощі з приводу відсутності згоди відповідача на перереєстрацію неповнолітнього за новим місцем проживання, з цього приводу ОСОБА_3 зверталася до органу опіки та піклування.

Будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи відповідач ОСОБА_5 до залу суду не зявився, причин неявки не повідомив, заперечення проти позову не надав. За таких обстави, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про встановлення батьківства відповідач є батьком неповнолітнього ОСОБА_5, останній постійно проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім»ї (а.с.7-9).

Відповідно до довідки ВГІРФО Комсомольського МВ ГУМВС України в Полтавській області неповнолітній ОСОБА_6 є громадянином України (а.с.5).

Згідно копії паспорта відвідач є громадянином ОСОБА_7, постійного місця проживання в Україні не має.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини 8 згаданої статті СК регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї.

Стаття 150 СК України визначає обовязок батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі обовязок піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 2 Протоколу №4 Конвенції «Про права людини» передбачено, що кожен має вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням.

В матеріалах справи відсутні докази того, що існують будь-які обмеження для реалізації неповнолітнім свого права на виїзд за межі України. Між тим, відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування та може бути обмежена в цьому лише у випадках, встановлених законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивачки про надання дозволу на тимчасовий виїзд з неповнолітньою дитиною за межі України відповідає інтересам неповнолітнього і направлена на виконання батьківського обовязку щодо виховання дитини, забезпечення піклування про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Пунктом 2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та ч.3 ст.22 Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2,4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст.150, 155 СК України, ст. 213 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити повністю.

Надати неповнолітньому громадянину України ОСОБА_5 Обінва, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_2 Федерації, до досягнення ним 18-річного віку дозвіл на виїзд за межі України без згоди та супроводу батька ОСОБА_5 Обінва.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення можу бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Комсомольський міський суд. Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: підпис ОСОБА_1

Копія вірна.

Суддя: В.В.Крикливий