Червоноградський міський суд Львівської області
Справа 2-140/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2010р. Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Мелешко С.І.

при секретарі Янкевич Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Червонограді справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Львіввугілля» та відділення виконавчої директорії Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України у м.Червонограді про перерахунок та стягнення шкоди в зв»язку з ушкодженням здоров»я,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до відповідачів про перерахунок та стягнення сум відшкодування шкоди в зв»язку з ушкодженням здоров»я , покликаючись на наступні обставини: він тривалий час працював в підземних умовах на підприємстві відповідача, внаслідок роботи в шкідливих умовах праці захворів професійним захворюванням, яке йому встановлено висновком МСЕК від 25.06.1993 року з втратою профпрацездатності ,позивачу було встановлено 60% втрати профпрацездатності і третю групу інвалідності з подальшими переосвідуваннями , а з 13.08.1996 року безтерміново .

На підставі зазначеного висновку МСЕК відповідно наказу адміністрації відповідача йому було визначено щомісячне відшкодування шкоди, яке в дальнішому підлягало перерахунку та корегуванню в сторону збільшення. Однак при перерахунку розміру відшкодування шкоди по шахті йому було встановлено щомісячне відшкодування шкоди з 01.03.2000р. в сумі 243 грн. 46 коп. , застосувавши до попереднього розміру відшкодування шкоди 165грн.39 коп.коефіціент 1.474 росту тарифних ставок на підприємстві.Він не погоджується з таким перерахунком , на час проведення перерахунку середній заробіток по професії помічника начальника дільниці ВТБ становив 519грн.51 коп. і у відповідності до ст.456 ЦК України 1963 року відповідач повинен був провести йому перерахунок розміру відшкодування шкоди виходячи з середнього заробітку відповідного працівника (аналогічної професії ) на виробництві , тобто з 01.03.2000р щомісячний розмір відшкодування шкоди повинен був становити 519грн.51 коп. х 60% = 311грн.71 коп. , а згідно поданих розрахунків розмір недоплачених сум відшкодування шкоди за період з 01.10.2000р. по 01.04.2001 р. 887 грн.25 коп. , а з ФССНВ за період 01.04.2001р. по 01.12.2006р. в сумі 5311грн. 75коп. , крім того з 01.12.2005р. з врахуванням наведених перерахунків , щомісячні страхові виплати повинні становити 626грн.87коп. , Оскільки відповідачі відмовляються сплатити зазначені суми в добровільному порядку , тому він звернувся з даним позовом в суд.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав свій позов, в обгрунтування своїх позовних вимог зіслався на обставини ,аналогічні підставам звернення до суду , а також пояснив, що він не може назвати інших нормативних актів крім наведених, які регулюють спірні правовідносини , однак просив позов задоволити . Стягнути суми заборгованості з відповідачів належні йому на час розгляду справи в суді . Крім того зазначив , що не оспорює правильності нарахування йому первинного відшкодування шкоди ДП «Львіввугілля» шахтою «Червоноградська» . Предметом спору являється лише проведення неправильного перерахунку відповідачем ДП «Львіввугілля» розміру відшкодування шкоди з 01.03.2000 року , а також непроведення перерахунку відповідачем ДП «Львіввугілля» йому розміру відшкодування шкоди в період з серпня 1996 року по березень 2000 року в зв*язку з фактичним ростом посадових окладів по його професії .

Представник відповідача ДП «Львіввугілля» в судовому засіданні позову не визнав, та пояснив, що зміст ст.456 ЦК України в редакції 1963 року не передбачає проведення відшкодування шкоди потерпілим на виробництві в розмірі середнього заробітку працівника по відповідній професії , на час виникнення спірних правовідносин , вони були врегульовані « Правилами відшкодування шкоди…» , тлумачення позивача норм законодавчих актів , котрі регулювали відшкодування шкоди є невірним , оскільки жодним нормативним актом не передбачено відшкодування шкоди , виходячи з середнього заробітку працівника на підприємстві, аналогічного професії позивача , крім того немає інших нормативних актів , котрі б стверджували підставність позовних вимог позивача .В період з серпня 1996 року по березень 2000 року на шахті не було підняття тарифних ставок та посадових окладів , в тому числі й по професії позивача , відбулася лише зміна структури заробітної плати працівників на шахті , як і в цілому галузі . Оскільки позов є необгрунтованим і не базується на законодавстві про відшкодування шкоди , тому просить в позові відмовити , як безпідставному .

Представник відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від несчасних випадків на виробництві та профзахворювань України у м. Червонограді в судовому засіданні позову не визнала та пояснила, що немає жодних підстав для проведення перерахунку сум відшкодування шкоди позивачу ОСОБА_1 з 01.03.2000 року , оскільки ДП «Львіввугілля» йому було проведено перерахунок на коефіцієнт 1.47 росту тарифних ставок на підприємстві . Стосовно проведення перерахунку позивачу в період з серпня 1996 року по березень 2000 року , не вбачає жодних підстав, оскільки на шахті в цей період не було підняття посадових окладів і тарифних ставок по професії позивача .

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані матеріали, суд вважає, що позов ОСОБА_1 є безпідставним і в його задоволенні слід відмовити з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 тривалий час працював в підземних умовах на підприємстві відповідача, внаслідок роботи в шкідливих умовах праці захворів професійним захворюванням, яке йому встановлено висновком МСЕК від 25.06.1993 року з втратою профпрацездатності, позивачу було встановлено 60% втрати профпрацездатності і третю групу інвалідності з подальшими переосвідуваннями , а з 13.08.1996 року безтерміново .

На підставі зазначеного висновку МСЕК відповідно наказу адміністрації відповідача йому було визначено щомісячне відшкодування шкоди, яке в дальнішому підлягало перерахунку та корегуванню в сторону збільшення. Однак при перерахунку розміру відшкодування шкоди по шахті йому було встановлено щомісячне відшкодування шкоди з 01.03.2000р. в сумі 243 грн. 46 коп. , застосувавши до попереднього розміру відшкодування шкоди 165грн.39 коп.коефіціент 1.474 росту тарифних ставок на підприємстві.Він не погоджується з таким перерахунком , на час проведення перерахунку середній заробіток по професії помічника начальника дільниці ВТБ становив 519грн.51 коп. і у відповідності до ст.456 ЦК України 1963 року відповідач повинен був провести йому перерахунок розміру відшкодування шкоди виходячи з середнього заробітку відповідного працівника (аналогічної професії ) на виробництві , тобто з 01.03.2000р щомісячний розмір відшкодування шкоди повинен був становити 519грн.51 коп. х 60% = 311грн.71 коп. , а згідно поданих розрахунків розмір недоплачених сум відшкодування шкоди за період з 01.10.2000р. по 01.04.2001 р. 887 грн.25 коп. , а з ФССНВ за період 01.04.2001р. по 01.12.2006р. в сумі 5311грн. 75коп. , крім того з 01.12.2005р. з врахуванням наведених перерахунків , щомісячні страхові виплати повинні становити 626грн.87коп.

В судовому засіданні позивач зазначив , що з відповідачів слід стягнути заборгованість по сплаті відшкодування шкоди за весь період на час завершення розгляду справи в суді .

Оскільки відповідачі відмовляються сплатити зазначені суми в добровільному порядку , тому він звернувся з даним позовом в суд.

Як вбачається з змісту ст.456 ЦК України (в редакції 1963 року) , на яку покликається позивач в обгрунтування позову : у разі заподіяння громадянину каліцтва , або іншого ушкодження здоров*я , пов*заних з виконанням ним трудових обов*язків , організація або громадянин , відповідальні за шкоду , зобов*язані відшкодувати у повному розмірі втрачений заробіток , а також виплатити потерпілому одноразову допомогу в установленому Законом порядку …

…Правила відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров*я громадянина , пов*язаним з виконанням ним трудових обов*язків, затверджується Кабінетом Міністрів України .

Згідно п.9 «Правил відшкодування шкоди …» затведжених Постановою КМУ від 23.06.1993р. № 472 з наступними змінами та доповненями , котрі діяли на час спірних правовідносин , визначено , що розмір відшкодування потерпілим заробітку встановлюється у відповідності з ступенем втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, котрий він мав до ушкодження здоров*я .Відповідно до п.28 ч.4 «Правил відшкодування шкоди …» перерахунок розміру відшкодування шкоди проводиться у випадку підвищення тарифних ставок (окладів) працівникам госпрозрахункових підприємств , а також заробітної плати у відповідності з колективним договором .Постановою КМУ від 03.10.1997р. № 1100 були внесені зміни в п.28 вищезазначених Правил . По-перше перерахування розміру відшкодування (втраченого заробітку) провадиться у разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових та бюджетних підприємств .По-друге, перерахований або нарахований розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100% втрати професійної працездатності , не може бути більше від середньомісячного заробітку відповідного працівника(після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у перерахунку на повний календарний місяць роботи .

Разом з тим Правилами не передбачено можливості проведення перерахунку розміру втраченого заробітку окремого потерпілого із середньомісячного заробітку відповідного працівника ( після підвищення тарифних ставок) , якщо такий середній заробіток вищий , ніж нарахований потерпілому розмір втраченого заробітку в перерахунку на 100 % втрати професійної працездатності .

Вимоги позивача стосовно проведеня з 01.03.2000р. перерахунку розміру відшкодування шкоди , виходячи з середнього заробітку відповідного працівника на підприємстві є безпідставними , оскільки суперечать змісту та суті закладених у «Правилах відшкодування шкоди …» згідно положень яких в основу відшкодування шкоди покладено втрачений заробіток потерпілого , і при первинному нарахуванні відшкодування шкоди потерпілим в основу закладається його особистий заробіток , а не середній заробіток працівника по аналогічній професії на підприємстві.

На час розгляду справи в суді позивач не надав суду жодних переконливих доказів обгрунтування позову , не спростував доводів відповідачів про відсутність будь-яких нормативних актів , які б визначили розмір відшкодування шкоди , виходячи з середнього заробітку працівника на виробництві . Позивач не оспорює правильності розміру первинного нарахування відшкодування шкоди та всіх наступних перерахунків , здійснених відповідачами по відшкодуванню шкоди в зв*язку з ушкодженням здоров*я . Предметом спору є невірний , на думку позивача, перерахунок шахти розміру відшкодування шкоди з 01.03.2000 року . Судом проведено перевірку правильності нарахування та проведення перерахунків розміру відшкодування шкоди позивачу .Жодних підстав для нарахування та виплати додаткових сум позивачу не встановлено .

Суд вважає , що проведення перерахунку в розмірі відшкодування шкоди позивачу у спірний період з тих підстав на які покликається позивач є недопустимим , оскільки такий перерахунок нівілював би поняття особистого заробітку працівника та суперечив би змісту «Правил відшкодування шкоди …» та ст.456 ЦК України (в редакції 1963 року) .За таких обставин суд і прийшов до переконання , що в позові ОСОБА_1 слід відмовити .

Крім того позивач ставить питання про проведення перерахунку розмііру відшкодування шкоди відповідачем ДП «Львіввугілля» на фактичний ріст посадових окладів по його професії в період з серпня 1996 року по березень 2000 року . Згідно п.22 «Правил відшкодування шкоди … » проведення перерахунку розміру відшкодування шкоди внаслідок профзахворювання проводиться у випадку підняття тарифних ставок та посадових окладів на підприємстві . Як вбачається з пояснень представника ДП»Львіввугілля» в зазначений період на підприємстві не було підняття тарифних ставок та посадових окладів , що ствердив представник довідкою від 15.12.2009 року № 05-3/1475 , а було впорядкування заробітної плати згідно наказу Мінвуглепрому №72 від 04.03.1996 року .

Судом встановлено , що Указом Президента України від 09.01.1996 року №41 "Про додаткові заходи щодо матеріального і морального заохочення працівників вугільної промисловості" передбачалось проведення перегляду тарифних ставок працівників вугільної промисловості з метою їх збільшення у межах наявного фонду споживання і встановлення для підвищення частки тарифу у середньомісячній заробітній платі ціх працівників граничного розміру надбавок, доплат, премій і винагород з тим, щоб частина тарифу у середньомісячній заробітній платі становила не менше як 70% її.

Враховуючи ці передумови наказом Мінвуглепрому України від 04.03.1996 року №72 "Про додаткові заходи матеріального стимулювання працівників вугільної промисловості" визначено, як має проводитись підвищення ставки тарифів у середньомісячній зарплаті працівників вугільної промисловості. Зокрема, підвищення здійснюється у межах витрат на споживання за рахунок здешевлення харчування, зміни порядку оплати за нормативний час пересування по шахті від стволу до робочого місця і назад та встановлення граничних розмірів надбавок, доплат, премій, винагород.

Тобто підсумовуючи наведене, було змінено структуру заробітної плати, як на підприємствах вуглевидобувної галузі так зокрема на підприємстві відповідача, що стверджує наявний в матеріалах справи Акт превірки комісіїї ДП "Львіввугілля" середніх заробітків по професіях по шахті "Червоноградська" від 14 квітня 2004 року.

За таких обставин суд і прийшов до переконання , що і в цій частині позовних вимог слід відмовити , як безпідставних .

Керуючись ст.ст.10, 60, 212, 215, 218 ЦПК України , ст.ст.440,456 ЦК України(в редакції 1963 року) , п.п.9,28 «Правил відшкодування шкоди …» (1993 року з наступними змінами і доповненнями) , суд -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ДП»Львіввугілля» , Відділення Виконавчої Дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Червонограді Львівської області про перерахунок у розмірі відшкодування шкоди і стягнення заборгованості у зв*язку з ушкодженням здоров*я - відмовити .

Рішення набирає чинності через десять днів з часу його проголошення , якщо не подана заява про апеляційне оскарження .

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з часу проголошеня рішення суду .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів з часу подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду .

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

.

Суддя С.І.Мелешко