Справа №2-3031/10 17.11.2010 17.11.2010 17.11.2010
Провадження №22ц-7879/10
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Вовненко Г.Ю.,

суддів: Буренкової К.О., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання: Величковській В.С.,

за участі позивача ОСОБА_1 та представника ВАТ комерційний банк «Надра» - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за апеляційними скаргами

ОСОБА_1

та

Відкритого акціонерного товариства комерційний банк Надра

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва області від 29 червня 2010 року за позовом

ОСОБА_1

до

Відкритого акціонерного товариства комерційний банк Надра

(далі - Банк)

про відшкодування майнових збитків і моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Банку про відшкодування майнових збитків і моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 липня 2009 р. на його користь з Банку стягнуто 93 398 грн. заборгованості у звязку з порушенням останнім умов строкового договору банківського вкладу (депозиту). Рішення суду Банком не виконано, що призвело до спричинення йому майнових збитків, які становлять: 3549 грн. різниці між курсами долара США на час укладення між ним та відповідачем договору банківського вкладу (депозиту) і ухваленням вказаного судового рішення про стягнення на його користь заборгованості за цим договором; втрати від знецінення внаслідок інфляції грошових коштів у сумі 8872 грн. Крім цього, позивач зазначав, що із-за невиконання згаданого рішення суду він не мав можливості своєчасно придбати будівельні матеріали та оплатити послуги по ремонту квартири, а тому зазнав майнових втрат в сумі 12900 грн. внаслідок підвищення цін на ці послуги.

Наполягаючи на задоволенні позову, ОСОБА_1, посилаючись на ч. 5 ст. 10, Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 23 ЦК також просив стягнути з Банку 1 101172 грн. пені та 10000 грн. моральної шкоди за порушення останнім строків повернення банківського вкладу (депозиту).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2010 р. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Банку 8872 грн. майнових збитків, спричинених знеціненням грошових коштів внаслідок інфляції.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що висновки суду в частині відмови в позові не відповідають нормам матеріального і процесуального права.

Банк також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині задоволення позову скасувати і відмовити ОСОБА_1 в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія вважає, що вони не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 липня 2009 р. на користь ОСОБА_1 з Банку стягнуто 93 393 грн. заборгованості за договором строкового вкладу (депозиту), який було укладено сторонами 4 березня 2008 р. на суму 11038 доларів США зі сплатою 10,9% річних строком на 12 місяців. На виконання вказаного рішення 20 липня 2009 р. видано виконавчий лист. Однак рішення суду Банком не виконано.

Згідно довідки Головного управління статистики у Миколаївській області від 22 лютого 2010 р. у період з січня 2010 р. у порівняні з лютим 2009 р. споживчі ціни зросли у 1, 095 рази.

Відповідно до ст. 599 ЦК зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Встановивши наведені обставини, суд в межах позовних вимог, як це передбачено ст. 11 ЦПК України, обґрунтовано стягнув на користь позивача із відповідача 8872 грн. майнових збитків, спричинених знеціненням грошових коштів внаслідок інфляції.

Апеляційна скарга Банку не містять доводів, які спростовували б висновок суду в цій частині рішення. Посилання відповідача на введення в Банку тимчасової адміністрації та мораторію на задоволення вимог кредиторів безпідставні, оскільки майнові збитки, спричинені знеціненням грошових коштів внаслідок інфляції не є штрафною санкцією, яка відповідно до ст. 85 Закону «Про банки та банківську діяльність» не може бути стягнута під час дії мораторію.

Наполягаючи на задоволенні вимог про стягнення на підставі ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» пені, а на підставі ст. 23 ЦК моральної шкоди, позивач посилався на порушення відповідачем умов договору банківського вкладу (депозиту).

Проте на спірні правовідносини дія Закону «Про захист прав споживачів» не розповсюджується, оскільки після укладення даної угоди між сторонами виникли зобовязання по її виконанню, а тому ці правовідносини врегульовано нормами Цивільного кодексу.

Залишаючи без задоволення вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд на підставі ст. 611 ЦК вірно вважав, що умовами даного договору банківського вкладу (депозиту), така відповідальність сторонами не передбачена.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення різниці між курсами долара США на час укладення договору банківського вкладу (депозиту) і стягненням з Банку за рішенням суду заборгованості за цим договором, суд вірно вважав, що така різниця не є збитками, так як заборгованість стягнута, виходячи із курсу долару США до гривни на час розгляду справи про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу (депозиту).

Частинами першою та другою ст. 22 ЦК передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Залишаючи без задоволення вимоги позивача про стягнення майнових збитків, спричинених при виконанні укладеного ним договору підряду, внаслідок подорожчання будівельних матеріалів та послуг по ремонту квартири, суд також обґрунтовано виходив з того, що він не довів наявність причинного звязку між витратами на ремонт квартири і неналежним виконанням Банком договірних зобовязань за договором банківського вкладу (депозиту).

Тому доводи позивача про незаконність рішення суду не підлягають задоволенню, оскільки не спростовують висновків суду.

За наведених обставин колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.303, 308,315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Відкритого акціонерного товариства комерційний банк Надра відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва області від 29 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом 20 днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий : Судді :