Справа № 2-1948/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2010 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі :головуючого-судді Білінської Г.Б.

при секретарі Руденко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення та вселення, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просить постановити рішення, яким вселити його в квартиру АДРЕСА_1. Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 06.05.2005 року померла його мати - ОСОБА_5, якій на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1. Спадкоємцями до майна померлої є її діти - ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_6 Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.04.2010 року виданого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 позивачу належить 1/3 частка квартири АДРЕСА_1. Однак, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 без відома та згоди позивача в зазначеній квартирі змінили вхідні двері, а на вікна встановили грати. Крім цього, в квартиру АДРЕСА_1 самовільно вселили ОСОБА_2, який протягом пяти років в зазначеній квартирі проживав один, а наданий час проживає з своєю дружиною та сином. На численні прохання позивача реалізувати його законне право на користування квартирою №4 по вул. Б.Хмельницького, 201 в м. Львові та виселення з неї ОСОБА_2, відповідачі ображають позивача нецензурною лайкою та погрожують йому. Спільне проживання позивача з ОСОБА_2 є неможливим, оскільки останній порушує право позивача на користування житлом, не допускає його до квартири та позбавляє будь-якої можливості користуватися нею. Добровільно вирішити спір позивачу з відповідачами не вдається. Враховуючи наведене, просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 та позивач ствердили позовні вимоги та дали пояснення аналогічні змісту позову.

Відповідач ОСОБА_2, в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що вимога позивача про виселення його з квартири є необгрунтованою, оскільки він в квартиру АДРЕСА_1 вселився з дозволу свого батька - ОСОБА_3, якому 1/3 частка зазначеної квартири належить на праві власності. Жодних перешкод позивачу у користуванні квартирою та проживання в ній він не чинить. Просив в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3, в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що вимога позивача про виселення з квартири ОСОБА_2 є необгрунтованою, оскільки ОСОБА_2Ф.у квартирі не проживає

Відповідачка ОСОБА_6 в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що вимоги позивача не визнає, оскільки позивач роками не проживав у квартирі, не ніс жодних витрат по її утриманню, веде себе по відношенню до родичів неадекватно, краде із квартири речі, тому проти його вселення в квартиру заперечує.

Заслухавши думку учасників процесу, з»ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково в частині вселення позивача в квартиру АДРЕСА_2 та стягнення з відповідачів в користь позивача сплачені ним судові витрати.

У судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності по 1/3 частині ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_6, згідно свідоцтв про право на спадщину за законом.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.04.2010р. - ОСОБА_1 належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_3.

Згідно довідки ЛКП «Збоїща 406» від 18.06.2010р. №676 - ОСОБА_1 являється співвласником квартири АДРЕСА_3.

Відповідно до вимог ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Позивач є співвласником спірної квартири . Право власності передбачає право володіння, користування та розпорядження належним власникові майном.

Відтак, суд вважає вимоги позивача в частині вселення його в квартиру АДРЕСА_4 доведеними та такими, що підлягають до задоволення.

До задоволення також підлягає вимога про стягнення з відповідачів суми сплачених позивачем судових витрат в розмірі 45 / сорок пять/ грн. 50 коп.

Стосовно решти позовних вимог, суд вважає такі безпідставними, оскільки ,як встановлено у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 у квартирі не проживає.

Керуючись ст.ст. 10,62,213-215,209 ЦПК України, ст.9 ЖК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_5.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 солідарно в користь ОСОБА_1 45 / сорок пять/ грн. 50 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд шляхом подачі заяви про оскарження протягом десяти днів після проголошення рішення та шляхом подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подачі такої заяви.

Суддя ОСОБА_9