Апеляційний суд Харківської області
Справа № 22-ц-3355 / 2010 р Головуючий 1-ї інст. Зеленькова Н.Г.
Категорія відшкодування збитків Доповідач Зазулинська Т
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів - ТАБАЧНОЇ Н.Г., ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарі Шпарага О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Новий шлях» на рішення Борівського районного суду Харківської області від 04 березня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Новий шлях» про відшкодування збитків, -

В С Т А Н О В И Л А:

02.12.2009 року ОСОБА_1 звернулася до Борівського районного суду з позовом до СТОВ « Агрофірма»Новий шлях».

Зазначала, що на підставі Державного акту від 04.06.2001 року вона є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 5,38 га, що розташована на території Чернещинської сільської ради.

Рішення Борівського районного суду від 02.03. 2009 року, яке ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13.05.2009 року залишено без змін, було визнано недійсним договір оренди землі № 145 від 20.09.2007 року між нею та відповідачем.

У 2008 році вона мала намір вирощувати на своїй земельній ділянці ячмінь, але була позбавлена такої можливості відповідачем, який на її ділянці восени 2007 року засіяв озиму пшеницю та безпідставно у 2008 році використовував її земельну ділянку для вирощування та збору свого врожаю.

Посилаючись на вказані обставини позивач вважала , що відповідачем порушено її право власника земельної ділянки і завдані збитки у вигляді не отриманих доходів ( упущеної вигоди) і на підставі ч.1ст.22, п.2 ч.2 ст.386 ЦК України, ст.152, п.»д»ст.156 ЗК України просила стягнути на її користь зі СТОВ « Агрофірма Новий шлях» 13296,73 грн. та 132,97 грн. судових витрат.

При цьому при розрахунку суми збитків позивач виходила з даних середньої врожайністю ячменю у господарстві відповідача та біржових цін на нього станом на серпень 2008 року, та врахувала фактично понесені позивачем витрати на його ділянці у 2008 році.

В судовому розгляді справи представник позивача уточнив позовні вимоги, зменшивши суму стягнення у відшкодування збитків до 11332,24 грн.

Відповідач, в особі представника за довіреністю, позов не визнав. Не заперечуючи, що озима пшениця дійсно була ним засіяна на земельній ділянці позивачки, однак зазначав , що на час засіву він діяв відповідно до чинного на той час договору оренди, укладеного між ним та позивачкою, а також розраховував на реєстрацію у Держкомземі наступного договору оренди № 145 від 20.09.2007 року, який на той час ними був підписаний.

Вважав, що позивачем не доведено можливість самостійного використання земельної ділянки та спричинення збитків.

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 04 березня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені повністю.

В апеляційній скарзі СТОВ «Агрофірма «Новий шлях» просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушення норм матеріального і процесуального права, та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог і стягнути з ОСОБА_1 на його користь понесені судові витрати.

При цьому посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими і на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зокрема, вказує що належних доказів спричинення збитків позивач до суду не надала, розрахунки збитків проведені невірно та належним чином не обґрунтовані.

Також зазначає що земельна ділянка позивача знаходиться в єдиному масиві з іншими земельними ділянками; в натурі не виділялася.

Позивач на апеляційну скаргу подала письмові заперечення, в яких, посилаючись на безпідставність доводів апелянта, просить про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін

Заслухавши доповідь судді; пояснення представників сторін; перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що діями відповідача позивач була позбавлена можливості одержати доходи, чим їй спричинені збитки, які відповідач повинен відшкодувати у повному обсязі.

Однак, такі висновки суду зроблені при неповному з'ясуванні судом обставин та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставами для його скасування і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Зясовуючи обставини справи, першої інстанції всупереч вимогам ст. 213 ЦПК України не перевірив доводи відповідача, які він навів на обґрунтування своїх заперечень проти позову і які мають юридичне значення для правильного вирішення спору.

Так, судовим розглядом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 5,38 га, яка знаходиться на території Чернещинської сільської ради Борівського району Харківської області.

З 23.01.2003 року по 23.01.2008 року СТОВ «Агрофірма «Новий шлях» використовувало вказану земельну для товарного сільськогосподарського виробництва ділянку на підставі укладеного з ОСОБА_1 договору оренди № 103.

20.09.2007 року сторонами був підписаний новий договір оренди земельної ділянки № 145, але 11 січні 2008 року позивач звернулася до відповідача з заявою про небажання укладати з ним договір оренди з 24.01.2008 року.

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 02.03.2009 року, яке набрало чинності 13.05.2009 року вказаний договір оренди № 145 від 20.09.2007 року визнано недійсним, поновлено право позивача на користування земельною ділянкою та зобовязано ТОВ «Агрофірма «Новий шлях» повернути в користування ОСОБА_1. земельну ділянку у розмірі 5,38 га.

Позивач та її представник не заперечували, що озимою пшеницею земельна ділянка ОСОБА_1 була засіяна відповідачем восени 2007 року, тобто під час дії договору оренди № 103 від 23.01.2003 року , відповідно до умов якого орендар самостійно визначає напрямки своєї господарської діяльності відповідно до призначення земельної ділянки, має переважне право на поновлення цього договору оренди.

Внаслідок підписання з позивачем нового договору оренди відповідач одержав письмове підтвердження цього права ще до закінчення дії Договору, на підставі чого мав обґрунтовані сподівання для продовження використання орендованої земельної ділянки до 13.05.2009 року, коли набрало чинності рішення районного суду про визнання недійсним нового договору оренди.

Актом від 30 жовтня 2009 року підтверджується факт повернення ТОВ «Агрофірма «Новий шлях» власнику ОСОБА_1. земельної ділянки площею 5,38 га у зораному вигляді, з проведенням основної обробки ґрунту, претензій сторони не мають (а.с. 56).

Згідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 156 ЗК України та ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа має право на відшкодування завданих їй збитків у вигляді доходів, які б вона могла реально одержати за звичайних обставин, якби її права не було порушено (упущена вигода), збитків, заподіяних внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам та землекористувачам, затверджений Постановою КМ України від 19 квітня 1993 року № 284 у п. 3 передбачає, що відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Однак, всупереч встановленого ст.ст.10, 60 ЦПК України обовязку доказування та надання доказів, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, а саме, що після закінчення договору оренди № 103 від 23 січня 2003 року вона намагалася самостійно працювати на своїй земельній ділянці і займатися товарним виробництвом ячменю, якому об'єктивно перешкодив відповідач внаслідок продовження використання земельної ділянки

Заявлені нею вимоги ґрунтуються лише на розрахунках вірогідного прибутку від врожаю ячменю, який вона б могла отримати зі своєї земельної ділянки. Ніяких дій щодо поновлення межових знаків своєї земельної ділянки та виділення її в натурі, що необхідно для її використання за призначенням, позивач не здійснювала. Намір вирощувати на своїй земельній ділянці вказану сільськогосподарську культуру позивач нічим не обґрунтувала та реально не підтвердила.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що внаслідок несвоєчасного повернення орендованої земельної ділянки відповідач порушив право власності позивача на використання земельної ділянки на свій розсуд.

Однак, оскільки наведені позивачем підстави заявлених вимог про відшкодування збитків у вигляді непотриманого доходу, нічим обєктивно не підтверджені і не доведені, суд в результаті помилився зі своїми остаточними висновками щодо обґрунтованості позовних вимог про відшкодування збитків у вигляді не отриманого прибутку ( упущеної вигоди) та безпідставно застосував ст.ст. 156, 157, 211, 212 ЗК України, ст.ст. 1166, 1172, 1192 ЦК України та помилково визначив, що до спірних правовідносин підлягають застосування і норми ст.ст. 22, 623 ЦК України та п. 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою КМ України від 19.04.1993 року № 284.

Не отриманий дохід (упущена вигода) повинний бути реальним за звичайних обставин і не може складатися з чужих прибутків, якщо потерпіла особа не намагалася здійснити конкретних дій та заходів для їх отримання.

У звязку з наведеним рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Вимога апелянта про стягнення на його користь з позивача судових витрат, понесених при поданні апеляційної скарги, не грунтується на законі і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 04 березня 2010 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України .

Головуючий -

Судді -