Ленінський районний суд м.Дніпропетровська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2010 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Коваленко А.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Банк «Фінанси та Кредит» (є правонаступником Відкритого акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит») 23 вересня 2009 року звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір №040-Р/002950 про відкриття карткового рахунку і використання платіжної картки. Відповідно п.1.1 позивач відкрив відповідачу картковий рахунок № 212638 і надав відповідну платіжну карту Visa Electron. 31 липня 2008 року між сторонами було укладено договір про відкриття відповідної кредитної лінії № 040/08-ФЛ/16К згідно якого позивач надав ОСОБА_2 в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності кредитні ресурси шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на картковий рахунок, передбачений договору, з розміром кредитного ліміту в сумі 10000,00 грн., зі сплатою процентів та строком до 05 травня 2010 року. Відповідно до умов договору за прострочення повернення кредитних ресурсів або сплати процентів відповідач повинен сплачувати пеню позивачу у розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення.

Позивач свої зобовязання виконав, кредит надав, але відповідачка ОСОБА_2, належним чином свої зобовязання не виконала, допустила прострочення кредиту, внаслідок чого за нею, станом на 10 вересня 2009 року складає:

заборгованість за кредитом становить 10000,00 грн.;

заборгованість по сплаті нарахованих відсотків за користування кредитом 2996,66 грн.;

пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за кредитним договором 80,80 грн.

Оскільки відповідачка добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажає, позивач змушений був звернутись до суду та просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором №040-Р/002950 від 23 липня 2008 року та договору про відкриття кредитної лінії № 040/08-ФЛ/16К від 31 липня 2008 року у розмірі 13077,46 грн., державне мито у розмірі 130, 78 грн. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1, підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2, у судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позовних вимог, про що надала до суду власноруч написану заяву.

Суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України, згідно якої у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачку, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового засідання встановлено, що 23 липня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір про відкриття карткового рахунку, надання і використання пластикової картки № 212638 за № 040-Р/002950. Відповідно п.1.1 позивач відкрив відповідачу картковий рахунок № 212638 і надав відповідну платіжну карту Visa Electron, яку відповідачка отримала 31 липня 2008 року (а.с. 18,19-24).

31 липня 2008 року між сторонами було укладено договір про відкриття відповідної кредитної лінії № 040/08-ФЛ/16К згідно якого позивач надав ОСОБА_2 в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності кредитні ресурси шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на картковий рахунок, передбачений договору, з розміром кредитного ліміту в сумі 10000,00 грн., зі сплатою процентів та строком до 05 травня 2010 року. Відповідно до умов договору за прострочення повернення кредитних ресурсів або сплати процентів відповідач повинен сплачувати пеню позивачу у розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення (а.с. 8-12).

Однак, в порушення умов договору, відповідачка свої зобовязання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів, внаслідок чого за нею станом на 10 вересня 2009 року становить: заборгованість за кредитом становить 10000,00 грн.; заборгованість по сплаті нарахованих відсотків за користування кредитом 2996,66 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за кредитним договором 80,80 грн. (а.с. 6, 7, 25).

Про наявність заборгованості перед банком та не виконання кредитних зобовязань відповідачку неодноразово було повідомлено позивачем, оскільки банком на адресу ОСОБА_2 надсилалась вимога про дострокове повернення кредитних коштів (а.с. 27,30).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором.

В свою чергу згідно кредитного договору, укладеного між сторонами, позичальник зобовязаний: 1) сплачувати заборгованість перед банком; 2) комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача суму заборгованості в розмірі 13077, 46 грн.

Крім того згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати, і його вимоги задоволені, з відповідачів належить стягнути, в рівних частках, на користь позивача судовий збір в розмірі 130,77 грн. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.526, 527, 610, 611, 625, 1054 ЦК України, ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 88, 130, 169, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 а про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» (49070, м. Дніпропетровськ, вул. Плеханова, 9, рахунок № 290970003, МФО 307231, ) суму заборгованості за кредитним договором № 047/08-ФЛ/16К від 31 липня 2008 року у розмірі 11077,46 грн. (Одинадцять тисяч сімдесят сім гривень 46 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» (49070, м. Дніпропетровськ, вул. Плеханова, 9, рахунок № 290970003, МФО 307231, ) судовий збір у розмірі 130,78 грн. (Сто тридцять гривень 78 копійок) та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн. (Сто двадцять гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

Вступна та резолютивна частини рішення оголошені в судовому засіданні 11 жовтня 2010 року.

Повністю рішення складено 14 жовтня 2010 року.

Суддя Шавула В.С.