Юр'ївський районний суд Дніпропетровської області
РІШЕННЯ

ІМ"ЯМ УКРАІНИ

25 березня 2010 року Юрївський районний суд Дніпропетровської

області у складі головуючого судді Маренич С.О., при секретарі Бережній Т.В., за участю представника Павлоrрадської міжрайонної прокуратури ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Юр"ївка цивільну справу за позовом Павлоградського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області в інтересах Юр"ївської районної державної

адміністрації Дніпропетровської області до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди,

Встановив:

Павлоградський міжрайонний прокурор Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом в інтересах Юр"ївської районної державної адміністрації до ОСОБА_3 про відшкодування завданої матеріальної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що розпорядженням виконуючого обовязки голови Юр"ївської районної державної адміністрації ОСОБА_4 № І-к від 15. 01. 2003 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України була звільнена з роботи гр. ОСОБА_5, яка займала посаду заступника голови

Юр»івської районної державної адміністрації з питань капітального

будівництва та енергозбереження.

Вважаючи звільнення з посади незаконним ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про захист своїх порушених прав.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від 25.05.2004 року позов ОСОБА_5.Л. до Юр"'івської районної державної адміністрації про поновлення на роботі, стягнення компенсації за додаткову відпустку,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задоволено частково, а саме : розпорядження про звільнення ОСОБА_5 з посади визнано незаконним та остання поновлена на посаді, при цьому з Юр"ївської райдержадміністрації на користь ОСОБА_5 стягнуто в рахунок додаткових відпусток з урахуванням індексу інфляції - 2 310,77 грв. ; в рахунок оплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу і різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи з урахуванням індексу інфляції - б 507,05 грв., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 10 000 грв., а всього на загальну суму 18 817. 82 грв.. Також з Юр"ївської райдержадміністрації стягнуто держмито в дохід держави у розмірі 88,18 грв..

Ухвалою Вищого Адміністративного Суду України від 31.05.2007 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від 25.05.2004 року залишено в силі.

На виконання зазначеного рішення Юр"'івською районною державною

адміністрацією ОСОБА_6 виплачено 18 817, 82 грв., а всього з

урахуванням держмита адміністрацією сплачено 18 906 грв..

3азначаючи, що відповідач ОСОБА_3 є винним в незаконному звільненні ОСОБА_5 з посади, а відтак відповідно до п.8 ст. 134, ст. 237 КЗпП

України має нести передбачену законом матеріальну відповідальність у

.

повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини державній адміністрації,

посилаючись на ст. 121 Конституції України, ст. ст. 20, 36-1 Закону України "Про прокуратуру", ст. ст. 45, 46 ЦПК України просили с,тягнути з відповідача на користь Юр"ївської районної державної адміністрації на відшкодування завданої шкоди 18 906 грв., а також всі судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник Павлоградської міжрайонної прокуратури ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали повністю.

Відповідач по справі ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, разом з тим, заявив про застосування судом наслідків спливу позовної давності та просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд знаходить встановленими наступні обставини:

-так, згідно рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від 25.05.2004 року, копія якого долучена до матеріалів справи (ас.ас.4,11), позов ОСОБА_5 до Юр"'івської районної державної адміністрації пропоновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволений частково, при цьому розпорядження виконуючого обовязки голови Юр'ївської районної державної адміністрації ОСОБА_3 № 1 -к від 15 січня 2003 року про звільнення ОСОБА_5 за п. 1 ч. 1 ст. 40 К3пП України визнано незаконним. ОСОБА_5 поновлено на роботі в Юр"їівській районній державній адмінlстрації на посаді заступника голови районної державної адміністрації з питань капітального будівництва та енергозбереження. 3 Юр' ївської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_7JI. стягнуто - в рахунок оплати додаткових відпусток з урахуванням індексу інфляції- 2 310,77 грв.; в рахунок оплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи з урахуванням індексу інфляції- 6 507,05 грв; в рахунок відшкодування моральної шкоди - 10 000 грв., а всього загальну суму 18 817, 82 грв.. Також з Юр"ївської райдержадміністрації стягнуто державне мито в дохід держави у розмірі 88,18 грв..

Ухвалою Вищого Адміністративного Суду України від 31 травня 2007 року, копія якої долучена до матеріалів справи (ас. ас. 15-18), рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від 25.05.2004 року залишено в силі.

Отже, вина відповідача в незаконному звільненні ОСОБА_5 з роботи встановлена вищезазначеними рішеннями суду.

3 копії платіжної вимоги № 87/ВЗ від 18.09.2007 року (ас. 1 9), вбачається, що

з Юр»ївської районної державної адміністрації на користь Головного

управлііння юстиції в Дніпропетровській області на виконання виконавчого

листа № 2-579/2004 від 07.09.2007 року, виданого на підставі рішення суду по справі № 2-579/2004 (ас. ас. 4-11), примусово стягнуто 20 699,60 грв.. Згідно копії платіжного доручення № 372 від 29.10.2007 року (ас.20) з Юр"ївської районної державної адміністрації на користь Головного управління юстиції у Дніпропетровській області на відшкодування моральної шкоди згідно рішення Кіровського районного суду стягнуто 10 000 грв..

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, повязані з

відшкодуванням шкоди, заподіяної службовою особою з її вини установі,

внаслідок незаконного звільнення працівника з займаної посади, що

регулюються Кодексом Законів про працю України та Законом України "Про місцеві державні адміністрації».

Відповідно до п. 8 ст. 134, ст. 237 КЗІІП України - службова ocо6a винна в незаконному звільненні або переведені працівника на іншу роботу несе повну

матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини установі, організації... Суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведені працівника на іншу роботу, обовязок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у звязку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обовязок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Якщо службова особа до часу розгляду справи припинила трудові відносини з підприємством, працюючи на якому вона видала з порушенням закону наказ про звільнення чи переведення працівника на іншу роботі чи затримала виконання рішення суду про поновлення на роботі, вона зобовязана відшкодувати шкоду, заподіяну підприємству у звязку з оплатою за час

вимушеного прогулу, оскільки розірвання трудового договору не звільняє її від матеріальної відповідальності на підставі ст. 237 КЗпП України.

Згідно ч. 1 ст. 41, ч.3 ст. 49 Закону України "Про місцеві державні адміністрації- голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством... Держава має право зворотної вимоги (регресу) до посадової особи місцевої державної адміністрації, яка заподіяла шкоду, у розмірах і порядку, визначених законодавством.

В п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11. 992 року «Про практику розгляду Судами трудових спорів", розяснено, що при незаконному звільненні або переведені на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введенню в дію п.8 ст.134 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року), настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обовязок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у звязку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи,

може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалося раніше.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги є обґрунтованими.

Однак, даний позов не підлягає задоволенню, оскільки заявником пропущено строк звернення до суду з даним позовом. Так, відповідно до ст. 233 КЗпП

України строк звернення до суду з питань стягнення з працівника

.

матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації

●

встановлюється в строк один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

в судовому засіданні відповідач наполягав на застосуванні наслідків спливу

позовної давності та просив у позові відмовити.

Сторонам в судовому засіданні розяснено наслідки спливу позовної

давності, передбачені ст. 267 ЦК України, однак, заявники з заявою про поновлення пропущеного строку до суду не зверталися.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, при цьому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 215, 218, 294, 295 ЦПК України, ст. 267 ЦК України, ст. ст. 134. 237 К3пП України, ст. ст. 41, 49 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Павлоградського міжрайонного прокурора

Дніпропетровської області в інтересах Юр"ївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити, у звязку зі спливом позовної давності.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 1 0-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження ї поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України, без

попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається

ь

в строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

2-71/2010

РІШЕННЯ

ІМ"ЯМ УКРАІНИ

25 березня 2010 року Юрївський районний суд Дніпропетровської

області у складі головуючого судді Маренич С.О., при секретарі Бережній Т.В., за участю представника Павлоrрадської міжрайонної прокуратури ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Юр"ївка цивільну справу за позовом Павлоградського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області в інтересах Юр"ївської районної державної

адміністрації Дніпропетровської області до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди,

Встановив:

Павлоградський міжрайонний прокурор Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом в інтересах Юр"ївської районної державної адміністрації до ОСОБА_3 про відшкодування завданої матеріальної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що розпорядженням виконуючого обовязки голови Юр"ївської районної державної адміністрації ОСОБА_4 № І-к від 15. 01. 2003 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України була звільнена з роботи гр. ОСОБА_5, яка займала посаду заступника голови

Юр»івської районної державної адміністрації з питань капітального

будівництва та енергозбереження.

Вважаючи звільнення з посади незаконним ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про захист своїх порушених прав.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від 25.05.2004 року позов ОСОБА_5.Л. до Юр"'івської районної державної адміністрації про поновлення на роботі, стягнення компенсації за додаткову відпустку,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задоволено частково, а саме : розпорядження про звільнення ОСОБА_5 з посади визнано незаконним та остання поновлена на посаді, при цьому з Юр"ївської райдержадміністрації на користь ОСОБА_5 стягнуто в рахунок додаткових відпусток з урахуванням індексу інфляції - 2 310,77 грв. ; в рахунок оплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу і різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи з урахуванням індексу інфляції - б 507,05 грв., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 10 000 грв., а всього на загальну суму 18 817. 82 грв.. Також з Юр"ївської райдержадміністрації стягнуто держмито в дохід держави у розмірі 88,18 грв..

Ухвалою Вищого Адміністративного Суду України від 31.05.2007 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від 25.05.2004 року залишено в силі.

На виконання зазначеного рішення Юр"'івською районною державною

адміністрацією ОСОБА_6 виплачено 18 817, 82 грв., а всього з

урахуванням держмита адміністрацією сплачено 18 906 грв..

3азначаючи, що відповідач ОСОБА_3 є винним в незаконному звільненні ОСОБА_5 з посади, а відтак відповідно до п.8 ст. 134, ст. 237 КЗпП

України має нести передбачену законом матеріальну відповідальність у

.

повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини державній адміністрації,

посилаючись на ст. 121 Конституції України, ст. ст. 20, 36-1 Закону України "Про прокуратуру", ст. ст. 45, 46 ЦПК України просили с,тягнути з відповідача на користь Юр"ївської районної державної адміністрації на відшкодування завданої шкоди 18 906 грв., а також всі судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник Павлоградської міжрайонної прокуратури ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали повністю.

Відповідач по справі ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, разом з тим, заявив про застосування судом наслідків спливу позовної давності та просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд знаходить встановленими наступні обставини:

-так, згідно рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від 25.05.2004 року, копія якого долучена до матеріалів справи (ас.ас.4,11), позов ОСОБА_5 до Юр"'івської районної державної адміністрації пропоновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволений частково, при цьому розпорядження виконуючого обовязки голови Юр'ївської районної державної адміністрації ОСОБА_3 № 1 -к від 15 січня 2003 року про звільнення ОСОБА_5 за п. 1 ч. 1 ст. 40 К3пП України визнано незаконним. ОСОБА_5 поновлено на роботі в Юр"їівській районній державній адмінlстрації на посаді заступника голови районної державної адміністрації з питань капітального будівництва та енергозбереження. 3 Юр' ївської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_7JI. стягнуто - в рахунок оплати додаткових відпусток з урахуванням індексу інфляції- 2 310,77 грв.; в рахунок оплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи з урахуванням індексу інфляції- 6 507,05 грв; в рахунок відшкодування моральної шкоди - 10 000 грв., а всього загальну суму 18 817, 82 грв.. Також з Юр"ївської райдержадміністрації стягнуто державне мито в дохід держави у розмірі 88,18 грв..

Ухвалою Вищого Адміністративного Суду України від 31 травня 2007 року, копія якої долучена до матеріалів справи (ас. ас. 15-18), рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від 25.05.2004 року залишено в силі.

Отже, вина відповідача в незаконному звільненні ОСОБА_5 з роботи встановлена вищезазначеними рішеннями суду.

3 копії платіжної вимоги № 87/ВЗ від 18.09.2007 року (ас. 1 9), вбачається, що

з Юр»ївської районної державної адміністрації на користь Головного

управлііння юстиції в Дніпропетровській області на виконання виконавчого

листа № 2-579/2004 від 07.09.2007 року, виданого на підставі рішення суду по справі № 2-579/2004 (ас. ас. 4-11), примусово стягнуто 20 699,60 грв.. Згідно копії платіжного доручення № 372 від 29.10.2007 року (ас.20) з Юр"ївської районної державної адміністрації на користь Головного управління юстиції у Дніпропетровській області на відшкодування моральної шкоди згідно рішення Кіровського районного суду стягнуто 10 000 грв..

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, повязані з

відшкодуванням шкоди, заподіяної службовою особою з її вини установі,

внаслідок незаконного звільнення працівника з займаної посади, що

регулюються Кодексом Законів про працю України та Законом України "Про місцеві державні адміністрації».

Відповідно до п. 8 ст. 134, ст. 237 КЗІІП України - службова ocо6a винна в незаконному звільненні або переведені працівника на іншу роботу несе повну

матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини установі, організації... Суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведені працівника на іншу роботу, обовязок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у звязку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обовязок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Якщо службова особа до часу розгляду справи припинила трудові відносини з підприємством, працюючи на якому вона видала з порушенням закону наказ про звільнення чи переведення працівника на іншу роботі чи затримала виконання рішення суду про поновлення на роботі, вона зобовязана відшкодувати шкоду, заподіяну підприємству у звязку з оплатою за час

вимушеного прогулу, оскільки розірвання трудового договору не звільняє її від матеріальної відповідальності на підставі ст. 237 КЗпП України.

Згідно ч. 1 ст. 41, ч.3 ст. 49 Закону України "Про місцеві державні адміністрації- голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством... Держава має право зворотної вимоги (регресу) до посадової особи місцевої державної адміністрації, яка заподіяла шкоду, у розмірах і порядку, визначених законодавством.

В п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11. 992 року «Про практику розгляду Судами трудових спорів", розяснено, що при незаконному звільненні або переведені на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введенню в дію п.8 ст.134 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року), настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обовязок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у звязку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи,

може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалося раніше.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги є обґрунтованими.

Однак, даний позов не підлягає задоволенню, оскільки заявником пропущено строк звернення до суду з даним позовом. Так, відповідно до ст. 233 КЗпП

України строк звернення до суду з питань стягнення з працівника

.

матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації

●

встановлюється в строк один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

в судовому засіданні відповідач наполягав на застосуванні наслідків спливу

позовної давності та просив у позові відмовити.

Сторонам в судовому засіданні розяснено наслідки спливу позовної

давності, передбачені ст. 267 ЦК України, однак, заявники з заявою про поновлення пропущеного строку до суду не зверталися.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, при цьому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 215, 218, 294, 295 ЦПК України, ст. 267 ЦК України, ст. ст. 134. 237 К3пП України, ст. ст. 41, 49 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Павлоградського міжрайонного прокурора

Дніпропетровської області в інтересах Юр"ївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити, у звязку зі спливом позовної давності.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 1 0-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження ї поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України, без

попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається

ь

в строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

суддя С.О. Маренич