Новоодеський районний суд Миколаївської області
Справа №2-594/2010
РІШЕННЯ Іменем України

01 червня 2010 р. м ОСОБА_1

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді - Демінської О.І., при секретарі Шведовій Я.О., за участю позивача - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 15 квітня 2010 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_3

Позов мотивований тим, що 21 травня 2009 р. між ними було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку №8, розташованого по вул. Радянської Армії в м. Нова Одеса Миколаївської області. В момент укладання угоди купівлі-продажу вони досягли згоди з усіх істотних умов, позивач сплатив відповідачці 2000 грн. На підтвердження укладення зазначеного договору відповідачем було надано позивачу розписку про те, що отримала з позивача 2000 грн за будинок, належний померлій ОСОБА_4, і ніяких претензій з приводу цього будинку до позивача не має, що засвідчила 21 травня 2009 року своїм підписом. Також домовились про наступне нотаріальне оформлення договору у будь-який час. При цьому, позивачем зазначено, що під час підготовки документів на оформлення зазначеного договору купівлі-продажу у нотаріуса виявилось, що продавець - відповідачка ОСОБА_5 не є власником зазначеного будинку, але є особою, яка фактично прийняла спадщину після смерті її матері, якій і належав зазначений будинок - ОСОБА_4 Також зазначає, що відповідачка не заперечує проти нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, але з-за відсутності правовстановлюючих документів не має такої можливості.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив визнати договір купівлі-

продажу житлового будинку, укладеним між ним та відповідачкою, дійсним та право власності на зазначений будинок.

Відповідач у суду позовні вимоги визнала у повному обсязі та пояснила, що між нею та позивачем дійсно був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку №8, розташованого по вул. Радянської Армії в м. Нова Одеса Миколаївської області, право власності на якій у нею відсутнє з-за небажання нести витрати, пов'язані із оформленням документів на прийняття спадщини після померлої 29 листопада 1973 року її матері - ОСОБА_4.

Факт відсутності у відповідача правовстановлюючих документів на зазначений будинок та неможливість нотаріального оформлення договору купівлі-продажу будинку з-за відсутності зазначених правовстановлюючих документів позивач та відповідач вважають достатніми для того, щоб задовольнити заявлені та визнані у судовому засіданні позовні вимоги.

Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не є власником житлового будинку житлового будинку №8, розташованого по вул. Радянської Армії в м. Нова Одеса Миколаївської області. З представлених до суду документів, а саме: технічного паспорту на житловий будинку №8, розташований по вул. Радянської Армії в м. Нова Одеса Миколаївської області вбачається, що власником зазначено ОСОБА_4, яка відповідно свідоцтву про смерть 1-ФП №093964 померла 29 листопада 1973 року.

21 травня 2009 року позивач сплатив відповідачці 2000 грн. в рахунок оплати купівлі ^дйй5 вищезазначеного буднику, а вона передала йому будинок, про що свідчить розписка відповідачки. Проте сторони договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчили, у встановленому законом порядку не зареєстрували.

При цьому спір між сторонами відсутній, нотаріальне оформлення зазначеного договору на момент розгляду справи неможливе у зв'язку із відсутністю у відповідачки прав власності на продане нею нерухоме майно, про що , як випливає зі змісту розписки, дослідженої судом, позивач на момент передачі грошей знав. Це підтвердив і в судовому засіданні. Викладене і спонукало позивача звернутися із позовом про визнання договору купівлі-продажу житлдового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок до суду.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним

Однак, згідно з вимогами ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч. З ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст. 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки моментом вчинення таких Правочинів, відповідно до ст.ст. 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Частиною 1 статті 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Зважаючи на те, що договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, договір, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є нікчемним з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне його посвідчення та державну реєстрацію. За таких обставин договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є укладеним і не створює прав та обов'язків для сторін.

Позивач ОСОБА_2 не надав суду достатніх доказів, що свідчать про ухилення відповідача від посвідчення договору. Відсутність у відповідача документів, які посвідчують його управо власності на зазначений житловий будинок, суд не може визнати як ухилення від посвідчення договору та підставу для задоволення позовних вимог.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги не відповідають можливому способу захисту його цивільних прав та інтересів, можливість оформлення права власності відповідача на зазначений будинок та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку на даний час між сторонами не втрачена, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.5, 6, 8, 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЩІК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили через 10 днів, якщо не буде подана заява про його оскарження.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги або шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя