Кіровський районний суд м.Дніпропетровська
Справа №2-1500/2010
5 травня 2010 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська
головуючої судді Васіної Л.А.
при секретарі Гаврилові О.М.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради про визнання договору дійсним та про визнання права власності, -
ОСОБА_1 звернувся до Кіровського айонного суду міста Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, у якому просить суд:
визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири № 18, загальною площею 45 кв. м., розташованої в будинку № 12Г по вулиці Героїв Сталінграду в місті Дніпропетровську від 24.11.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3;
визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру № 18, загальною площею 45 кв. м., розташовану в будинку № 12Г по вулиці Героїв Сталінграду в місті Дніпропетровську.
В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 посилається на те, що 24.11.2008 року відповідно до положень ст. 655 ЦК України він в якості покупця та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якості продавця уклали між собою в письмовій формі договір купівлі-продажу квартири № 18, загальною площею 45 кв. м, розташованої в будинку № 12Г по вулиці Героїв Сталінграду в місті Дніпропетровську.
За цим договором ОСОБА_3С, посилаючись на те, що вся квартира належить йому на праві власності, продав позивачу її за вказаною в договорі ціною - 50 000 гривень, що на той час складало еквівалент 8 000 доларів США.
Позивач у той же день у присутності двох свідків передав йому всю зазначену суму грошей, яка становила ціну проданої речі, про що ОСОБА_3 надав розписку.
Згідно з умовами договору ОСОБА_3 мав звільнити цю квартиру протягом року з дня його підписання та передати позивачу.
Оскільки відповідно до положень ст. 658 ЦК України в редакції 2003 року право продажу товару належить тільки його власнику, ОСОБА_3 на вимогу позивача надав свідоцтво про право власності на вказану квартиру, видане виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів 14.11.1997 року, яким посвідчувалось спільне право власності на цю квартиру його та його матері ОСОБА_4.
На підтвердження того факту, що він на час укладення договору є єдиним власником вказаної квартири, ОСОБА_3 надав свідоцтво про смерть ОСОБА_4, яка померла 17.07.2001 року. ОСОБА_3 запевнив, що є єдиним спадкоємцем за своєю матір'ю та прийняв спадщину, продовжуючи після її смерті проживати в цій квартирі та з 2003 року здійснюючи своє право з володіння, користування та розпорядження нею як єдиний власник.
Згідно з положеннями ч.2 ст. 548 та п. 1; ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, який був чинним на час смерті співвласника вказаної квартири, вважалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу її відкриття. Таким чином на час укладення договору ОСОБА_3 дійсно був власником всієї квартири.
Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України в редакції 2003 року власник володіє,
користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії які не суперечать закону в тому числі і продати його.
Таким чином ОСОБА_3 мав право продати цю квартиру як її єдиний власник. У договорі позивач з ОСОБА_3 домовилися щодо всіх істотних його умов в тому числі щодо предмету та ціни квартири як товару, а також про строки передання квартири.
Оскільки позивач здійснив попередню оплату квартири в повному обсязі встановленої ціни, ОСОБА_3 мав передати її у встановлений договором строк відповідно до положень ст. 693 ЦК України в редакції 2003 року.
Договір не був нотаріально посвідчений, оскільки ОСОБА_3 необхідно було належним чином оформити документи, якими підтверджувалося його право власності на всю квартиру. Враховуючи це, вони домовилися про те, що протягом року ОСОБА_3 має оформити необхідні для нотаріального посвідчення договору документи, після чого вони нотаріально посвідчать договір.
До 26.06.2009 року ОСОБА_3 не виконав свого зобов'язання та не підготував вказані документи, що не дало можливості нотаріально посвідчити договір.
26.06.2009 року ОСОБА_3 помер. Спадкоємців після нього немає. Позивач вважає, що виходячи з вище викладеного та на підставі положень ч.2 ст. 220 ЦК України в редакції 2003 року, договір купівлі продажу вказаної квартири між позивачем та ОСОБА_3 треба вважати дійсним, та визнати за ним право власності на вказану квартиру.
Приймаючи до уваги, що відповідач може порушити це право, вимагаючи від суду визнання договору недійсним, визнання спадщини відмерлою та передання майна у власність територіальної громади міста Дніпропетровська, а також для визнання права власності позивача у встановленому законом порядку, виникла необхідність звернутися до суду з цим позовом.
Посилаючись на вищевикладене позивач просить позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх.
Відповідач ОСОБА_2 громада міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради у судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про вручення судової повістки, про причини неявки суд до відома не поставив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 244 ЦПК України.
Суд, заслухавши позивача, свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які підтвердили факт, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири 18 загальною площею 45 кв. м., розташовану в будинку № 12Г по вулиці Героїв Сталінграду в місті Дніпропетровську, і відбулося повне виконання умов договору позивачем, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги позивача обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом по справі встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 24.11.2008 року відповідно до положень ст. 655 ЦК України між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 укладено у письмовій формі договір купівлі-продажу квартири № 18, загальною площею 45 кв. м, розташованої в будинку № 12Г по вулиці Героїв Сталінграду в місті Дніпропетровську., с. 11)
За умовами вказаного договору ОСОБА_3С, посилаючись на те, що вся квартира № 18, загальною площею 45 кв. м, розташована в будинку № 12Г по вулиці Героїв Сталінграду в місті Дніпропетровську належить йому на праві власності, продав ОСОБА_1 за вказаною в договорі ціною - 50 000 гривень, що на той час складало еквівалент 8 000 доларів СІЛА.
ОСОБА_1 у той же день 24.11.2008 року у присутності двох свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 передав ОСОБА_3 всю суму грошей, яка становила ціну проданої речі, про що ОСОБА_3 надав розписку.(а. с. 12)
Згідно з умовами договору ОСОБА_3 мав звільнити цю квартиру протягом року з дня його підписання та передати ОСОБА_1
Оскільки відповідно до положень ст. 658 ЦК України в редакції 2003 року право продажу товару належить тільки його власнику, ОСОБА_3 на вимогу ОСОБА_1 надав свідоцтво про право власності на вказану квартиру, видане виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів 14.11.1997 року, яким посвідчувалось спільне право власності на цю квартиру його та його матері ОСОБА_4.(а. с. 13)
На підтвердження того факту, що ОСОБА_3 на час укладення договору є єдиним
власником вказаної квартири, надав свідоцтво про смерть ОСОБА_4, яка померла 17.07.2001 року .(а. с. 16) ОСОБА_3 запевнив, що є єдиним спадкоємцем за своєю матір'ю та прийняв спадщину, продовжуючи після її смерті проживати в цій квартирі та з 2003 року здійснюючи своє право з володіння, користування та розпорядження нею як єдиний власник.
Згідно з положеннями ч.2 ст. 548 та п.1; ч.І ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, який був чинним на час смерті співвласника вказаної квартири, вважалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу її відкриття. Таким чином на час укладення договору ОСОБА_3 дійсно був власником всієї квартири.
Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України в редакції 2003 року власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії які не суперечать закону в тому числі і продати його, таким чином ОСОБА_3 мав право продати цю квартиру як її єдиний власник.
У договорі ОСОБА_1 з ОСОБА_3 домовилися щодо всіх істотних його умов в тому числі щодо предмету та ціни квартири як товару, а також про строки передання квартири.
Оскільки позивач здійснив попередню оплату квартири в повному обсязі встановленої ціни, ОСОБА_3 мав передати її у встановлений договором строк відповідно до положень ст. 693 ЦК України в редакції 2003 року.
Договір не був нотаріально посвідчений, оскільки ОСОБА_3 необхідно було належним чином оформити документи, якими підтверджувалося його право власності на всю квартиру. Враховуючи це, вони домовилися про те, що протягом року ОСОБА_3 має оформити необхідні для нотаріального посвідчення договору документи, після чого вони нотаріально посвідчать договір.
До 26.06.2009 року ОСОБА_3 не виконав свого зобов'язання та не підготував вказані документи, що не дало можливості нотаріально посвідчити договір, 26.06.2009 року ОСОБА_3 помер.(а. с. 17) Спадкоємців після нього немає( а.с.40).
Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. З, 58, 10, 57, 88, 212, 214, 215, 224, 225, 226 ЦПК України, ч. 2 ст. 220 ЦК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради про визнання договору дійсним та про визнання права власності - задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири № 18, загальною площею 45 кв. м., розташованої в будинку № 12 Г по вулиці Героїв Сталінграду в місті Дніпропетровську від 24.11.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_10.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру № 18, загальною площею 45 кв. м., розташовану в будинку № 12 Г по вулиці Героїв Сталінграду в місті Дніпропетровську.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги або шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуюча-суддя: - ОСОБА_11-