Справа №2-91/10 23.09.2010 23.09.2010 23.09.2010
Справа № 22ц-6882 /10 Головуючий у 1-й інстанції Савін О.І.
Категорія 5 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

23 вересня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання Фірсовій Т.В.,

за участю:

відповідачки ОСОБА_2,

представників третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення

Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 травня 2010 року

за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання приватизації недійною, скасування розпорядження та свідоцтва про право власності

та зустрічним позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2009 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсною приватизації квартири АДРЕСА_1, проведеною відповідачкою у 2009 році.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що за заявою ОСОБА_2 його незаконно було визнано безвісно відсутнім та знято з реєстрації за вказаною адресою. Внаслідок цього відповідачка приватизувала квартиру. Приватизація, що проведена на підставі незаконного розпорядження органу приватизації, як і свідоцтво про право власності на квартиру, на думку позивача, є незаконними, оскільки він мав право на проживання в квартирі, а отже й на приватизацію житла.

У лютому 2010 року ОСОБА_2В подала зустрічну позовну заяву про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування спірною квартирою. Вона вказувала, що після розірвання шлюбу в 2003 році останній добровільно висилився з квартири та став постійно проживати з новою сімєю в с. Александровка Вознесенського району Миколаївської області. Посилаючись на вказане, а також на те, що позивач не проживав в спірній квартирі понад встановлені в законі строки без поважних причин, вона просила задовольнити її позов.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 травня 2010 року позов ОСОБА_4 щодо незаконності приватизації квартири задоволений. Розпорядження, видане органом приватизації спірної квартири від 9 вересня 2009 року та свідоцтво про право власності на квартиру видане ОСОБА_2 скасовані. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, про задоволення її позову, та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 На думку апелянта, висновки суду суперечать обставинам справи, вимогам матеріального й процесуального права.

Представник третьої особи виконкому Южноукраїнської міськради вважає, що приватизація з вини відповідачки проведена незаконно, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон) передача квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 була приватизована ОСОБА_5 на підставі розпорядження органу приватизації за № 13483 від 9 вересня 2009 року. Дійшовши висновку, що позивач на час приватизації квартири зберігав право користування нею, а підстав для визнання його таким що втратив право користування спірним житлом не має, суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_4 та відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 При цьому, обраний судом спосіб поновлення порушення житлових прав позивача не суперечить змісту його позовних вимог про незаконність приватизації квартири.

За такого колегія суддів не вбачає підстав для скасування правильного по суті рішення суду.

У звязку з викладеним, доводи апелянта в частині неправильності рішення з мотивів відсутності тотожності позовних вимог в позові та рішенні суду не можуть бути взяті до уваги.

Безпідставні посилання апелянта на неправильність, на думку ОСОБА_2, висновків суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову.

З доказів у справі вбачається, що рішенням місцевого Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 червня 2004 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування спірною квартирою. З цього ж рішення та пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що між сторонами існували неприязні стосунки, що заважали їм спільно проживати в квартирі.

Достовірних та допустимих доказів того, що з 25 червня 2004 року ОСОБА_4 виїхав з квартири на інше постійне місце проживання, або не проживав в спірній квартирі без поважних причин та втратив з житловим приміщенням зв'язок, ОСОБА_2 не надала. Навпаки з доказів у справі вбачається, що ОСОБА_4 вважав квартиру своїм постійним місцем проживання. Він значився зареєстрованим в ній, а в 2006 році переніс хворобу (ішемічний інсульт), що при наявності неприязних стосунків з відповідачкою робило неможливим його проживання з нею в одній квартирі. Крім того, між сторонами велися переговори щодо сплати відповідачкою позивачу частини вартості квартири. Це підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, перша дружина позивача, ОСОБА_7, донька позивача, та ОСОБА_8 знайома ОСОБА_6 (а.с.101-103). З пояснень вказаних свідків вбачається, що в їх присутності відповідачка обіцяла передати гроші позивачу для придбання ним будинку в сілі, оскільки не бажала, щоб позивач, після перенесеного інсульту, проживав в спірній квартирі.

Щодо визнання позивача безвісно відсутнім та рішення суду про визнання у звязку з цим його таким, що втратив право користування спірною квартирою, то суд цим обставинам дав належну оцінку.

Так, рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 листопада 2008 року, ухваленим за заявою ОСОБА_2, ОСОБА_4 був визнаним безвісно відсутнім. Того ж числа вказаний суд ухвалив інше рішення, про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою у звязку з визнанням його безвісно відсутнім. Однак, рішення про визнання позивача безвісно відсутнім було скасоване рішенням того ж суду від 23 грудня 2009 року.

За такого, виходячи зі змісту ст.ст. 43-45 ЦК України, ОСОБА_4 не втратив своїх майнових прав, в тому числі і житлових.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двох місяців з дня набрання законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: