Справа № 2-162/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2010 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Тетеревятникова А.П., при секретарі Мартиновій Н.В., розглянувши на попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Томаківського міжгосподарського сортонасінницького підприємства Томаківського району Дніпропетровської області про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Томаківського міжгосподарського сортонасінницького підприємства Томаківського району Дніпропетровської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири з надвірними спорудами №1 розташованої в будинку №4 по провулку Заводському в с. Володимирівка Томаківського району Дніпропетровської області, який було укладено 25 червня 2008 року та просять визнати за ними право спільної сумісної власності на зазначену квартиру з прилеглими надвірними спорудами.

Позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що з серпня 2000 року вони проживають у вказаній квартирі. На той період часу квартира належала відповідачу і перебувала на бухгалтерському обліку та балансі цього підприємства.

До моменту вселення в квартиру, у ній проживала сімя ОСОБА_3, який отримав її як працівник сортонасінницького підприємства на підставі рішення виконкому Томаківської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області від 28 листопада 1986 року за №363.

У звязку з виїздом в 1999 році сімї ОСОБА_3 на інше постійне місце проживання, він звільнену квартиру передав сортонасінницькому підприємству, про що свідчить відповідна письмова заява.

Позивачі, бажаючи отримати звільнену попередніми мешканцями квартиру, звернулися з відповідною заявою до відповідача, про що адміністрація підприємства 31 липня 2000 року видала наказ №39, на підставі якого їх сімя заселилася у вказану квартиру. Заселення такої квартири позивачами проводилося на умовах подальшого її викупу, що вбачається із відповіді відповідача на запит адвоката від 21 травня 2008 року за №21.

Проживаючи у вказаній квартирі з серпня 2000 року, вони сплачували квартирну плату відповідачу і за свій кошт проводили покращення своїх житлово-побутових умов у квартирі. За власний рахунок вони провели опалення в квартирі, уклали договір про надання послуг з газопостачання та користування електричною енергією і оплачували надані ними послуги.

25 червня 2008 року відповідач видав наказ №9 про продаж їм квартири, яка перебувала на балансі підприємства. Вартість квартири згідно відомостей бухгалтерського обліку була визначена в сумі 15000 гривень. В той же день позивач ОСОБА_1, за рахунок спільних коштів з ОСОБА_2, вніс у касу відповідача визначену суму вартості кварти, що підтверджується відповідною квитанцією №40 до прибуткового касового ордеру серії 02АААК №813281. Після цього квартира була знята з бухгалтерського обліку підприємства та передана їм по накладній №236 від 25 червня 2008 року.

Як вбачається з наведених вище обставин вони в простій письмовій формі уклали договір купівлі продажу квартири і досягли домовленості щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу: про ціну продажу, строках виплати ними грошей за придбану квартиру, а також про передачу квартири у їх власність після сплати покупної ціни за неї.

З часу виплати грошей за квартиру вони вважають себе фактичними власниками придбаної квартири з надвірними спорудами, вільно володіють нею та користуються на власний розсуд. Право власності ніхто не оспорює.

Однак, згідно ст. 657 ЦК України договори купівлі-продажу житлових будинків та квартир підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню.

Відповідач у свою чергу, знявши продану їм квартиру зі свого бухгалтерського обліку та балансу, ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного між ними договору купівлі-продажу квартири, а тому вони змушені були звернутися до суду з відповідним позовом.

Приводом того є положення ст. 220 ЦК України згідно якої при недодержанні вимог закону про обовязкове нотаріальне посвідчення договору, такий договір може бути визнано дійсним в судовому порядку при умові, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася або ухиляється від його нотаріального посвідчення.

Письмовими доказами, що підтверджують укладання договору купівлі-продажу квартири між ними та відповідачем, є офіційні бухгалтерські документи, що підтверджують внесення ними грошей за квартиру в касу підприємства, наказ по підприємству про продаж їм квартири, довідки видані відповідачем, що підтверджують виконання умов досягнутої домовленості щодо купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та накладна №236 від 25 липня 2008 року про передачу квартири.

Про те, що саме вони є власниками квартири, а не відповідач, свідчать також договори, укладені саме з ними за надання послуг з газопостачання та про користування електричною енергією.

Усі наведені обставини та письмові докази свідчать про наявність достатніх правових підстав для визнання договору купівлі-продажу квартири з надвірними спорудами, укладеного між ними та відповідачем дійсним.

На попередньому судовому засіданні позивачі підтримали свій позов.

Представник відповідача позов визнав повністю і не заперечує розглянути справу на попередньому судовому засіданні, про що надав суду письмову заяву.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити на попередньому судовому засіданні.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України за умови визнання відповідачем позову, суд ухвалює судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Ухвалюючи на попередньому судовому засіданні рішення у звязку з визнанням відповідачем позову, суд враховує положення ст.. ст.. 174, 175 ЦПК України.

У разі визнання відповідачем позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, якщо для цього існують законні підстави.

Законні підстави полягають насамперед у тому, що сторони уклавши між собою договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 досягли при цьому згоди, та виконали усі істотні умови такого виду правочинів, що підтверджується відповідними письмовими доказами.

25 червня 2008 року відповідач видав наказ №9 про продаж квартири позивачам, яка перебувала на балансі підприємства. Вартість квартири згідно відомостей бухгалтерського обліку була визначена сумою у 15000 гривень. В той же день позивач ОСОБА_1, за рахунок спільних коштів, вніс у касу відповідача визначену суму вартості кварти, що підтверджується відповідною квитанцією №40 до прибуткового касового ордеру серії 02АААК №813281. Після цього, квартира була знята з бухгалтерського обліку підприємства та передана позивачам по накладній №236 від 25 червня 2008 року.

Згідно ст. 657 ЦК України договори купівлі-продажу житлових будинків та квартир підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню.

Як зясувалося в судовому засіданні, відповідач мав певні перешкоди нотаріально посвідчити правочин, оскільки підприємство знаходиться на стадії банкрутства, а тому не має достатніх коштів для необхідних витрат повязаних з процедурою оформлення договору купівлі-продажу квартири. Крім того, на балансі підприємства перебувало декілька таких квартир. Нотаріально посвідчити правочин купівлі-продажу квартири відповідач також не має можливості і на теперішній час.

Аналізуючи обставини, які виникли між сторонами внаслідок цивільно-правових відносин щодо укладення, реалізації та виконання договору купівлі-продажу квартири, суд не вбачає інших підстав нікчемності правочину.

На підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України можливо визнати не посвідчений нотаріально договір купівлі-продажу квартири дійсним, так як сторони домовилися щодо усіх істотних його умов, що підтверджується переліченими письмовими доказами, та відбулося повне виконання договору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, ч. 4 ст. 130, 209, 212, 213, 214-215 ЦПК України, ч. 2 ст. 220, 655-657 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Томаківського міжгосподарського сортонасінницького підприємства Томаківського району Дніпропетровської області про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності на квартиру задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири з надвірними спорудами №1, що розташована в с. Володимирівка Томаківського району Дніпропетровської області по провулку Заводському в будинку №4, який було укладено 25 червня 2008 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та Томаківським міжгосподарським сортонасінницьким підприємством Дніпропетровської області.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на квартиру з надвірними спорудами №1 по провулку Заводському №4 в с. Володимирівка Томаківського району Дніпропетровської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_4