Рівненський міський суд Рівненської області
Справа 2-1363
З А О Ч Н Е Р I Ш Е Н Н Я
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 лютого 2010 pоку м.Рiвне
Рiвненський мiський суд в особi суддi ОСОБА_1,
з участю: секретаря судового засідання Філіпової І.М.,
представника КТП «Комуненергія» ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному
справу за позовом комунального теплопостачаючого підприємства Рівненської міської ради «Комуненергія» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за використану теплову енергію, -
Представник комунального теплопостачаючого підприємства Рівненської міської ради «Комуненергія» ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав, зменшив розмір позовних вимог і просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача 3600 грн 00 коп заборгованості за використану теплову енергію. В обґрунтування позовних вимог посилається на підстави, викладені у письмових поясненнях по справі.
На попередньому судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов не визнав і подав письмові заперечення, в яких вказує на необґрунтованість позовних вимог. При цьому посилається на те, що проведення ним періодичних оплат послуг не підтверджує визнання ним нарахованої позивачем заборгованості, а свідчить про неякісні послуги позивача. Вказує на відсутність договірних відносин між ним та відповідачем та на відсутність пропозиції з боку позивача на укладення з ним договору на постачання теплової енергії. Ставить під сумнів правильність нарахування позивачем сум за надану теплову енергію, які нараховані з січня 1999 року, та вказує на ігнорування позивачем положень цивільного законодавства щодо строку позовної давності.
В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Повідомлення про причини неявки від відповідача не надійшло.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Судом встановлено, що позивач здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення, що знаходиться в місті Рівне на АДРЕСА_1, користувачем якого є відповідач.
Статтями 20,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обовязки відповідача ОСОБА_3, як споживача, та позивача - КТП «Комуненергія», як виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обовязком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обовязком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Обовязок відповідача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також і п.7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572.
Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обовязок, а не право сторін.
Враховуючи вказані вимоги чинного законодавства та приймаючи до уваги той факт, що договір на наданні житлово-комунальних послуг між сторонами не укладений, суд прийшов до висновку, що відповідач зобовязаний оплачувати фактичні витрати позивача за житлово-комунальні послуги. В силу положень ч.2, ч.4 ст.4, ст.11 ЦК України, вказаний обовязок відповідача виникає безпосередньо з актів цивільного законодавства, якими є постанова Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45), якою затверджені «Правил користування приміщеннями житлових будинків». Та обставина, що між сторонами не було укладено договору на надання житлово-комунальних послуг, не є і не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати спожитих послуг.
Відповідно до вимог п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.19 Закону України „Про теплопостачання, ст.68 ЖК України, п.7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, відповідач зобовязаний своєчасно, а саме щомісячно, оплачувати надані житлово-комунальні послуги, тобто здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Судом встановлено, що внаслідок порушення відповідачем своїх зобовязань щодо своєчасної оплати отриманих послуг, станом на 01 червня 2009 року утворилась заборгованість по оплаті послуг з опалення та гарячого водопостачання в сумі 3923 грн 23 коп. Після звернення позивача до суду з даним позовом відповідач проводив часткову оплату, внаслідок чого на час ухвалення рішення заборгованість становить 3600 грн 00 коп з урахуванням поточної заборгованості за використану теплову енергію.
При вирішенні спору по суті суд не приймає до уваги заперечення відповідача, оскільки вони належними та достатніми доказами не доведені і, крім того, спростовуються доказами, наданими позивачем.
Так, відповідач посилається на відсутність договору та пропозиції з боку позивача на його укладення. Однак, як слідує з наданих позивачем копій оголошень, надрукованих в місцевих засобах масової інформації (газетах), позивач неодноразово звертався до мешканців міста з проханням укласти чи переукласти договори на надання послуг із централізованого опалення та підігріву води.
Незгода відповідача з наданим позивачем розрахунком заборгованості будь-якими доказами жодним чином не обґрунтовується. Посилання на необхідність досудового врегулювання спору не заслуговують на увагу, оскільки невжиття таких заходів не перешкоджає позивачу звернутися до суду з позовом.
Що стосується строків позовної давності, то суд враховує наступне.
Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.
Відповідач у своїх запереченнях посилається на те, що періодичні оплати спожитих ним послуг не свідчать про визнання ним боргу, а свідчать лише про сумнівну якість наданих позивачем послуг. Однак, як слідує з наданого позивачем руху коштів по особовому рахунку, відповідач в окремі періоди сплачував кошти в більшому розмірі, ніж було нараховано позивачем.
Так, за 2006 рік відповідачу було нараховано до оплати за спожиті послуги 856 грн 93 коп, а відповідачем у 2006 році було сплачено 1257 грн 49 коп. За 2008 рік відповідачу було нараховано 2079 грн 13 коп, а відповідачем сплачено 2339 грн 13 коп. Суд вважає, що оплата відповідачем послуг в розмірах більших, ніж нараховані, свідчить про часткову сплату відповідачем заборгованості, що суд визнає дією, яка свідчить про визнання відповідачем боргу.
Крім того, відповідачем не надано жодного доказу, який би підтверджував факти ненадання позивачем послуг з опалення та гарячого водопостачання чи надання таких послуг неналежної якості.
На пiдставi ст.19 Закону України «Про теплопостачання», п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст.67,68 ЖК України, кеpуючись ст.ст.10,11,60,88,212,214,215,223,224,225,226,233,292,294 ЦПК України, суд, -
Позов комунального теплопостачаючого підприємства Рівненської міської ради „Комуненергія до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за використану теплову енергію задовольнити повнiстю.
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 51 (пятдесят одну) гривню судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рiшення може бути оскаржене в апеляцiйному порядку до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Рішення також може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, але у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Cуддя: