АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № Суддя доповідач Шевченко Н.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Бобровського В.В.

суддів - Шевченко Н.Ф., Кокоші В.В.

при секретарі - Назаренко О.О..

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, державного виконавця примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Харківській області ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про виключення транспортного засобу із акту опису й арешту майна, визнання права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2. державного виконавця примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Харківській області про виключення транспортного засобу марки : «Мерседес 500» державний номер НОМЕР_1 та квартири №АДРЕСА_1 із актів опису й арешту майна, накладеного державним виконавцем примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Харківській області від 17.11.2009 року серії АА № 785215 та від 16.12.2009 року серії АА № 785208 відповідно, та визнання права власності на зазначені квартиру та автомобіль, посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_2 були укладені Договори про наміри щодо укладення в майбутньому угоди купівлі-продажу спірної квартири та транспортного засобу, згідно яким відповідач був зобов'язаний передати у власність позивача житлову квартиру та транспортний засіб, які належали йому на праві приватної власності. Він умови договорів виконав повністю, проте угоди в установленому порядку не оформлені по незалежним від нього причинам.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 проти позову не заперечував та просив його задовольнити.

Державний виконавець та 3-тя особа - ОСОБА_4 позов не визнали, вважаючи дані угоди нікчемними та такими, що не відповідають чинному законодавству.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2010 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким задовольнити його позов та визнати право власності на спірні квартиру та транспортний засіб.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 С В про визнання права власності на квартиру та автомобіль, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що договір купівлі- продажу спірних квартири і' автомобіля між сторонами в установленому законом порядку укладено не було, попередня письмова домовленість про передачу у власність вказаних об'єктів не була реалізована щодо згоди з усіх істотних умов договору.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам справи, та нормам закону, який регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, але не посвідчений нотаріально, може бути визнаний судом дійсним при дотриманні певних умов: сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору; є письмові докази такої домовленості, відбулося повне або часткове виконання договору; одна зі сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення.

Також Пленум Верховного Суду України у п. ІЗ постанови від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначив, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, су дам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів. які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона у хилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу жилого будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Виходячи з вищевказаних норм права, надані позивачем договори про передачу у власність квартири та автомобіля не можна вважати укладеними договорами купівлі-продажу щодо якого досягнуто всіх істотних у мов.

Крім того. Закон не вимагає обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля, тому до спірних правовідносин положення частини другої статті 220 ЦК України не може бути застосовано.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело чи могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, коли судове рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303. 304. 307. 308. 313. 314. 315. 317. 319 ЦПК України судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з момент' її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді