Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 2-175/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2010 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А., при секретарях Білицькій О.М., Усовій Л.М.

за участі позивача ОСОБА_1І, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Пігмаліон», третя особа - генеральний директор ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Пігмаліон» - ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ.

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Пігмаліон», в якому просить суд: поновити його на роботі зварювальника-монтажника в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Пігмаліон»; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Пігмаліон» на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, а також компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2032,24 гривень; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об єднання «Пігмаліон» на його користь моральну шкоду в розмірі 10000 гривень та судові витрати по справі.

В процесі розгляду справи позивач збільшив свої позовні вимоги та просив суд стягнути з ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Пігмаліон» на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 20354,40 грн., 2032,24 гривень компенсації за невикористану відпустку та моральну шкоду в розмірі 20000 гривень.

На обґрунтування позову та уточнення позову зазначила, що з 01 жовтня 2006 року він працював зварювальником-монтажником у Відповідача. 31 жовтня 2009 року його звільнили з роботи за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним виходячи з наступного В листопаді 2008 року у зв'язку з відсутністю обсягу робіт на підприємстві його та інших співробітників без будь-якого офіційного попередження направили у відпустку без оплати. Весь час він цікавився, коли можна буде вийти на роботу, алє чув тільки обіцянки з боку керівництва підприємства. 03 та 04 лютого 2009 року його та інших співробітників викликали на підприємство для підготовки території для подальшої роботи на підприємстві, ці дні вони працювали, але оплату не отримували. Коли наприкінці березня 2009 року він прийшов на підприємство з метою дізнатись, коли зможе приступити до роботи, у відділі кадрів йому повідомили, що його було звільнено за ст. 36, п. 1 КЗпП України за угодою сторін, про що вже було зроблено відповідний запис у його трудовій книжці. Ця обставина його здивувала, так як ніяких заяв він не писав. Також йому запропонували написали заяву «минулим часом» про звільнення, але він від цього відмовився. Таким чином, адміністрація підприємства звільнила його без будь-якої заяви з його сторони та без будь-яких правових підстав, не сплативши ні компенсації за невикористану відпустку, ні будь-яких інших виплат. Майже п'ять місяців він знаходився без заробітної плати, у зв'язку з незаконними діями адміністрації був позбавлений права стати на облік в центр зайнятості та отримувати допомогу по безробіттю. 06 квітня 2009 року ним була написана скарга на ім'я прокурора Баглійського району м.Дніпродзержинська про скоєння злочинів посадовими особами підприємства, де він працював. Його скарга була направлена для розгляду по суті та перевірки до територіальної державної інспекції праці у Дніпропетровській області, про що його повідомили листом з прокуратури. На день пред'явлення позову до суду він перебуває у вимушеному прогулі. За цей час відповідач зобов'язаний виплатити на його користь заробітну плату. Крім того, відповідачем при «звільненні» йому не була виплачена компенсація за невикористану відпустку, розмір якої складає 2032,24 гривень. Також діями відповідача йому була нанесена і моральна шкода. Весь час з 01.11.2008 року до 25.03.2009 року, коли він дізнався про незаконне звільнення без будь якої згоди з його боку, він знаходився в дуже скрутному матеріальному становищі. Він намагався війти в положення відповідача, так як знав про фінансову кризу і сподівався на те, що вийде працювати. Цей час він був позбавлений права на отримання будь-яких матеріальних соціальних допомог, бо сподівався, що він ще працює у відповідача. Його дружина ОСОБА_4Г також не працює. Все це значно порушило його життєві зв'язки, він був весь час вимушеній позичати гроші у інших людей, обмежувати себе майже в усьому, що необхідно людині для нормального існування. Також нанесена моральна шкода полягає у почутті сильного стресу, який він переніс, коли дізнався, що відповідач весь час вводив його в оману та підробив його підпис на заяві. З поважних причин ним було пропущено місячний строк звернення до суду з приводу поновлення на роботі у зв'язку тим, що він намагався вирішити даний, звертаючись до прокурора Баглійського району м.Дніпродзержинська. Також він не міг скористатися послугами адвоката у зв'язку з відсутністю грошей. Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.04.2010 року генеральний директор ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Пігмаліон» - ОСОБА_3 був визнаний винним у скоєнні злочину. При цьому судом було визнано факт того, що його - позивача було звільнено без законних для цього підстав, не було інформовано про звільнення та не було проведено повний розрахунок, що поставило його в скрутне становище.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримував заявлений позов.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення.

Залучений до участі в справі генеральний директор ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Пігмаліон» - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що проти позову ОСОБА_1 заперечує в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що з 01 жовтня 2006 року він працював зварювальником-монтажником в ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Пігмаліон» до жовтня 2008 року. Потім керівництво повідомило, що об'ємів робіт немає, запропонували відпустку без збереження заробітної плати. Вся бригада і він також вирішили, що будуть у відпустці чекати поки появиться замовлення і їх викличуть на роботу. З 14 жовтня 2008 року на роботу не ходив, а 28.12.2008 року поїхав в механічний цех щоб отримати заборговану зарплату за вересень 2008 року. 28 чи 29 грудня йому виплатили частину зарплати за вересень, а іншу обіцяли виплатити січні. Повідомили, що роботи немає і вони залишаються у відпустці без збереження цін 1.02.2009 року його і ще декілька чоловік з бригади викликали по телефону для прибирання робочого місця в цеху. 3 та 4 лютого 2009 року вони прибирали в цеху. Їм сказали, що вони залишаються у відпустці, обіцяли викликати на роботу через 10 днів. Він ждав виклику на роботу знаходячись дома. 20.03.2009 року працівник відділу кадрів видала йому під підпис трудову книжку. Йому також дали зразки заяв, щоб він написав заяву про звільнення з 31.10.2008 року, а також заяву про те, що він використав щорічні відпустки за два роки роботи. У нього не було очок і він взявши зразки заяв сказав, що напише їх вдома, а потім принесе сам чи передасть. Дома він побачив, що в трудовій книжці стоїть запис про його звільнення з 31.10.2008 року. На другий день поїхав до генерального директора ОСОБА_3 та запитав, як його могли звільнити без заяви. ТОЙ відповів що працівник ВК повинен був визвати його для написання заяви. Він потребував виплатити зарплату з 31.10.2008 року по 26.03.2009 року, але йому в цьому відмовили. Після цього він поїхав до юриста, а той рекомендував звернутися в прокуратуру. Він звернувся до прокурора Баглійського району м. Дніпродзержинська. Прокурор направив скаргу в інспекцію прапці Дніпропетровської області, яка провіряла законність звільнення. 06.04.2009 року він звернувся в міський центр зайнятості. Його поставили на облік як безробітного, але допомогу не виплачували бо з часу звільнення пройшло 5 місяців. Потім він звернувся до суду з позовом. До цього часу не працевлаштувався тому, що чекав рішення суду, і його не беруть на роботу по його спеціальності через його вік.

Представник відповідача ОСОБА_2 пояснила в суді, що згідно документації підприємства ОСОБА_1 працював в ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Пігмаліон». Згідно наказу №7-к від 01.10.2008 року, йому була надана щорічна відпустка з 1.10.2008 року 24.10.2008 року. В кінці жовтня позивачу та іншим робітникам адміністрація запропонувала звільнитися за погодженням сторін. Всі, в тім числі і ОСОБА_1 погодилися на звільнення. Були видані зразки заяв, які інші працівники написали, а ОСОБА_1 таку заяву не написав, хоча погоджувався на звільнення. Він не з'являвся за отриманням трудової книжки, хоча бухгалтерія та відділ кадрів намагалися зв'язатися з ним по телефону, щоб він забрав трудову книжку та передав заяву про звільнення. Всю зарплату в тім числі за невикористану та використану відпустки йому були виплачені під підпис. У березні 2009 року ОСОБА_1 отримав під підпис трудову книжку. Потім почав вимагати кошти. Керівництво ТОВ вважає такі вимоги не законними оскільки ОСОБА_1 з жовтні 2008року по березень 2009 року на роботу не виходив та роботу не виконував.

Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, підлягає частковому задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 01.10.2006 року був прийнятий на роботу зварювальником-монтажником в Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Пігмаліон», що підтверджується записом у трудову книжку /а.с.6/.

31.08.2008 року ОСОБА_1І був звільнений з роботи в ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Пігмаліон» за погодженням сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджуються записом у трудову книжку /а.с.6/ та випискою з наказу № 58/ОК від 31.10.2008 року /а.с.7/.

В заявленому позові та в судовому засіданні позивач стверджував, що дізнався про своє звільнення з роботи після того як 20.03.209 року отримав свою трудову книжку з відповідним записом.

Не погоджуючись з незаконним звільненням позивач звернувся до юриста, а потім зі скаргою до Прокурора Баглійського району м. Дніпродзержинська (а.с.4).

За вихідним №16р від 09.04.2009 року його скарга прокурором Баглійського району м. Дніпродзержинська була направлена до територіальної державної інспекції праці у Дніпропетровській області для розгляду по суті та проведення перевірки за фактами, викладеними у зверненні, про що був повідомлений ОСОБА_1 (а.с.5).

Позивач пояснював у суді, що він не звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі протягом одного місяця після отримання трудової книжки, оскільки 6 квітня 2009 року він звернувся до прокурора та чекав вирішення його скарги по суті, а також тому, що не мав коштів щоб скористатися правовою допомогою адвоката. В заявленому позові та в суді просить поновити йому місячний строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі.

Відповідно ч.1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки

Відповідно ст. 234 КЗпП України пропущений позивачем з поважних причин строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі має бути поновленим.

Суд вважає, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду з поважних причин, оскільки дійсно такий спір міг би бути вирішений реагуванням прокурора на порушення трудового законодавства, а також тому, що не працюючи декілька місяців та не отримуючи заробітної плати позивач не міг скористатися правовою допомогою адвоката.

Позивач стверджує, що не погоджувався на його звільнення з роботи 31.08.2008 року і заяви про це не писав. Ці твердження позивача підтверджуються долученою до справи копією вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.04.2010 року, яким було засуджено генерального директора ТОВ «Науково-виробниче об єднання «Пігмаліон» ОСОБА_3 за незаконне звільнення ОСОБА_1 з роботи. Відповідачем не надано суду письмової заяви ОСОБА_1 про його звільнення з роботи за погодженням сторін, тому суд не може прийняти до уваги пояснення представника відповідача про те, шо ОСОБА_1, як і інші працівники погоджувався на його звільнення з 31.08.2008 року за погодженням сторін, взяв для написання про це зразок заяви, але заяву таку на передав до відділу кадрів.

В частині 1 статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законних підстав або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Суд вважає доведеним, що позивач був звільнений з роботи відповідачем без законних підстав, а тому підлягає поновленню на попередній роботі в ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Пігмаліон».

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за ввесь час вимушеного прогулу.

Суд вважає що з відповідача на користь позивача має бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного проголу, але не більше як за один рік, оскільки, на думку суду, справа розглядалася судом більше одного року в тім числі і по вині позивача.

Так позивач, який був звільнений з роботи 31.10.2009 року, звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі 19.05.2009 року. Провадження у справі було відкрите 20.05.2009 року та розгляд справи було призначено на 17.06.2009 року. Позивач декілька разів викликався в судові засідання, але не надав суду належно відмічених повісток про те, що він являвся в суд на зазначений час та дату. Декілька разів справа знімалася з розгляду, у зв'язку з зайнятістю судді Воронко І.А. в розгляді інших справ, а ухвалою суду від 01.02.2010 року провадження у справі було зупинене до набрання законної сили вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська відносно генерального директора ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Пігмаліон», звинувачуваного за ч.1 ст. 172 КК України в незаконному звільненні з роботи ОСОБА_1 Позивачем зазначена ухвала суду не оскаржувалася. Після поновлення 25.05.2010 року провадження у справі іншим суддею, позивач не з'явився в попереднє судове засідання. У зв'язку з цим позивачем не було заявлено клопотання про забезпечення доказів у справі і ці питання вирішувалися при розгляді справи по суді, що будло підставою для оголошення пререрв у розгляді справи.

Середній заробіток позивача судом обчислюється відповідно Постанови Кабінету Міністрів України ві 8.02.1995 року №100, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно наданих суду довідок зарплата позивач за вересень 2008 року становить 902,27 грн.. за жовтень 2008 року - 97,18 грн., а за ці два місяці разом - 999,45 грн. В вересні, жовтні 2008 року позивачем відпрацьовано 27 робочих дня. Середньоденна заробітна плата за останні два місяці роботи позивача становить 37,01 грн. (999,45 : 27 = 37,01 грн.) За один рік з дня звільнення, тобто з 31.10.2008 року по 31.10.2009 року було 251 робочих дні. Сума середнього заробітку за один рік вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача, становить 9324,00 грн. (37,01 грн. х 251 = 9289,51 грн.)

Крім того позивач стверджує, що при звільненні йому не було виплачено компенсацію за невикористану відпустки за весь час роботи в ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Пігмаліон» та просить суд стягнути з відповідача суму компенсації за 62 дні невикористаної відпустки в розмірі 2032,24 грн. Проте, суд вважає, що в задоволенні позову в цій частині має бути відповлено.

Позивач не надав суду жодних доказів того, що не отримав компенсацію за невикористану відпустку, не пояснив, чому він вважає, що тривалість його відпустки має становити 31 день, а не 24 дні як пояснив представник відповідача. До матеріалів справи позивачем було долучено довідку, яка видавалася йому відповідачем для наданя до Пенсійного фонду України (а.с.9), в якій зазначено , що за жовтень 2008 року йому було виплачено 1614,48 грн.

Представник відповідача стверджувала в суді, що в жовтні 2008 року позивачу були виплачені компенсація за невикористану відпустку за 2006 - 2007 роки та кошти за надану в жовтні 2008 року відпустку терміном 24 дні. Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.04.2010 року також було встановлено, що позивачу ОСОБА_1 в жовтні 3008 року, без його заяви, було надано щорічну відпустку з 01.10.2008 р. по 24.10.2008 року. Представник відповідача надала суду довідки про заробітну плату позивача за період 2006 -2007 років, аналогічні тим що позивач долучив до справи за період 2008 року, а також довідку про зарплату позивача, яка йому була виплачена за мінусом обов'язкових відрахувань за період роботу з 01.10.2006 року по вересень 2008 року, включно. Крім того представником відповідача була надана суду довідка про нараховані та виплачені позивачу кошти за жовтень 2008 року. Згідно цієї довідки в жовтні місяці позивачу було нараховано всього 1614,48 грн. (що відповідає суммі указаній в довідці долученій до позову позивачем), в тім числі 118,48 грн. за відпрацьовані 5 робочих днів; 718,08 грн. за 24 дні щорічної оплачуваної відпустки; та 777,92 грн. - компенсація за 26 днів невикористаної відпустки. Представником позивача також була надано суду довідка про розрахунок суми оплаченої відпустки позивача з 01 по 24 жовтня 2008 року в розмірі 718,08 грн.. а також про розрахунок суми компенсації за 26 днів невикористаної відпустки - 777,92 грн Зазначений розрахунок перевірений судом при постановленнні рішення.

Позивач в суді погоджувався, що всі суми зазначені в наданій ним суду довідці про заробіток (дохід) в 2008 році, в тім числі і за жовтень 2008 року (а.с.9), ним отриманні. Таким чином, на думку суду позивачем були отриманні сума оплачуваної відпустки та компенсації за невикористану відпуску, зазначені в довідці як виплати за жовтень 2008 року, оскільки позивач сам пояснював у суді, що дійсно пропрацював у жовтні 2008 року декілка днів.

Що стосується заявленого позову в частині відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, то на думку суду він підлягає частковому задоволенню.

Відповідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В судовому засіданні позивач не міг конкретно пояснити в чому полягала завдана йому моральна шкода, але в позовній заяві обґрунтовував це.

Суд вважає, що незаконним звільненням з роботи позивачу була завдана моральна шкода, оскільки порушеням його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач не працюючи та не маючи заробітку був у дуже скрутному матеріальному становищі, позбавлений можливості на придбання самого необхідного, що потрібно для нормального життя людини, вимушений був позичати кошти у інших людей. Його дружина на той час також не мала робти. За захистом свого права вимушений був звертатися зі скаргою до прокурора та з позовом в суд.

Відповідно ч.2 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд визначає з урахуванням характеру правопорушення вчиненого відносно позивача, глибини його душевних страждань, та враховуючи вимоги розумності і справедливості, вважає що з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 1000 грн.

Відповідно ст. 88 ЦПК України на відповідача мають буті покладені судові витрати у справі, в тім числі 101,39 грн. судового збору у справі (92,89 грн . за вимогами матеріального характеру і 8,50 грн. за вимогами про відшкодування моральної шкоди) та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Пігмаліон» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Пігмаліон» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Поновити ОСОБА_1 на роботі як зварювальника-монтажника в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Пігмаліон».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Пігмаліон» (реєстраційний номер юридичної особи ЄДР 7, м. Дніпродзержинськ, вул. Республіканська, 9 кімната 208) на користь ОСОБА_1 9289,51 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також 1000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди, а всього 10289 (десять тисяч двісті вісімдесят дев'ять) гривень 51 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Пігмаліон» на користь держави 101,39 грн. судового збору у справі та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя: Г.А. Байбара.