Комсомольський міський суд Полтавської області
Справа № 2-3312/10
Рішення

Іменем України

22 грудня 2010 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю сторін:

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представників відповідачів ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ВАТ «Полтаваобленерго», Приватного підприємства «Будекспосервіс», Комунального житлово-екплуатаційного підприємства №3 про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в:

В вересні 2010 року позивачі подружжя ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ВАТ «Полтаваобленерго», Приватного підприємства /ПП/ «Будекспосервіс» М.С. в якому просить стягти з відповідачів заподіяну порушенням прав споживачів шкоду, що виникла внаслідок порушення надавачем послуг постачання електричної єнергії, що призвело до пошкодження побутових приладів

Позовні вимоги, підтримані позивачами в судовому засіданні, обґрунтовуються посиланням на порушення відповідачами умов договору про користування електричною енергією, відповідно до якого Енергопостачальник взяв на себе зобовязання надійно постачати власними мережами Споживачу електричну енергію з гарантованим рівнем надійності, безпеки та якості. Всупереч згаданим умовам 14 квітня 2010 року близько 08-00 год. з вини Постачальника сталася перенапруга, в звязку з чим постачання електричної енергії на їх квартиру було здійснене потужністю 380 кВт внаслідок чого вийшли з ладу побутові електроприлади і їм, як власником було завдано матеріальної та моральної шкоди, яку оцінюють сумою 1480 грн. та 5 000 грн. відповідно. З відповідачів подружжя ОСОБА_2 просили стягнути також судові витрати, повязані з оплатою ІТЗ в сумі 120 грн.

Ухвалою суду від 25.10.2010 року (а.с. 36) до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Комунальне житлово-екплуатаційне підприємство №3.

Представники ВАТ «Полтаваобленерго» та Приватного підприємства «Будєкспосервіс» позов не визнали з підстав, наведених в письмових запереченнях проти позову (а.с. 17,18). За посиланням представників відповідачів, характер договірних правовідносин, які склались між ними з одного боку та КЖЕП №3 і Споживачем з іншого, виключає правову підставу щодо відповідальності ВАТ «Полтаваобленерго» та ПП «Будекспосервіс» перед Споживачами послуг.

Представник КЖЕП №3 позов не визнала, пославшись на порушення позивачами умов договору про користування електричною енергією, всупереч п. 1.2 якого (а.с. 10) позивачі 14 квітня 2010 року перевищили обумовлений договором обсяг спожитої електроенергії відповідно до потужності 1,8 кВт., що відповідно потягло за собою перевантаження і призвело до обгоряння нулевого проводу, що живить підїзд будинку, де мешкають позивачі. Через відсутність вини КЖЕП №3 просить в позові позивачам відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши інші докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав:

Судом встановлено, що позивачі на підставі договору купівлі-продажу, укладеному 28.02.2005 року мають у спільній частковій власності квартиру, розташовану в м. Комсомольську за адресою: Леніна,47 кв.71 (а.с.9). 16 серпня 2005 року між ВАТ «Полтаваобленерго» з одного боку та ОСОБА_1 з іншого був укладений договір про користування електричною енергією (а.с. 10), за умовами якого Енергопостачальник взяв на себе зобовязання надійно постачати власними мережами Споживачу електричну енергію у необхідних йому обсягах , відповідно до потужності 1,8 кВт електроустановок Споживача з гарантованим рівнем надійності, безпеки та якості.

14 квітня 2010 року в підвальному приміщенні житлового будинку №47 по вул.. Леніна в м. Комсомольську на щитовій, в магістральній трубі на відстані 10 см. від розподільчої коробки, трапилось підгоряння нулевого проводу, що живив 5 підїзд житлового будинку .№47 по вул.. Леніна в м. Комсомольську, внаслідок чого в кв.№71 згаданого будинку вийшли з ладу побутові електроприлади, несправність яких при ввімкненні в сітку електромережі, була підтверджена актом від 14 квітня 2010 року, складеним представниками КЖЕП №3 (а.с. 8).

Факт залиття квартири подружжя ОСОБА_1 був підтверджений суду самим позивачем, членами його родини і по суті не заперечувався відповідачем. За фактом залиття квартири позивача представниками ПП Будєкспосервіс було складено акт (а.с. 21), яким встановлено причину залиття квартири несанкціоноване втручання мешканців кв.№74 у роботу системи опалення, а саме заміна радіатора і труб опалення в своїй квартирі. За висновком комісії витік води виник внаслідок заповнення системи опалення на пакуванні різьбового зєднання труби в квартирі № 74.

Заперчуючи проти позову, в т.ч. щодо посилань позивача на несанкціоноване втручання в систему опалення, відповідач зазначила, що дозвіл на заміну труб у власній квартирі отримала по телефону від жінки працівника ПП Будєкспосервіс, яка повідомила, що в літній період, за відсутності води в системі опалення дозвіл не потрібен. Призвіще та посаду особи, з якою відповідач розмовляла по телефону ОСОБА_5 суду не назвала, пославшись на те, що дозвіл видавався в усній формі.

Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, провівши аналіз представлених сторонами доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку, що затоплення квартири, де мешкає позивач, трапилось з вини відповідача через неякісно виконану роботу по заміні радіатора і труб опалення в її квартирі.

Як пояснила суду відповдач, через виниклу потребу в заміні радіатора і труб опалення, по оголешенню в газеті знайшла працівників, які гарантували якісне виконання робіт. Під час підготовки до робіт вони повідомили їй, що для якісного виконання робіт необхідно пройти перекриття панелі між пятим /кв.№74/ та четвертим поверхом / № 71/. На її прохання надати такий дозвіл позивач відмовився і вона змушена була погодитись провести заміну труб за існуючих умов. Отримавши по телефону усний дозвіл від працівника домоуправління, вона провела роботи по заміні радіатора і труб опалення.

Даючи оцінку запереченням відповідача щодо наявності вини позивача в ситуації з затопленням його квартири, суд виходить з наступного:

Згідно із висновком комісії, що працювала за наслідками залиття квартири № 71 (а.с. 21), 28 серпня 2007 року під час заповнення системи опалення на пакуванні різьбового зєднання труб в кв.№ 74 виник витік води, внаслідок чого була затоплена квартира позивача.

Допитаний судом в якості свідка майстер ремонтної дільниці ПП Будєкспосервіс - ОСОБА_6, який працював в складі комісії за фактом затоплення квартири № 71, суду підтвердив, що затоплення відбулося через неякісно проведену роботу по заміні труб та радіатора і заперечив будь-який звязок якісного виконання згаданих робіт з прохожденням панелі перкриття обставиною, на яку посилається відповідач, обгрунтовуючи наявність вини позивача. Свідок підтвердив, що зазначений комісією факт несанкціонованого втручання відповідача в систему опалення, обєктивно доводиться відсутністю відповідного запису в журналі заявок на проведення монтажу системи опалення. Як пояснив суду свідок, завки на проведення таких робіт /за розпорядженням директора/ подаються у письмовому вигляді і оплачуються сумою 7 грн. Заявки реєструються в письмовому вигляді з метою забезпечення відповідного контролю за проведенням робіт по монтажу системи опалення /ПП Будєкспосервіс має відповідну ліцензію на зайняття будівельною діяльністю (а.с. 74), в т.ч. на виконання робіт по монтажу внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання /за класифікатором 30300/, опалення /30301/. Свідок пояснив, що прийом заявок та їх реєстрацію в журналі проводять тільки майстри дільниць, інші особи на прийом заявок не уповноважені, в т.ч. з наданням дозволу по телефону. Згадану обставину в суді підтвердила також представник ПП Будєкспосервіс ОСОБА_7

Відповідно до п.30 ст.9 Закону Про ліцензування певних видів господарської діяльності від 21.12.1993 року з послідуючими змінами та доповненнями, будівельна діяльність (вишукувальні та проектні роботи для будівництва, зведення несучих та огороджуючих конструкцій, будівництво та монтаж інженерних і транспортних мереж) віднесена до видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню.

Як встановлено судом, роботи по заміні труб та радіатора опалення в кв.№74 / які відносяться до будівельних робіт/ були проведені відповідачем з порушенням вимог Закону Про ліцензування певних видів господарської діяльності, що було підтверджено в суду також поясненнями свідка - спеціаліста з будівництва (а.с. 69) ОСОБА_8, а також поясненнями допитаної за клопотанням відповідача свідка ОСОБА_9 інженера сметчика виробничо-комерційного підприємства Котлогаз.

Таким чином, встановивши причину залиття кварири позивача неякісне виконання робіт по заміні труб та радіатора, які за класифікатором відненсені до будівельних робіт, і відповідно до Закону потребують ліцензування, суд вважає, що відповідач має відповідати за позовом через порушення встановленого порядку виконання певних будівельних робіт, попри власні заперечення щодо наявності вини позивача у неякісному проведенні робіт через відсутність його згоди на проходження панелі перекриття.

Правовідносини, що виникли, регулюються нормами ЦК України, які регламентують виникнення зобовязання через заподіянння шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вирішуючи питання про розмір матеріального відшкодування, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Позивачем предявлено позов про стягнення матеріальної шкоди на суму 743 грн., розмір якої ОСОБА_1 підтверджує даними кошторисної документації, складеної спеціалістом з будівництва ОСОБА_8 ( а.с. 17-19, 22-30) з зазаначенням вартості робіт та матеріалів, необхідних для відновлення пошкоджених від затоплення поверхоньквартири.

Заперчуючи суму завданої матеріальної шкоди, як вона визначена позивачем, відповідач надала суду дві локальні смети, які визначають вартість робіт та матеріалів сумою 214 грн. (а.с. 55-57) та 156 грн. (а.с.59-63) відповідно.

Вважаючи суму по кошторису, наданому позивачем завищеною, відповідач зазначила, що до кошторису безпідставно включено загальновиробничі витрати, які мають включатися тільки у витрати по роботам, які виконуються підприємствами юридичними особами, і не можуть застосовуватись до фізичних осіб, що підтвердила суду також допитана за клопотанням відповідача свідок ОСОБА_9 За посиланням відповідача до кошторису безпідставно включено також витрати по розбиранню плінтусів та покриття підлоги, оскільки факт пошкодження згаданих поверхонь не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

На обгрунтування заявлених позовних вимог позивачем надано акт про залиття його квартири (а.с. 21), яким констатовано пошкодження стелі в залі /обсяг залиття 0,3 кв. м./ та пошкодження відкосу вікна /обсяг залиття 0,2 кв. м./. Інші докази на підтвердження обсягів пошкодженого залиттям квартири покриття позивачем не надано, з огляду на що заперечення відповідача в цій частині заслуговують на увагу, а вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування вартості робіт, необхідних для відновшення пошкодженої підлоги задоволенню не підлягають.

Оцінивши надані сторонами кошториси, як один із доказів по справі, та заслухавши пояснення осіб, які їх склали /кошторис /а.с. 59-63/ не прийнято судом до уваги, оскільки під час розгляду справи встановлено, що він не підписувався особою, призвіще якої зазанане в графі составил, що не заперечувалось відповідачкою/, більш переконливими суд вважає пояснення ОСОБА_8, яка зазначила, що кошторис складався відповідно до Переліку витрат, яке є додатком №1 до Методичних рекомендацій по формуванню собівартості будівельно-монтажних робіт (а.с. 67,68). ОСОБА_8 зазаначила, що до кошторису нею було включено загальновиробничі витрати, оскільки на момент його складання ремонт в квартирі ще не був зроблений /як не зроблений він і на момент розгяду справи в суді/, тому підстав вважати, що його буде проведе позивачем власноруч у неї не було, як немає їх у суду, з огляду на що розрахунок, проведений відповідно до методики, за відсутності даних про прямі витрати, суд вважає обгрунтованим. Разом з тим, із переліку зазначених в кошторисі робіт підлягають виключенню роботи, повязані з розбиранням плінтусів, підлог з лінолеуму (а.с. 23) та їх відповідне улаштування (а.с. 25).

Крім того, в кошторисі, наданою відповідачем, помилково /згадана обставина не заперечувалась в суді ОСОБА_9І./ переплутано обєм робіт по ремонту стелі /що є дорожчим по собівартості від робіт по ремонту стель/, що також вливає насобівартість робіт і відповідно знижує загальну суму, зазначену кошторисом.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вимог позивачів про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного:

Відповідно до розяснень, що містяться в Постанові ПВС України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/ шкоди, спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, зокрема, коли право особи на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції, у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, або при порушенні зобовязань, які підпадають під дію ЗУ Про захист прав споживачів.

Обґрунтовуючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач послалась на положення ЗУ Про захист прав споживачів (в даному випадку ст.22 Закону), застосування якої, як норми матеріального права, на думку суду є неможливим, оскільки зазначена норма встановлює судовий порядок розгляду справ про захист прав споживачів, передбачаючи серед іншого можливість одночасного вирішення судом питання щодо відшкодування моральної шкоди при задоволенні вимог споживача про захист його прав, а не встановлює підстави для задоволення такої вимоги, тобто по суті своїй згадана норма є нормою процесуальної дії.

Приймаючи до уваги, що умови укладеного договору про користування електричною енергією не передбачають можливості відшкодування завданої моральної шкоди в разі порушення зобовязання, а п.5 ст.4 ЗУ Про захист прав споживачів передбачає право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли така шкода заподіяна небезпечною для життя та здоровя продукцією, вимога позивачів про відшкодування завданої моральної шкоди задоволенню не підлягає за її безпідставністю.

Судові витрати розподілені між сторонами відповідно до положень ст..88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 213,215 ЦПК України, Договором про користування електричною енергією від 16.08.2005 року № 21-1011521, ст.ст.4,23 ЗУ «Про захист прав споживачів», суд,

Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Комунального житлово-екплуатаційного підприємства №3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі по 230 грн. та судові витрати, повязані з оплатою ІТЗ в сумі по 15 грн. 50 коп. кожному відповідно.

На користь держави стягнути з КЖЕП № 3 судовий збір в розмірі 51 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 10 днів з часу його проголошення.

Суддя підпис ОСОБА_10

З оригіналом вірно:

Суддя Т.В.Окунь