Справа №2-833/10 21.12.2010
Провадження №22ц-8814/10
Державний герб України
Справа № 22ц 8814/10 Головуючий першої інстанції: Бобровський І.М.
Категорія: 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

21 грудня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Колосовського С.Ю.,

ОСОБА_2,

при секретарі судового засідання: Величковській В.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 жовтня 2010 року, яке ухвалено за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и л а :

В червні 2009 р. акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» (тепер публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», далі ОСОБА_6) звернувся з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 7 серпня 2007 р. між Банком та ОСОБА_5 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 (далі Договір), за умовами якого ОСОБА_6 передав відповідачу 26792 долара США кредиту зі сплатою 13 % річних за користування кредитом з 7 серпня 2007 р. по 6 серпня 2014 р. за умови його повернення та сплати процентів частинами згідно графіку. У забезпечення виконання грошових зобовязань відповідач передав у заставу Банку транспортний засіб автомобіль HYUNDAI TUCSON.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що ОСОБА_5 з грудня 2008 р. виконує свої зобовязання за Договором неналежним чином, внаслідок чого заборгованість за договором станом на 12 травня 2009 р. складала 22566,56 доларів США (що еквівалентно 173173 грн. 53 коп.): 21783,39 доларів СШП по сумі кредиту (що еквівалентно 167163 грн. 56 коп.), 730,71 доларів США по відсотках за користування кредитом (що еквівалентно 5607 грн. 40 коп.), 52,46 долара США пені (що еквівалентно 402 грн. 57 коп.), ОСОБА_6 просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість за договором.

Уточнивши в подальшому позовні вимоги, ОСОБА_6 просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 7 вересня 2010 р. в сумі 28498,22 доларів США (що еквівалентно 225369 грн. 62 коп.), а саме: 172267 грн. 4 коп. по сумі кредиту, 41668 грн. 15 коп. по відсотках за користування кредитом, 11434 грн. 07 коп. пені.

В квітні 2010 р. ОСОБА_5 звернувся з зустрічним позовом про розірвання договору кредиту у звязку з істотною зміною обставин, а саме: зростанням курсу долару США по відношенню до національної валюти.

Змінивши в судовому засіданні підстави та предмет позову, ОСОБА_5 просив визнати кредитний договір недійсним, оскільки його зміст суперечить законодавству: договір укладено в іноземній валюті та договір не відповідає положенням ст. 345 ГК України, та зобовязати ОСОБА_6 прийняти від ОСОБА_5 110006 грн. 01 коп. заборгованості з розстрочкою платежів на 50 місяців з урахуванням суми щомісячного платежу 2200 грн. 12 коп.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 жовтня 2010 р. позов Банку задоволено: постановлено стягнути з відповідача на користь Банку 225369 грн. 62 коп. заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та судові витрати. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що рішення суду не відповідає вимогам матеріального й процесуального права, оскільки судом не взято до уваги вимоги за зустрічним позовом, і просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким його позов задовольнити, в задоволенні позову Банку - відмовити.

У запереченні на апеляційну скаргу представник позивача вказує на безпідставність її доводів й просить відхилити.

&nbsp; Заслухавши&nbsp;доповідь судді,&nbsp;пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що&nbsp;апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 7 серпня 2007 р. між Банком та ОСОБА_5 (позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 (далі Договір), за умовами якого ОСОБА_6 передав відповідачу 26792 долара США кредиту зі сплатою 13 % річних за користування кредитом на період з 7 серпня 2007 р. по 6 серпня 2014 р. У забезпечення виконання грошових зобовязань відповідач передав у заставу Банку транспортний засіб автомобіль HYUNDAI TUCSON. Договором передбачено обовязок позичальника щодо погашення кредиту та процентів частинами згідно графіку щомісячно.

У звязку з неналежним виконанням позичальником умов Договору (несвоєчасного та не в повному обсязі погашення&nbsp;передбачених графіком сум) заборгованість за Договором на час звернення з позовом складала 1370,59 доларів США по кредиту та 730,71 доларів США по процентом. 22 січня 2009 р. ОСОБА_5 були направлена вимога про дострокове повернення кредиту, процентів та комісії, яка залишилась без задоволення (а.с. 16, 17). Тому ОСОБА_6 звернувся з даним позовом про дострокове стягнення належних до сплати за Договором сум станом на 7 вересня 2010 р., а саме: 28498,22 доларів США (що еквівалентно 225369 грн. 62 коп.), з&nbsp;яких 172267 грн. 4 коп. по сумі кредиту, 41668 грн. 15 коп. по відсотках за користування кредитом, 11434 грн. 07 коп. пені. >

ustify">="font-family:Times New Roman;tag3:12pt;"> З урахуванням викладених обставин та положень ст. ст. 543, 1050, 1054 ЦК України, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому ОСОБА_7 держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

gn="justify" style="tag2:Times New Roman;tag3:12pt;"> Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

ОСОБА_7 законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет КМУ).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщенням залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій ОСОБА_6 банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операції з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п. 2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджено Постановою Правління НБУ № 275 від 17 липня 2001 р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу ОСОБА_6 банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторгівельні операції з валютними цінностями; операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюється в пунктах обміну іноземної валюти,&nbsp;які працюють на підставах укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

У позивача наявна банківська ліцензія № 75 від 24 грудня 2001 р. та дозвіл № 75-2 від&nbsp;9 листопада 2002 р., видані ОСОБА_6 банком України на здійснення операцій, визначених ч. 1 та 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», а тому суд обґрунтовано вважав, що надання відповідачем кредиту в іноземній валюті не суперечить діючому законодавству.

За такого суд вірно відмовив у задоволенні зустрічного позову, а посилання апелянта на невідповідність договору вимогам валютного законодавства ґрунтуються на невірному тлумачення законодавства і не заслуговують на увагу.

Що стосується посилань апелянта на відсутність індивідуальної ліцензії, то, дійсно, підпунктом «в» п. 4 ст. 5 Декрету КМУ передбачено наявність індивідуальної ліцензії на надання одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. В той же час на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п.&nbsp;1.5 ;Положення&nbsp;про&nbsp;порядок видачі&nbsp;НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких ОСОБА_6 видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції за валютними цінностями). Таким чином, у звязку з відсутністю нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій.

Не заслуговують на увагу й посилання апелянта на недійсність договору кредиту у звязку з недотриманням вимог ст. 345 ГК України у звязку з невизначеністю Договором обовязків Банку. Так, підпунктом 3.3.1 зазначені загальні обовязки Банку щодо усіх зобовязань за Договором, а підпунктом 4.4 загальні умови відповідальності Банку, а тому не можна вважати, що в Договорі відсутнє визначення обовязків Банку. Більш того, це не вплинуло на виконання Банком в повному обсязі своїх зобовязань за Договором і не позбавляє позичальника обовязку щодо повернення належних за Договором сум.

За такого колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: