Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-2233/09 Головуючий у 1-й інст. Бондарчук
Категорія 53 Доповідач Миніч Т.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2010 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.,

суддів: Павицької Т.М.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_2,

з участю сторін та прокурора

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 28 жовтня 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до 25 Гарнізонного будинку офіцерів про стягнення коштів,

встановив:

У червні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з відповідача на його користь 19908 грн.50 коп. недоплаченої заробітної плати. При цьому посилався на те, що з 1 вересня 1999 року працює у відповідача на посаді начальника адміністративно-господарської частини. За період з 2002 року йому не нараховувалась та не виплачувалась доплата до заробітної плати у розмірі 50% посадового окладу за виконання обов'язків начальника протипожежної служби, відповідального за охорону праці. В подальшому позивач свої вимоги доповнив та просив стягнути з відповідача 9430 грн. 50%-ої надбавки за період 2007-2009 років за складність та напруженість у роботі у зв"язку з виконанням ним обов'язків відповідального за електрогосподарство.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 28 жовтня 2009 року ОСОБА_3 відмовлено в позові до 25 Гарнізонного будинку офіцерів про стягнення коштів за безпідставністю вимог.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового - про задоволення його вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права неповне з'ясування обставин справи. Зокрема, зазначає, що при вирішенні спору судом не враховані положення ст.13 Закону України „Про охорону праці", ст.105 КзпП, вимоги

Закону України „Про оплату праці" та умови „Положення про організацію роботи з охорони праці у 25 гарнізонному будинку офіцерів". На думку апелянта, додаткові обов"язки, які були покладені на нього, є сумісництвом. Вважає, що суд не врахував факту призначення йому з 1 січня 2004 року доплати за складність та напруженість роботи у зв"язку з виконанням обов"язків відповідального за електрогосподарство.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що з 1 вересня 1999 року позивач ОСОБА_3 обіймає посаду начальника адміністративно-господарської частини 25 Центру культури, просвіти та дозвілля (нині -25 Гарнізонний будинок офіцерів) (а.с.9) .

Наказом №1 від 2 січня 2002 року по 25 Гарнізонному будинку офіцерів на начальника АГЧ ОСОБА_3 покладено обов"язки начальника протипожежної служби (а.с.10). Доплата за виконання зазначених обов"язків цим наказом не встановлена. Покладення цих обов"язків на позивача продовжується шляхом видання щороку аналогічних наказів, які позивачем не оскаржені.

Наказом №1 від 2 січня 2004 року на начальника АГЧ ОСОБА_3 покладено обов"язки начальника протипожежної служби, призначено відповідальним за електрогосподарство. Наказом № 13 від 27 лютого 2004 року позивач також призначений відповідальним за охорону праці (а.с.11). Зазначені накази також позивачем не оскаржені.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що він, виконуючи обов"язки начальника протипожежної служби, відповідального за електрогосподарство та за охорону праці, має право на доплату за суміщення по>сад, за розширення зони обслуговування або збільшення обсягу виконуваних робіт та доплату за складність і напруженість у роботі.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що підстав для задоволення позову не було, враховуючи наступне.

Судом достовірно встановлено, що штатним розписом 25-го Гарнізонного будинку офіцерів не передбачені посади начальника протипожежної служби, відповідального за електрогосподарство та за охорону праці. Зазначені обставини позивачем визнані, а тому додаткового доведення не потребують.

У зв"язку з наведеним та виходячи із змісту п.2 постанови Ради Міністрів СРСР від 04.12.1981 року № 1145 „Про порядок та умови суміщення професій" покладення на позивача цих обов"язків не може вважатись суміщенням професій.

Крім того, відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 року № 1298 „Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери" доплати, на які претендує позивач, не встановлюються керівникам бюджетних установ, закладів та організацій, їх заступникам, керівникам структурних підрозділів цих установ, закладів та організацій, їх заступникам.

Аналогічні положення закріплені в Наказах МО України № 216 від 25.06.2001 року „Про впорядкування умов оплати праці працівників бюджетних військових частин, закладів, установ та організацій збройних Сил України" та № 28 від 24.01.2006

(а.с.54-61) .

Отже, оскільки позивач обіймав посаду керівника структурного підрозділу бюджетної установи, то не мав права претендувати на встановлення йому доплати за суміщення посад, за розширення зони обслуговування або збільшення обсягу виконуваних робіт.

Визначення та перерозподіл начальником Гарнізонного будинку офіцерів функціональних обов"язків позивача ОСОБА_3 проводилось у межах наданих їй повноважень та у межах посадових обов"язків останнього як начальника адміністративно- господарської частини (а.с.62-67).

Суд першої інстанції також обгрунтовано вважав, що підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення надбавки за складність та напруженість у роботі не було, зважаючи на наступне.

Встановлення цієї надбавки не носить обов'язкового характеру. Наказом Міністра Оборони України № 28 від 24.01.2006 року керівникам установ Збройних Сил України надано право установлювати зазначену надбавку (а.с.56-61).

З матеріалів справи вбачається, що по 2007 рік включно така надбавка позивачеві встановлювалась та виплачувалась (а.с.76- 81,84). Проте, зважаючи на те, що на 2008-2009 роки зазначена доплата позивачеві не встановлена, підстав для примусового стягнення її немає.

Оскаржуване рішення постановлено судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.209,307,308,313-315 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 28 жовтня 2009 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: