Справа №2а-203/10 08.06.2010 08.06.2010 08.06.2010
Провадження №22ц-2294/10
Справа № 22ц-2294/10 Головуючий у 1-й інстанції Рум 'янцева Н.О.
Категорія: 57 Судця - доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
РІШЕННЯ

іменем України

2010 року червня місяця 8 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Паліюка В.П.,

суддів: Лівінського І.В., Кутової Т.З.,

при секретарі: 3автурі О.С.,

за участю: позивача ОСОБА_2, представників відповідачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу

за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - ГУПФУ в Миколаївській області)

на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 2 березня 2010 р. за позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ (далі УМВС) України в Миколаївській області, ГУПФУ в Миколаївській області про

визнання недійсним рішення Комісії УМВС України в Миколаївській області з визначення статусу осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Комісія УМВС України в Миколаївській області) та покладення зобов'язання щодо перерахунку пенсії,

встановила:

В травні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до УМВС України в Миколаївській області про визнання недійсним рішення Комісії УМВС України в Миколаївській області та покладення зобов'язання щодо перерахунку пенсії.

Позивач зазначав, що він навчаючись у Воронезькій спеціальній середній школі міліції (далі - ВССШМ) МВС СРСР з 1987 року по 1990 рік за рішенням Уряду СРСР неодноразово залучався до виконання спеціальних завдань в умовах надзвичайного стану та при збройних конфліктах, по нормалізації обстановки, відновлення законності та правопорядку на територіях Республік Закавказзя, приймаючи таким чином участь в бойових діях. Однак звернувшись до Комісії УМВС України в Миколаївській області, він отримав відмову в визнанні його учасником бойових дій.

Посилаючись на те, що рішення Комісії УМВС України в Миколаївській області не відповідає вимогам Постанови КМ України від 8 лютого 1994 року № 63, якою затверджений перелік держав на територіях яких проходили бойові дії та їх періоди, просив задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 вересня 2009 року в якості співвідповідача по даній справі залучено ГУПФУ в Миколаївській області.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 2 березня 2010 року позов задоволено. Визнано недійсним рішення Комісії УМВС України в Миколаївській області щодо неможливості визнання ОСОБА_2 учасником бойових дій, зобов'язано вказану Комісію УМВС України в Миколаївській області визнати позивача учасником бойових дій та видати посвідчення встановленого зразку. Також покладено зобов'язання на ГУПФУ в Миколаївській області провести зміни в пенсійній справі ОСОБА_2 у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з часу присвоєння ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій.

В апеляційній скарзі ГУПФУ в Миколаївській області просить вказану постанову суду скасувати та ухвалити по справі нову постанову про відмову в задоволенні позовної заяви, посилаючись на те, що внаслідок не вірного застосування норм матеріального права, суд безпідставно поклав на апелянта обов'язок щодо перерахування пенсії.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача та представників відповідачів, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Суд, ухвалюючи оскаржувану постанову про визнання недійсним рішення Комісії Управління МВС України в Миколаївській області щодо відмови в наданні позивачу статусу учасника бойових дій та покладення на ГУПФУ в Миколаївській області зобов'язань щодо перерахування пенсії, виходив з того, що рішення вказаної комісії не відповідає вимогам закону.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна, так, як судом не вірно застосовано норми матеріального права, а тому вказане рішення, на підставі п. 4 ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом ОСОБА_2 проходив навчання у ВССШМ МВС СРС з 1987 року по 1990 рік. З довідки вказаного учбового закладу та відповідних наказів, слідує, що в період навчання зв складі зведеного батальйону ВССШМ МВС СРС позивач перебував на виконанні спеціальних завдань в республіках Закавказзя і знаходився на території Вірменської РСР в період з 7 липня 1988 року по 23 серпня 1988 року та на території Азербайджанської РСР з 22 листопада 1988 року по 25 січня 1989 року із 21 квітня 1989 року по 7 липня 1989 року.

Підставою для направлення в зазначені регіони були телефонограми УУЗ и НІУ МВС СРСР від 5 липня 1988 року, розпорядження УУЗ и НІУ МВС СРСР від 21 листопада 1988 року та відповідні накази ВССШМ МВС СРСР в яких метою направлення також вказано виконання спеціального завдання в районах Закавказзя (а.с. 15).

З супровідного листа начальника ВССШМ МВС СРСР від 26 лютого 2008 року на ім'я позивача про направлення вищезазначеної довідки та наказів,вказано, що направлені документи, підтверджують участь в виконанні спеціальних завдань по нормалізації обстановки, відновленню законності та правопорядку в умовах надзвичайного стану в період міжнаціонального збройного конфлікту на території Закавказзя.

ОСОБА_2 звернувся з заявою до комісії УМВС України в Миколаївській області з визначення статусу осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» про надання йому статусу учасника бойових дій. За підсумками розгляду вказаного звернення позивач отримав повідомлення про відмову у встановленні йому статусу «Учасника бойових дій».

У відповідності з п. 2 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці ОСОБА_5, Війського - Морського флоту , комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та

категорії працівників визначаються Кабінетом міністрів України.

На виконання вказаних положень закону Постановою Кабінету Міністрів України

№ 63 від 8 лютого 1994 року «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців ОСОБА_5, ОСОБА_6, Комітету державної безпеки та осіб рядового начальницького складу і військовослужбовців міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, і періодів бойових дій на їх території.

Між тим, в переліку зазначеної постанови Кабінету Міністрів вказані радянські республіки не зазначені, будь-які офіційні документи органів державної влади в Україні, які б підтверджували визнання Україною факт військових дій в зазначений період на території Вірменської та Азербайджанської республік в матеріалах справи також відсутні.

За таких обставин, комісія УМВС України в Миколаївській області з

визначення статусу осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» вірно відмовила в наданні такого статусу позивачу. Оскільки визначення переліку держав де відбувалися бойові дії та відповідні їм періоди зазначеним законом віднесено виключно до компетенції Кабінету Міністрів України. А так як, Вірменська та Азербайджанська республіки не значаться в переліку наведеної постанови КМУ, то суд не має правових підстав для визначення подій, що відбувалися в даних державах під час перебування на їх території позивача, як бойових дій. За такого, відповідно, і відсутні підстави для визначення статусу позивача, як учасника бойових дій.

При цьому посилання суду на положення постанови КМУ про те, що бойові дії велися і в інших країнах після грудня 1979 року, є недоречним, так як це не дає суду підстави для доповнення вказаного переліку держав.

Заперечення позивача на апеляційну скаргу в частині того, що визнання його учасником бойових дій не порушує прав ГУПФУ в Миколаївській області, оскільки ці питання віднесені до компетенції УМВС України в Миколаївській області, яке не подало апеляційну скаргу, не можна прийняти до уваги. Так, в позовних вимогах, ОСОБА_2 просив, в тому числі, і провести відповідні перерахунки пенсії, що відноситься саме до компетенції ГУПФУ в Миколаївській області. Задоволення судом вказаних вимог, є похідним від задоволення вимог про визнання незаконним рішення комісії та зобов'язання її визнати позивача учасником бойових дій та видати йому відповідне посвідчення. А тому вимоги апелянта, як сторони у справі, про скасування рішення повністю, є обгрунтованою та відповідає вимогам ст. 292 ЦПК України.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія судців

вирішила:

Апеляційну скаргу управління Головного Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 2 березня 2010 р скасувати, а по справі постановити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Управліннями Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, Головного Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання недійсним рішення Комісії УМВС України в Миколаївській області з визначення статусу осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та покладення зобов'язання щодо перерахунку пенсії відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двох місяців з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: