Справа №2-100/10 13.10.2010
Справа 22ц-6239/ 10 року Головуючий 1-ї інстанції: Гажа О.П.
Категорія 20 Суддя доповідач апеляційного суду: Кутова Т.З.
У Х В А Л А

Іменем України

2010 року жовтня місяця 13 дня судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.,

суддів: Шолох З.Л.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Поліщук Ю.В.,

за участю: позивачки ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2010 року постановлене по справі за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_5 товарна біржа «Ріко-Альянс»

про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2007 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним.

Позивачка зазначала, що вона 14 серпня 2001 року за договором купівлі-продажу передала ОСОБА_3, з яким з 1996 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах, приміщення магазину, що розташоване в будинку № 244 по вул. Леніна в м. Нова Одеса Миколаївської області. Посилаючись на те, що вказана угода укладена фіктивно, про людське око, оскільки вона продовжувала володіти й користуватися магазином, здійснюючи підприємницьку діяльність. Переоформлення магазину на відповідача було необхідне у звязку з тим, що вона мала намір призупинити підприємницьку діяльність, а ОСОБА_3, планував передати магазин у заставу для отримання кредиту. Сторони домовились, що ОСОБА_3 поверне позивачці магазин за першою вимогою. З 4 листопада 2004 року по 19 жовтня 2006 року сторони перебували в шлюбі, після розірвання якого, позивачка дізналася про порушення свого права на вказане нерухоме майно. Посилаючись на викладене просила визнати даний договір купівлі-продажу недійсним.

В судовому засіданні ОСОБА_2 уточнила позовні вимоги та додатково просила визнати за нею право власності на спірний магазин та поновити строки позовної давності.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить вказане рішення суду скасувати, а по справі постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на те, що, суд не вірно застосував норми матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 58 ЦК України (в редакції 1963 року, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин), недійсною є угода, укладена про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).

Як вбачається з матеріалів справи 14 серпня 2001 року сторони уклали договір купівлі-продажу нежитлового приміщення магазину, що розташований по вул. Леніна, 244 в м. Нова Одеса Миколаївської області. Вказаний договір в той же день було зареєстровано на універсальній товарній біржі «Ріко-Альянс» (а.с. 5).

За умовами п. 5 вказаного договору купівлі-продажу спірного магазину, покупець набуває права власності на магазин з моменту підписання договору та реєстрації його на біржі.

В подальшому, 28 березня 2002 року ОСОБА_3 зареєстрував своє право власності на вказаний обєкт нерухомості в районному комунальному підприємстві «Новоодеське районне бюро технічної інвентаризації» та в 2004 році виготовив новий технічний паспорт на своє імя ( а.с. 5 об., 6-12).

Безпосередньо після укладення між сторонами спірного договору, а саме 20 жовтня 2001 року позивачка купила двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 95).

Відповідно до довідки Вознесенської обєднаної Державної податкової інспекції Миколаївської області, ОСОБА_3 знаходиться на податковому обліку, як підприємець з 9 липня 2001 року і має право на здійснення економічної діяльності, в тому числі і роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту (а.с. 134).

Реалізуючи свої права власника на розпорядження належним йому майном, передбачені положеннями ст. 319 ЦК України на вказане нерухоме майно, ОСОБА_3 23 квітня 2007 року уклав з ТОВ «Український промисловий банк» договір іпотеки, предметом якого є: нежитловий будинок, магазин, розташований за адресою : Миколаївська область місто Нова Одеса, вулиця Леніна , будинок № 244 (а.с. 140 ).

Районний суд повно та всебічно дослідив наведені обставини справи, доказам, які надали сторони дав належну оцінку та дійшов вірного висновку про те, що оспорюваний договір купівлі продажу нерухомого майна відповідає вимогам ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року), воля сторін за цим договором була спрямована саме на створення юридичних наслідків і такі наслідки наступили. Тобто, у ОСОБА_3 виникло право власності на придбаний магазин, яке відповідно до вимог закону ним було зареєстроване, більше того своїми правами власника він розпорядився на власний розсуд шляхом передачі належного йому майна в іпотеку.

Доводи позивачки стосовно того, що вона не припиняла володіти спірним магазином після його продажу не можна прийняти до уваги. Так з довідки ДПІ в Новоодеському районі Миколаївської області слідує, що ОСОБА_2 з 26 листопада 2002 року до 4 червня 2003 року працювала на посаді старшого державного податківця відділу податкового аудиту, що свідчить саме про припинення здійснення підприємницької діяльності, в звязку з перебуванням на Державній службі (а.с. 23). Реєстрація ОСОБА_2 як приватного підприємця з 8 серпня 2003 року, тобто після звільнення з державної служби, та здійснення нею підприємницької діяльності, само по собі не свідчить про використання спірного магазину нею як своєї власності, оскільки вона не була за нею зареєстрована (а.с. 167). Таке використання мало місце з інших підстав.

Факт заповнення трудової книжки працівниці магазину ОСОБА_6 позивачкою, не має юридичного значення для вирішення спору, оскільки удостовірений вказаний запис печаткою ОСОБА_3, що доводить факт саме його господарювання в спірному магазині як підприємця та власника (а.с. 45).

Враховуючи наведене, суд вірно відмовив ОСОБА_2 в задоволенні позову, в звязку з тим, що права останньої не порушено, а тому і нема підстав для їх судового захисту. За таких обставин пропуск строку позовної давності правового значення немає.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку, що воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, в звязку з чим воно не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: