Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області
Справа № 2-3058/2010р.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ (вступна та резолютивна частини)

14 грудня 2010 року Шепетівський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Босюка В. А., при секретарі - Кулеші Л.М., з участю прокурора - Буйницької О.Г., відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 сільської ради - ОСОБА_3, представника третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шепетівка справу за позовом Шепетівського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі управління культури, туризму і курортів Хмельницької обласної державної адміністрації до ОСОБА_1, ОСОБА_2 сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ Держкомзему в Шепетівському районі, про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, -

керуючись ст. 209 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсними Державний акт на право приватної власності на землю серії ХМ №001196, виданий ОСОБА_1 ОСОБА_2 сільською радою 27 серпня 2002 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №41, та пункт 2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане 27 лютого 2002 року державним нотаріусом Шепетівської районної державної нотаріальної контори за реєстровим №361 на ОСОБА_1 в частині успадкування приватизованої земельної ділянки розміром 0,85га, що знаходиться на території ОСОБА_2 сільської ради, яка належала померлій ОСОБА_5 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХМ №025505, виданого виконкомом ОСОБА_2 сільської ради 25 вересня 1995 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення - в той же строк з дня отримання копії цього рішення, в Апеляційний суд Хмельницької області через Шепетівський міськрайонний суд.

Головуючий: В.А.Босюк.

Справа №2-3058/2010 р.

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2010 року Шепетівський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Босюка В. А., при секретарі - Кулеші Л.М., з участю прокурора - Буйницької О.Г., відповідача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 сільської ради - ОСОБА_3, представника третьої особи - ОСОБА_4 Т О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шепетівка справу за позовом Шепетівського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі управління культури, туризму і курортів Хмельницької обласної державної адміністрації до ОСОБА_1, ОСОБА_2 сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ Держкомзему в Шепетівському районі, про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що в с. Корчик Шепетівського району на землях ОСОБА_2 сільської ради знаходиться пам'ятка археології «Давньоруське городище», яка як державна власність взята на облік (охоронний №1670, рішення про взяття на облік №34 від 21.02.1990 року), однак в ході перевірки встановлено, що землі на яких вона знаходиться, виявились розпайованими та переданими у приватну власність. Згідно рішення ОСОБА_2 сільської ради від 22.05.1995 року №2 ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,85га, з них для обслуговування житлового будинку 0,25га, для ведення особистого підсобного господарства 0,60га, до меж якої увійшов об'єкт культурної спадщини - пам'ятка археології городища. Оскільки усі пам'ятки археології є державною власністю, землі, на яких розташовані пам'ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються у державну власність в установленому законом порядку, посилаючись на ст. 53 Земельного кодексу України та ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини», просить визнати державний акт на право приватної власності на землю ХМ №001196, виданий ОСОБА_1 27.08.2002 року недійсним. В ході розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги, просить визнати недійсним п. 2 свідоцтва про направо на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_1, зареєстроване в реєстрі за №361 від 27.02.2002 року, оскільки вищевказана земельна ділянка перейшла йому по спадщині після смерті ОСОБА_5, яка померла 02.01.2000 року.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, підтвердила обставини, на які посилається як на обгрунтування позову в позовній заяві.

Представник управління культури, туризму і курортів Хмельницької обласної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, де вказав що позов підтримує.

Відповідач ОСОБА_1 позов визнав, пояснив, що після смерті матері ОСОБА_5 успадкував за заповітом належне їй майно, до складу якого входила і земельна ділянка площею 0,85га, з приводу якої прокурором заявлений позов, про що 27 лютого 2002 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Про те, що частина переданих його матері ОСОБА_5 земель відноситься до земель, на яких знаходиться пам'ятка археології «Давньоруське городище» не знав. Вказана частина земельної ділянки використовується ним під сінокіс.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради позов визнала, пояснила, що в 1995 році сільською радою було передано у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку, яка межує з пам'яткою археології і в розмір земельної ділянки вона не включалась. Однак при виготовлені державного акта на землю Шепетівським БТІ помилково включено частину вказаної пам'ятки археології в розмір земельної ділянки ОСОБА_5 Після смерті ОСОБА_5 вказану земельну ділянку успадкував Гї син відповідач по справі, який отримав свідоцтво про право на спадщину і на його підставі на своє ім'я отримав державний акт про право власності на цю землю.

Представник третьої особи позов визнала, пояснила, що землі, на яких знаходяться пам'ятки археології згідно земельного законодавства відносяться до земель державної власності і приватизації не підлягають.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 сільської ради, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вирішуючи спір в межах заявлених вимог, вважає що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про охорону і використання пам'яток історії та культури», введеного в дію постановою Верховної Ради №3601-09 від 13.07.1978 року, що діяв на час передачі ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХМ №025505 від 25.09.1995 року, до пам'яток історії та культури належать пам'ятки археології - городища, кургани, залишки стародавніх поселень, укріплень, виробництв, каналів, шляхів, старовинні місця поховань, кам'яні скульптури, наскельні зображення, старовинні предмети, ділянки історичного культурного шару стародавніх населених пунктів.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» №1805 від 08.06.2000 року, визначено, що пам'ятка, крім пам'ятки археології, археології може перебувати у державній, комунальній або приватній власності.

Згідно ст. 75 Земельного кодексу України (в редакції 1991 року з наступними змінами і доповненнями) до земель історико-культурного призначення належать землі історико-культурних заповідників, меморіальних парків, поховань, археологічних і архітектурних пам'яток та архітектурно-ландшафних комплексів. Відповідно до ч. 6 ст. 4 вказаного Кодексу не можуть передаватись у приватну власність землі історико-культурного призначення.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, яка померла 02 січня 2000 року, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХМ №025505, виданого виконкомом Корицької сільської ради 25 вересня 1995 року, належала земельна ділянка в с. Корчик Шепетівського району. Вказану земельну ділянку успадкував син ОСОБА_5 ОСОБА_1, що слідує з п.2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 27 лютого 2002 року державним нотаріусом Шепетівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №361. На підставі вказаного свідоцтва ОСОБА_1 27 серпня 2002 року отримав державний акт на право приватної власності на землю, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №41.

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької обласної ради народних депутатів №34 від 21.02.1990 року затверджено списки нововиявлених пам'ятників археології, історії та мистецтва, які розташовані на території області, згідно з додатком №1, де під №334 за охоронним №1670 значиться городище ХІ-ХШ ст. с. Корчик. Згідно паспорта об'єкта культурної спадщини Давньоруське городище Корчик знаходиться в с. Корчик Шепетівського району, його власником є держава, користувачем ОСОБА_2 сільська рада, розташоване біля північно-східної околиці села Корчик на лівому березі безіменного струмка, на відстані 200м від русла струмка, сучасні розміри з півночі на південь 45м, з заходу на схід 40м.

З листа ОСОБА_2 сільського голови, адресованого Шепетівському міжрайонному прокурору 21.10.2010 року №02-16/195 слідує, що на землях ОСОБА_2 сільської ради знаходиться пам'ятка археології - городище. В 1995 році сільською радо було передано у приватну власність ОСОБА_6Г, ОСОБА_5, ОСОБА_7 земельні ділянки, які межують з даною пам'яткою і в розмір земельних ділянок цих громадян вона сільською радою не включалась, однак при виготовлені державних актів Шепетівський БТІ помилково було включено частину даної пам'ятки архітектури в розмір присадибних ділянок громадян.

Таким чином вимоги позивача про передачу у приватну власність земель, на яких знаходиться пам'ятка археології «Давньоруське городище» доведені відповідними доказами, вказані обставини не заперечуються відповідачами.

За наведених обставин Державний акт на право приватної власності на землю серії ХМ №001196, виданий ОСОБА_1 головою ОСОБА_2 сільської ради 27.08.2002 року, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №41, та П.2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видане 27 лютого 2002 року ОСОБА_1, згідно якого останній успадкував приватизовану земельну ділянку розміром 0,85га, що знаходиться на території ОСОБА_2 сільської ради, яка належала померлій ОСОБА_5 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХМ №025505, виданого виконкомом ОСОБА_2 сільської ради 25 вересня 1995 року, слід визнати недійсними.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ;

Позов задовольнити.

Визнати недійсними Державний акт на право приватної власності на землю серії ХМ №001196, виданий ОСОБА_1 ОСОБА_2 сільською радою 27 серпня 2002 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №41, та пункт 2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане 27 лютого 2002 року державним нотаріусом Шепетівської районної державної нотаріальної контори за реєстровим №361 на ОСОБА_1 в частині успадкування приватизованої земельної ділянки розміром 0,85га, що знаходиться на території ОСОБА_2 сільської ради, яка належала померлій ОСОБА_5 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХМ №025505, виданого виконкомом ОСОБА_2 сільської ради 25 вересня 1995 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бзгги подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення - в той же строк з дня отримання копії цього рішення, в Апеляційний суд Хмельницької області через Шепетівський міськрайонний суд.

Головуючий: В.А. Босюк