Справа №2-318/10 16.08.2010 16.08.2010 16.08.2010
Справа N 22ц 5274 - 2010 року. Головуючий у 1 інстанції Яворська Ж.М.
Категорія 52. Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України.

16 серпня 2010 року. м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів Шолох З.Л. та Мурлигіної О.Я.,

із секретарем судового засідання Аніщенко Д.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представників управління охорони здоровя виконавчого комітету Миколаївської міської ради ОСОБА_4 і ОСОБА_5В,

представника пологового будинку № 3 ОСОБА_6,

у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 переглянула рішення місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 травня 2010 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до управління охорони здоровя виконавчого комітету Миколаївської міської ради та пологового будинку № 3 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися у дане судове засідання, перевіривши у межах оскарження обставини та докази, якими сторони їх стверджували ,-

у с т а н о в и л а :

13 січня 2009 року ОСОБА_2 предявив адміністративний позов до управління охорони здоровя Миколаївської обласної державної адміністрації та управління охорони здоровя виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання неправомірними і скасування рішення управління охорони здоровя Миколаївської обласної державної адміністрації № 3 від 6 серпня 2008 року Розгляду випадку материнської смерті у пологовому будинку № 3 м. Миколаєва ОСОБА_7Ю., а також, скасування наказу управління охорони здоровя виконавчого комітету Миколаївської міської ради про його звільнення з посади, поновлення на ній, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 лютого 2009 року позовні вимоги адресовані управлінню охорони здоровя Миколаївської обласної державної адміністрації виділенні в окреме провадження і розглянуті в порядку адміністративного судочинства.

Вимоги до управління охорони здоровя виконавчого комітету Миколаївської міської ради залишилися в даному провадженні для вирішення за правилами цивільного судочинства.

Ухвалою місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва до участі у справі як співвідповідача притягнуто пологовий будинок № 3 м.Миколаєва.

В своєму позові ОСОБА_2 зазначав, що з 12 березня 1998 року обіймав посаду головного лікаря перинатального центру, а після його перейменування у 2001 році в пологовий будинок № 3 м. Миколаєва головного лікаря пологового будинку.

До роботи ставився відповідально і належним чином виконував покладені на нього обовязки.

Не дивлячись на це, наказом начальника управління охорони здоровя виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 733-к від 17 грудня 2008 року його було звільнено з займаної посади з формулюванням підстави звільнення за одноразове грубе порушення трудового законодавства.

Посилаючись на те, що будь-якого порушення трудового законодавства не вчиняв, просив поновити його на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, 50 000 гривень у відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

Представники відповідача позов не визнали, вважають, що управлінням не було допущено будь-якого порушення прав позивача при звільненні, а тому у задоволені позову слід відмовити.

Рішенням місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 травня 2010 року у позові відмовлено за його недоведеністю.

ОСОБА_2 подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати й ухвалити нове - про задоволення його позову.

В обґрунтування скарги посилається на повне ігнорування судом наданих ним доказів.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду 1 інстанції залишити без зміни, оскільки той постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Відмовляючи ОСОБА_2 у позові, місцевий суд виходив з того, що відповідачем не було допущено порушень чинного трудового законодавства при виданні оскарженого наказу та при звільненні позивача з посади, а тому його позовні вимоги є безпідставні і не можуть бути задоволені.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з такими обставинами та правовідносинами, висновки суду 1 інстанції щодо них і результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує громадянинові захист від незаконного звільнення.

Втілення цього постулату держава поклала, перш за все, на судову гілку влади.

У звязку з цим, Пленум Верховного Суду України в пунктах 18, 19 своєї постанови від 6 листопада 1992року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів зобовязав суди при розгляді справ про поновлення на роботі з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

При цьому, суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. У випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, суд зобовязаний поновити його на роботі (крім випадків коли це через ліквідацію підприємства неможливо) й стягує на користь працівника заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 41 КЗпП України, суди зобов'язані досліджувати характер проступку, обставин, за яких його вчинено , яку шкоду завдано ним.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звільнення позивач обіймав посаду головного лікаря пологового будинку № 3, а, відповідно, ніс персональну відповідальність за розробку та здійснення заходів щодо організації надання кваліфікованої акушерсько-гінекологічної допомоги; організацію наступності і взаємозвязку у роботі структурних підрозділів пологового будинку з амбулаторною ланкою акушерсько-гінекологічної служби підпорядкованої території та іншими лікувально-профілактичними закладами; створення умов для надання невідкладної акушерсько-гінекологічної та неопатологічної допомоги; якість надання медичної допомоги жінкам та новонародженим; організацію праці медичного персоналу, впровадження нових організаційних форм медичного обслуговування жіночого населення, нових методів діагностики, лікування, реабілітації акушерсько-гінекологічної патології; постійну готовність пологового будинку до надання невідкладної акушерсько-гінекологічної допомоги; забезпечення закладу медичними медикаментами; фінансове забезпечення діяльності пологового будинку, а у разі виникнення неординарних ситуацій - за організацію її ліквідації.

21 липня 2008 року така ситуація сталася, проте через попередні прорахунки в кадровому підборі, матеріальному і медикаментозному забезпеченні, позивач особисто не зміг організувати та провести на належному рівні акушерсько-реанімаційну допомогу породіллі ОСОБА_7, внаслідок чого та померла.

Зазначене підтверджується: експертним висновком, згідно якого, клінічна картина родів ОСОБА_7 дозволяла своєчасно виявити кровотечу та надати породіллі невідкладну медичну допомогу, і це є найважливішим завданням керівництва пологового будинку (а.с. - 122); протоколом позачергової медколегії УОЗ м. Миколаєва від 18 серпня 2008 року (а.с. 24-31); положенням про головного лікаря пологового будинку і його посадовою інструкцією (а.с. 107-113); поясненнями начальника медичної частини і лікарів, що приймали участь в наданні допомоги ОСОБА_7 (а.с. 80-85); рішенням оперативної наради УОЗ Миколаївського міськвиконкому від 11 березня 2008 року про покладення на позивача персонального обовязку забезпечити чергування двох лікарів в стаціонарі в нічний час та вихідні дні (а.с. - 115); довідкою про залишок коштів на рахунку пологового будинку, які можна було в свій час витратити на придбання необхідних ліків (а.с. - 117); висновком судово-медичної експертизи (а.с. 123-133); штатним розписом пологового будинку (а.с. 135-136).

За такого, вважати, що позивача звільнено необґрунтовано і незаконно підстав немає, а тому у позові слід було відмовити.

Оскільки саме до такого висновку, з цих же мотивів дійшов й місцевий суд, то апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення місцевого суду залишити без зміни.

Що ж до зазначення апелянта про відсутність разового порушення, яке давало б підстави для звільнення, то воно не може бути взяте до уваги, оскільки саме неналежна організація особисто позивачем належної акушерсько-реанімаційної допомоги ОСОБА_7, в сукупності з попередніми його ж прорахунками в кадровому, організаційному та матеріальному забезпеченні пологового будинку, і слід вважати таким порушенням.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 травня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Судді: