Заводський районний суд м. Миколаєва
Справа № 2-5223/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2010року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого - судді Алексєєва А.П., при секретарі Сокіл Ю.М. за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача - головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2, представника відповідача - Центрального відділу державної виконавчої служби ММУЮ ОСОБА_3 ОСОБА_4, представника відповідача головного управління державного казначейства України в Миколаївській області ОСОБА_5, помічника прокурора Заводського району м. Миколаєва - ОСОБА_6 розглянувши позовну заяву ОСОБА_7 до головного управління юстиції у Миколаївській області, відділу державної виконавчої служби у Центральному районі м. Миколаєва, головного управління державного казначейства України в Миколаївській області про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

27.04.2010року до Заводського районного суду м. Миколаєва звернувся із позовом ОСОБА_7 з проханням стягнути з відповідачів матеріальну шкоду. У позові зазначив, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.01.2002 року було вирішено стягнути з приватного підприємця ОСОБА_8 на його користь 1518 грн. Виконання по виконавчому листу проводилося державною виконавчою службою Центрального району м. Миколаєва. В кінці травня 2008 року він отримав стягнуті кошти. Вважає, що державні виконавці зволікали із виконанням рішення і не дотрималися строків, які передбачені Законом України „Про виконавче провадження для виконання рішень. У звязку з тим, що рішення не було виконане у строк, встановлений законом, вважає, що кошти, які ним були отримані, знецінилися через інфляцію у 2,059 рази згідно довідки головного управління статистики у Миколаївській області. На підставі цього просив стягнути 1607 грн. матеріальної шкоди. Також зауважив, що факт тяганини при виконанні судового рішення був вже встановлений рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва по справі № 2-1280/2009. При обґрунтуванні своїх позовних вимог послався на приписи ст. ст. 55, 56 Конституції України.

Ухвалою суду було здійснено заміну відповідача: відділу державної виконавчої служби у Центральному районі м. Миколаєва - на Центральний відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції.

Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.

Представники головного управління юстиції у Миколаївській області і Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції позов ОСОБА_7 не визнали, посилаючись на його необґрунтованість, тому просили у його задоволенні відмовити.

Представник казначейства та помічник прокурора Заводського району м. Миколаєва, який діяв в інтересах держави, в особі казначейства також вважали позов ОСОБА_7 необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Розглянувши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, помічника прокурора району, суд приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Виходячи із змісту позову, позивач мотивує підстави для відшкодування матеріальної шкоди в звязку із бездіяльністю органів державної влади та керується при цьому ст. ст. 55, 56 Конституції України та ст. 86 Закону України „Про виконавче провадження.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Матеріальною шкодою є:

-втрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

-доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Грошова сума, на стягненні якої наполягає позивач, не є матеріальною шкодою, в розумінні положень ст. 22 ЦК України, тобто не є а ні втратами, яких зазнав позивач внаслідок пошкодження або знищення його майна, а ні неодержаними доходами.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вказані положення ЦПК України суд приходить до висновку, що позивачем у процесі судового розгляду справи не надано обґрунтувань своїх позовних вимог з приводу завдання матеріальної шкоди на суму 1607 грн.

Керуючись ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні Позову ОСОБА_7 - відмовити.

Вказане рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя А.П. Алексеев