АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-Ц-7853/2010 p. Головуючий 1 інстанції:
Категорія - «право власності» ОСОБА_1
Доповідач : Піддубний P.M.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 серпня 2010 року. м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді Малінської С.М.,

суддів: Піддубного P.M.. ОСОБА_2,

при секретарі: Білицькій Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Харківської міської ради та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, Харківської міської ради про визнання права власності на об'єкт самочинного будівництва, -

встановила:

У січні 2007 року ОСОБА_6 звернувся до суду з названим позовом, в обгрунтування якого зазначив, що у 1999 році побудував у дворі буд. № 5 по пр. Правди в м. Харкові капітальний гараж площею 19,5 кв.м. Посилаючись на те, що будівництво гаражу здійснено ним без належного дозволу та належно затвердженого проекту, але з додержанням усіх будівельних норм та правил, на підставі ст. 331 ЦК України просив визнати за ним право власності на вищевказаний обєкт самочинного будівництва.

У квітні 2008 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, мотивуючи який зазначила, що у 1994 році її мати ОСОБА_7 самочинно збудувала у дворі будинку № 5 пр. Правди в м. Харкові гараж, за що її було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф. Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної в м. Харкові ради від 13 червня 2000 року ОСОБА_7 було надано, як учаснику бойових дій, дозвіл на встановлення за вказаною адресою металевого гаражу. Після смерті ОСОБА_7 вона (позивачка) прийняла спадщину, до складу якої увійшов також спірний гараж, користувалась ним, сплачувала необхідні платежі. Оскільки після смерті ОСОБА_7, вона є єдиним спадкоємцем за заповітом, просила визнати за нею право власності на зазначене нерухоме майно.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2010 року у задоволенні позовів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6. посилаючись па порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просили рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відповідно позов ОСОБА_4 та ОСОБА_6 задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що зявились, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання права власності на самочинно побудований гараж, суд першої інстанції виходив з того, що у встановленому законом порядку земельна ділянка під уже збудоване нерухоме майно позивачам на надавалась, у зв'язку з чим за ними не може бути визнано право власності на спірне майно на підставі ст. 376 ЦК України.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з ч. 3 ст. 376 ЦК право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно зі ст. 22 ЗК України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Статтею 125 ЗК України, чинного на час звернення ОСОБА_6 та ОСОБА_4 до суду та ухвалення оскаржуваного рішення, передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Встановлено та не заперечується сторонами, що земельна ділянка, на якій розташований самочинно збудований гараж, позивачам у встановленому законом порядку не надавалась.

Як убачається із матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної в м. Харкові ради від 24 лютого 2009 року скасовано рішення № 102/5 від 13 червня 2000 року «Про надання дозволу на встановлення металевого гаражу у дворі будинку № 5 по пр. Правди в м. Харкові Асс А.М.

Крім того, до складу спадщини може входити лише те, що на законних підставах належало спадкодавцеві, а в разі, якщо спадкодавцем було здійснено самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності па будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Таких позовних вимог ОСОБА_4 заявлено не було.

Встановивши, що гараж, розташований у дворі будинку № 5 по пр. Правди в м.Харкові, є самочинним будівництвом, земельна ділянка під уже забудоване нерухоме майно у встановленому законом порядку ані ОСОБА_6, ані ОСОБА_4 не надавалася, шо відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України є обов'язковою умовою для визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовів.

Оскільки судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді