Рівненський міський суд Рівненської області
Справа №
Справа № 2-3523/10
02 липня 2010 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області
в складі головуючого судді - Харечка С.П.
при секретарі - Хіміч З.В.
з участю прокурора - Алєшко І.В.
представника третьої особи органу опіки та піклування ВК РМР - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського міського суду цивільну справу за позовом заступника прокурора міста Рівне в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, Головчинецька загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів для дітей-сиріт, ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, -
Прокурор Алєшко І.В. в судовому засіданні позов підтримала і просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 212 у будинку № 69 на вулиці С.Крушельницької в місті Рівне, укладений 15 липня 2006 року між ОСОБА_4, що діяв від свого імені та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_8, посвідчений 15 липня 2006 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_9 і зареєстрований в реєстрі за № 4 905. У звязку із визнанням вказаного договору недійсним витребувати з володіння ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 та стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 витрати на придбання вказаної квартири.
В обгрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що ОСОБА_4, будучи позбавленим батьківських прав щодо своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_3, без дозволу органів опіки та піклування, використавши підроблене розпорядження міського голови міста Рівне про надання дозволу на відчуження квартири, продав належну йому та неповнолітнім ОСОБА_2 і ОСОБА_3 квартиру № 212 у будинку № 69 на вулиці С.Крушельницької в місті Рівне. Відповідно до вимог чинного законодавства вчинений ОСОБА_4 правочин є нікчемним, а тому підлягає визнанню недійсним. Враховуючи, що на підставі недійсного договору було укладено інші договори по відчуженню спірного майна, то прокурор обґрунтовує необхідність в індикаційному позові, що тягне за собою витребування майна із володіння останнього набувача і виплати добросовісному набувачеві понесених ним витрат на придбання майна. Просила позов задовольнити.
Представник органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердила викладені прокурором обставини і пояснила, що ОСОБА_4 при укладенні договору купівлі-продажу квартири дозволу органу опіки та піклування на відчуження цієї квартири не отримував і за отриманням такого дозволу не звертався. Провівши продаж квартири, ОСОБА_4 іншого житла не придбав, чим порушив права своїх неповнолітніх дітей. Вважає, що за таких обставин договір купівлі-продажу квартири є недійсним, та є всі підстави для витребування майна із володіння добросовісного набувача квартири.
Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Заперечення проти позову не подали. Повідомлення про причини неявки від відповідачів не надійшло.
Представник третьої особи Головчинецької загальноосвітньої школи-інтернат I-III ступенів для дітей-сиріт в судове засідання не зявився, до початку подав суду заяву про слухання справи за їх відсутності.
Представник третьої особи ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, про причини неявки суду не повідомляв.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому позов підлягає задоволенню повністю.
Судом встановлено, що квартира № 212 у будинку № 69 на вулиці С.Крушельницької в місті Рівне, на підставі та у відповідності до свідоцтва про право власності на житло від 26 вересня 1997 року та рішення Рівненського міського суду від 02 червня 2006 року (справа № 2-5948/2006р.), станом на 15 липня 2006 року належала на праві приватної спільної часткової власності в рівних частках ОСОБА_4 та неповнолітнім ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 і малолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3.
15 липня 2006 року ОСОБА_4, що діяв від свого імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_3С, ОСОБА_10С, ОСОБА_2С, як продавцями, та ОСОБА_5, як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу вказаної квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_9 і зареєстрований в реєстрі за № 4 905.
При укладенні цього договору ОСОБА_4 надав нотаріусу, серед інших необхідних документів, розпорядження міського голови міста Рівне від 04 липня 2006 року № 1121-р «Про майно неповнолітніх та малолітніх», згідно якого ОСОБА_4 було дозволено відчуження згаданої квартири при умові одночасної купівлі квартири № 15 у місті Здолбунові на вулиці Шкільній, 32, власниками якої ОСОБА_4 повинен був оформити ОСОБА_10С, ОСОБА_2 і ОСОБА_3С
Вироком Рівненського міського суду від 13 червня 2008 року (справа № 1-533/2008р.) було встановлено, що надане ОСОБА_4 нотаріусу розпорядження міського голови міста Рівне від 04 липня 2006 року № 1121-р «Про майно неповнолітніх та малолітніх» підроблене. Судом встановлено, що ОСОБА_4, за попередньою змовою з невстановленою досудовим слідством особою, вчинив підробку цього розпорядження і в подальшому використав вказаний завідомо підроблений документ при укладанні договору купівлі-продажу квартири. Вироком суду ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч,2 ст.358 КК України і засуджений до чотирьох років обмеження волі зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

З огляду оригіналу розпорядження міського голови міста Рівне «Про майно неповнолітніх та малолітніх» № 1121-р слідує, що воно видане 21 червня 2006 року і стосується надання дозволу ОСОБА_11С на відчуження квартири № 45 на вулиці Лубенській, 42 в місті Рівне, частина якої належить неповнолітньому ОСОБА_12 підтверджується видання підробленого розпорядження міського голови під номером вказаного розпорядження.

Таким чином, судом встановлено, що відчуження квартири № 212 у будинку № 69 на вулиці С.Крушельницької в місті Рівне, співвласниками якої були неповнолітні ОСОБА_10С, ОСОБА_2 і малолітня ОСОБА_3С, було проведено ОСОБА_4 без дозволу органу опіки та піклування.

Судом також встановлено, що після продажу квартири іншого житла, власниками якого були б неповнолітні ОСОБА_10С, ОСОБА_2 і малолітня ОСОБА_3С, ОСОБА_4 придбано не було.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх заміняють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла.

Згідно ст.224 ЦК України, правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (ст.71 цього Кодексу), є нікчемний.

Враховуючи встановлені по справі обставини та вимоги ч. З ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 71, 203, 215, 224, 228 ЦК України, суд прийшов до висновку, що вчинений ОСОБА_4 та ОСОБА_8 договір купівлі-продажу квартири є недійсним, оскільки він вчинений з порушенням чинного законодавства, суперечить правам та інтересам неповнолітніх ОСОБА_10С, ОСОБА_2 і малолітньої ОСОБА_3 та порушує їх конституційні права на житло та власність. Крім того, недійсність цього договору прямо встановлена законом.

При вирішенні спору по суті суд також враховує, що рішенням Хмельницького міського суду від 18 травня 1999 року (справа № 2-1443/1999р.) ОСОБА_4 був позбавлений батьківських прав відносно своїх дітей - ОСОБА_10С, ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст.74 КпШС України, ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, втрачає всі права, що грунтується на факті спорідненості з дитиною, відносно якої вона позбавлена батьківських прав, в тому числі, перестає бути законним представником дитини.

Таким чином, ОСОБА_4 при укладанні договору купівлі-продажу квартири, не мав жодних правових підстав діяти в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3 та бути законним представником неповнолітніх ОСОБА_7 і ОСОБА_2, що, на думку суду, також є підставою для визнання укладеного договору недійсним.

Судом встановлено, що право власності на спірну квартиру № 212, що знаходиться на вул.. С.Крушельницької, буд. 69 в м. Рівне перереєстровувалося (крім вищезазначеного):

27 вересня 2006 року на цю квартиру було зареєстровано право приватної власності за ОСОБА_13, на підставі договору купівлі-продажу від 21 вересня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_14 за р. № 1811;

15 червня 2007 року на цю квартиру було зареєстровано право приватної власності за ОСОБА_15, на підставі договору купівлі-продажу від 18 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_16 за р. № 9893;

04 вересня 2007 року на цю квартиру зареєстровано право приватної власності за ОСОБА_6, на підставі договору купівлі-продажу від 26 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_17 за р. № 2779. таким чином останнім набувачем квартири є ОСОБА_6

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно зі ст. 388 ЦК добросовісне придбання можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Таким чином, права особи, в даному випадку дітей, які є власниками майна у звяжу із визнанням первинного договору купівлі-продажу недійсним від 25 липня 2006 року, не можуть бути захищені шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого статтями 215. 216 ЦК. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Таким чином, якщо добросовісний набувач придбав річ за плату, власник вправі витребувати таку річ тільки у випадках, якщо вона вибула з володіння поза його волею.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009, № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Враховуючи, що співвласниками квартири є ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, майно яких, а саме квартира вибула із їх володіння поза їх волею, на підставі підробленого розпорядження міського голови м. Рівне № 1121-р від 04 липня 2006 року, а тому враховуючи все вищенаведене позовна вимога про витребування майна із володіння ОСОБА_6 підлягає до задоволення.

Відповідно до Відповідно до листа Верховного Суду від 24.11.2008 «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у разі задоволення віндикаційного позову суд повинен вирішити питання про відшкодування добросовісному набувачеві понесених ним витрат на придбання майна. Такі витрати має бути стягнено зі сторони, яка отримала кошти за недійсним правочином, або з особи, яка є винною в недійсності правочину.

Позовна вимога про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 витрат на придбання квартири у звязку із задоволенням віндикаційного позову підлягає до задоволення, таким чином з ОСОБА_4, який є винним у недійсності правочину, на користь ОСОБА_6 витрати на придбання квартири відповідно вартості квартири визначеної відповідно до п. 6 договору купівлі- продажу квартири укладеного між ОСОБА_15 та ОСОБА_6 від 26 липня 2007 року, згідно якого ціна квартири складає 257550,00 гривень, еквівалент 51000,00 доларів США. Тобто сума яка підлягає до стягнення складає 51000 доларів США, що є еквівалентом на день винесення рішення 403343,70 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 218, 223, 224-225, 292, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов заступника прокурора міста Рівне в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, Головчинецька загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів для дітей- сиріт, ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 212 у будинку № 69 на вулиці С.Крушельницької в місті Рівне, укладений 15 липня 2006 року між ОСОБА_4, що діяв від свого імені та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_2 та ОСОБА_5, посвідчений 15 липня 2006 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_9 і зареєстрований в реєстрі за № 4905

Витребувати із володіння ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 витрати на придбання квартири в розмірі 403343,70 (чотириста три тисячі триста сорок три) гривні 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід місцевого бюджету судовий збір в розмірі 1700 (тисячу сімсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід державного бюджету 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в 10 денний строк заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням в 20 денний строк після подачі цієї заяви апеляційної скарги. У випадку неподання заяви про апеляційне оскарження в 10 денний строк рішення набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя -