Справа №2-4628/10 14.12.2010 14.12.2010 14.12.2010
Справа № 22ц-8776/10 Головуючий у І-й інстанції Щербина С.В.
Категорія 46 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України.

14 грудня 2010 року. м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В. та Кушнірової Т.Б.,

із секретарем судового засідання Величковською В.С.,

з участю :

прокурора Круш Т.О.,

представників Міністерства юстиції України ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

відповідачки ОСОБА_4,

у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України переглянула рішення місцевого Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2010 року, ухваленого у цивільній справі за позовом Міністерства юстиції України в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання незаконним утримування на території України малолітньої дитини та забезпечення її повернення до ОСОБА_6.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися у дане судове засідання, перевіривши у межах оскарження обставини та докази, якими сторони їх стверджували, -

у с т а н о в и л а :

16 березня 2010 року Міністерство юстиції України в інтересах громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_5 предявило зазначений позов, який обґрунтувало наступним.

Сторони по справі мають громадянство різних держав, позивач ОСОБА_5 є громадянином ОСОБА_6, а ОСОБА_7 має українське громадянство.

Перебуваючи тимчасово в ОСОБА_6 і проживаючи однією сімєю без реєстрації шлюбу з позивачем, 6 лютого 2008 року, ОСОБА_7 народила доньку ОСОБА_8, батьком якої в свідоцтві про народження значиться ОСОБА_5.

7 лютого 2009 року сторони взяли шлюб і, разом з дитиною, стали постійно проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6.

В липні 2009 року відповідачка разом з донькою виїхали до України, де стали проживати за місцем постійного проживання матері, яким є кв. № 11 в будинку № 10 Д по вул. Архітектора Старова м. Миколаєва.

ОСОБА_7 повертатися в ОСОБА_6 більше не бажає, як не бажає, щоб туди була повернути і донька.

Посилаючись на те, що відповідачка змінила постійне місце проживання малолітньої дитини без врахування інтересів тої та її батька ОСОБА_5, а також на ст. 3 Конвенції щодо незаконного утримання дитини та порушення прав позивача на піклування, просило визнати незаконним утримування на території України малолітньої ОСОБА_8 і повернути ту до ОСОБА_6.

Відповідачка позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити, оскільки через насильство збоку позивача у сімї і побоюючись за себе та за дитину, вимушена була терміново виїхати з держави ОСОБА_6.

Відповідачка та її представник позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити, оскільки через неправомірну поведінку та насильство збоку позивача у сімї і, побоюючись за себе та за дитину, вимушена була терміново виїхати з держави ОСОБА_6. Крім того, перешкодою для такого є і антисоціальний характер життєвого укладу позивача, а саме, він має судимість, ніде не працює, зловживає алкоголем та наркотичними засобами, у нього відсутнє житло. Знаходження ж малолітньої дитини дівчинки з матірю, якнайбільше відповідає інтересам тої.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2010 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі Міністерство юстиції України просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Скаргу обґрунтовувало невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи та численним порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене рішення суду І інстанції змінити, додавши висновок щодо невирішеної вимоги і, залишивши його без зміни в іншій частині.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, Конвенції про права дитини, що набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, статей 5, 154 СК України держава Україна гарантує кожній дитині захист її прав та інтересів, бере під свою охорону кожну дитину - як особистість.

Це ж задекларовано і Преамбулою Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей (надалі Конвенція), учасником якої є і Україна.

За нею, держави, що підписали цю Конвенцію, твердо переконані в тому, що інтереси дітей - це найважливіше в справі турботи про них.

В розвиток цього, ст. ст. 13, 20 названої Конвенції, визначено, що незважаючи на положення попередньої статті про необхідність повернення дитини до місця постійного проживання, судовий або адміністративний орган запитуваної держави не зобов'язаний видавати розпорядження про повернення дитини, якщо особа, установа або інший орган, що заперечує проти її повернення, доведуть, що:

a) особа, установа або інший орган, що піклуються про дитину, фактично не здійснювали права піклування на момент переміщення або утримування, або дали згоду на переміщення або утримування, або згодом дали мовчазну згоду на переміщення або утримування; або

b) існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку.

Крім того, у поверненні дитини відповідно до положень статті 12 може бути відмовлено, якщо воно не допускається основними принципами запитуваної держави в галузі захисту прав людини й основних свобод.

Наведеним і слід керуватися при розгляді даної справи.

Як вбачається з заяви, пояснень та свідчень відповідачки (а.с.- 39, 84-86); витягу свідоцтва про народження та довідки про реєстрацію дитини (а.с. 27, 65); витягу зі свідоцтва про одруження (а.с. - 30); довідки про склад сімї (а.с. - 33); довідки про місце проживання та громадянство (а.с. - 36); копії закордонного паспорту (а.с. - 64); копії свідоцтва про право власності на житло (а.с. 66 - 67); заяви про повернення дитини (а.с. 11-14), відповіді прикордонної служби (а.с.-69) - 6 лютого 2008 року у громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_5 та громадянки України ОСОБА_4 в ОСОБА_6 в м. Куарту-Сант-Елена провінція Кальярі народилася донька ОСОБА_8. Дитина зареєстрована громадянкою України та ОСОБА_6. До та після народження дитини сторони проживали в ОСОБА_6 в м. Куарту-Сант-Елена, вул. Германіа, 26, 5-ий поверхАДРЕСА_1. 7 лютого 2009 року вони зареєстрували шлюб, а вже 10 липня 2009 року, через неправомірну поведінку позивача щодо дружини та доньки, ОСОБА_4 разом з донькою ОСОБА_8 вимушено, на законних підставах приїхала в Україну в м. Миколаїв і з того часу постійно проживає з нею та дітьми від іншого шлюбу в належній їй на праві власності двокімнатній квартирі АДРЕСА_2. Дитина, яка знаходиться на території України більше року, вже звикла до свого нового оточення, в неї склалися близькі стосунки з новими членами сімї, вона відвідує дитячий садок, має можливість спілкуватися з бабусею, їй забезпечено всі умови для повноцінного розвитку та виховання. Натомість, батько дитини постійної роботи та житла немає, в звязку з чим утримання доньці не надає, фактично не здійснює обовязку піклування за дитиною. Більше того, у звязку з закінченням договору оренди житла, змінив своє місце проживання, яке органам юстиції не відоме, і це при тому, що раніше він вже оголошувався безвісти відсутнім (а.с.- 33).

Зі слів відповідачки, він веде антисоціальний спосіб життя, допускає насилля в сімї, тиранив відповідачку, нападав на неї фізично і словесно, загрожував і наносив фізичні травми. Держава ОСОБА_6 не змогла гарантувати матері та дитині безпеку, у звязку з чим та вимушена була виїхати до України, де така безпека є упевненою.

На сьогодні існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди, або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку.

Сторона позивача належними та допустимими доказами виписане не спростувала, хоча за ст. 60 ЦПК України то є її обовязком.

За таких обставини та з врахуванням інтересів малолітньої дитини, у позовних вимогах слід відмовити.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і місцевий суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги, у виписаному апелянтом обсязі - немає.

В той же час, місцевий суд не звернув своєї уваги на ст. 215 ЦПК України та постанову № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі, яким передбачено, що резолютивна частина рішення повинна містити висновки по суті усіх позовних вимог, у звязку з чим, задовольнившись констатацією факту відмови у позові і висновком щодо однієї із позовних вимог, суд залишив без висновку іншу вимогу, а саме вимогу про визнання незаконним утримування на території України малолітньої дитини.

У звязку з тим, що дана вимога судом досліджувалася і в мотивувальній частині відносно неї є доводи суду, колегія вважає за можливе доповнити оскаржене рішення і висновком до невирішеної вимоги.

Що ж до тверджень особи, яка подала апеляційну скаргу про неповне зясування судом обставин справи та порушення норм матеріального права, то вони є необґрунтованими. Місцевий суд, у відповідності з принципом диспозитивності, дослідив усі надані сторонами докази і дав їм належну оцінку. Збирання інших доказів, не є справою суду. Суд, за клопотанням сторони і в межах норм цивільно- процесуального законодавства, може надати стороні допомогу у витребувані певних доказів, якщо без втручання суду докази неможливо отримати

Що ж до твердження про порушення судом норм матеріального права, то вони є наслідком різного розуміння чинного законодавства судом і названою особою, а тому не можуть слугувати скасуванню оскарженого рішення.

Керуючись ст.ст. 307-308, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Рішення місцевого Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2010 року змінити, додавши наступний висновок.

Відмовити ОСОБА_5, позов в інтересах якого предявлено Міністерством юстиції України, в вимозі до ОСОБА_4 про визнання незаконним утримування на території України доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді