Справа №2а-5146/08 15.06.2010
Головуючий першої інстанції Ямкова О.О.
Судця-доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

15 червня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

Головуючої: Вовненко Г.Ю.,

суддів: Паліюка В.П., Кутової Т.З.,

при секретарі судового засідання Аніщенко Д.В.,

за участю позивача ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, представника Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 квітня 2010 року за скаргою

ОСОБА_2 на

постанову Центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - Центрального ВДВС ММУЮ) про відмову в відкритті виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах неповнолітніх адміністрації Центрального району виконкому Миколаївської міської ради

про

усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2008 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні постановлено про усунення перешкод у спілкуванні позивачів з малолітнім онуком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначено участь позивачів в його вихованні.

На підставі вказаного рішення позивачу ОСОБА_2 видано виконавчий лист.

Державним виконавцем Центрального ВДВС ММУЮ 2 лютого 2010 року ухвалено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 7 ст. 26 закону України «Про виконавче провадження».

17 лютого 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на вказану постанову державного виконавця, де зазначав, що рішення суду не виконується, до теперішнього часу ОСОБА_3 чинить перешкоди в спілкуванні з малолітнім онуком. Просив скасувати постанову державного виконавця як незаконну.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 квітня 2010 року в задоволенні вказаної скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказану ухвалу скасувати, та ухвалити нову ухвалу про задоволення його скарги, посилаючись на те, що суд не вірно застосував норми процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши викладені в скарзі доводи, колегія судціввважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2008 року постановлено про усунення перешкод у спілкування ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з малолітнім онуком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Визначено участь вказаних осіб (позивачів по справі) у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом встановлення порядку побачень з дитиною кожної першої та третьої суботи місяця з 16.00 години до 19.00 години за місцем їх мешкання за участю матері дитини ОСОБА_3 або батька ОСОБА_6 за їх взаємною згодою (а.с. 42-44).

На підставі заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від 16 грудня 2009 року останнім було видано виконавчий лист від 17 грудня 2009 року (а.с. 54).

Постановою старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС ММУЮ, відмовлено у відкритті виконавчого провадження (а.с. 53).

Як вбачається зі змісту вказаної постанови державний виконавець виходив з того, що рішення суду не містить ознак примусового зобов'язального характеру, а тому пославшись на положення п. 7 ст. 26 закону України «Про виконавче провадження» було відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання.

Між тим, вказана постанова не ґрунтується на вимогах закону.

Так, відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» відмова в прийнятті виконавчого документу та відмова у відкритті виконавчого провадження є окремими діями державного виконавця і для їх вчинення передбачені різні самостійні підстави.

Так, згідно з ст. 23 згаданого Закону державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого минув. Однак, трирічний строк встановлений ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», стягувачами не пропущено, тому зазначення в оскаржуваній постанові про відмову в прийнятті виконавчого документу до провадження є незаконним.

Підстави відмови в відкритті виконавчого провадження встановлені положеннями ст. 26 Закону України. Пунктом 7 цієї статті передбачена можливість відмови в відкритті виконавчого провадження, при наявності інших обставин, ніж ті, які зазначені в даній статті, передбачених законом, які виключають здійснення виконавчого провадження. Однак, державний виконавець Центрального ВДВС ММУЮ не послався на будь-який закон, який би виключав можливість здійснення виконавчого провадження. За такого, висновок державного виконавця про відмову в відкритті виконавчого провадження також не ґрунтується на законі.

Виходячи з наведеного, судова колегія дійшла висновку про формальний підхід судового виконавця при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим документом.

Між тим, районний суд не звернув на зазначене уваги, а натомість послався на ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», положення якої, на думку суду, перешкоджають здійсненню виконавчих дій. Однак, заходи примусового виконання рішень перелічені в даній статті не є вичерпними. Так п. 4 передбачено і інші заходи, встановлені власне рішенням. Так із змісту рішення Центрального районного суду, яке підлягає виконанню, від 15 вересня 2008 року вбачається, що суд постановив усунути перешкоди у спілкуванні стягувачів з дитиною, однак, як пояснили останні, боржниця чинить такі перешкоди.

Крім цього, посилання районного суду на положення СК України щодо здійсненню контролю за усуненням перешкод у спілкуванні з дитиною органом опіки та піклування та на те, що прокуратурою здійснюється контроль за діяльністю вказаного органу є безпідставними. Так ні СК України ні Законом України «Про прокуратуру» не покладено обов'язку на вказані органи щодо виконання рішень суду. А відповідно до положень ст. 2 та п. 1 ст. З Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається саме на Державну виконавчу службу.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала районного суду, не відповідає вимогам закону, вона підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про скасування постанови старшого державного виконавця Гоголєвої М.Ю. Центрального ВДВС ММУЮ про відмову в прийнятті до провадження виконавчого документу та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання від 2 лютого 2010 року та покладення зобов'язання на Центральне ВДВС ММУЮ вирішити питання про відкриття виконавчого провадження в порядку встановленому положеннями глави З Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст. ст. 303,307,312 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 квітня 2010 року - скасувати, по справі постановити нову ухвалу.

Заяву ОСОБА_2 про скасування постанови державного виконавця від 2 лютого 2010 року та покладення обов'язку задовольнити частково.

Постанову старшого державного виконавця Гоголєвої М.Ю. про відмову в прийнятті до провадження виконавчого документу та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2 - 5246 виданого 17 грудня 2009 року Центральним районним судом м. Миколаєва про усунення перешкод у спілкуванні ОСОБА_2 і ОСОБА_5 з малолітнім онуком ОСОБА_7 скасувати.

Зобов'язати Центральний відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції вирішити питання про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом відповідно до вимог глави 3 закону України «Про виконавче провадження».

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуюча

Судді