Справа №2-а-1556/09 02.07.2010 02.07.2010 02.07.2010
Справа № 22-Ц-3458 / 2010 p. Категорія: 57
Головуючий першої інстанції Циганок В.Г. Суддя - доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
РІШЕННЯ штш Укрщци

ЛИПНЯ 21)11) Poky колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі: головуючої - Вовненко Г.Ю., суддів - Шаманської Н.О., Кутової Т.З., при секретарі - Голубкіній О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва (далі - УПФ) на постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2009 р. за позовом ОСОБА_2 до УПФ про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

У жовтні 2008 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до УПФ, в якому просила визнати протиправною бездіяльність щодо неперерахування їй як особі, яка має правовий статус дитини війни, доплати (підвищення) до пенсії, передбаченої Законом України від 18 листопада 2004 р. «Про соціальний захист дітей війни» (далі - Закон від 18 листопада 2004 p.), у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2006 р. по 31 грудня 2007 р. та зобов'язати УПФ здійснити перерахування такої допомоги і забезпечити виплату заборгованості.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2009 р. позов задоволено частково. Визнано бездіяльність неправомірною. Зобов'язано УПФ нарахувати та виплатити 30% підвищення до пенсії за віком, починаючи з 9 липня 2007 р.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФ, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просить постанову скасувати і ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, яким визначено статус дитини війни.

Положеннями ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Однак, згідно з пунктом 17 ст. 77 Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. зупинено на 2006 р.

До того ж, Законом України від 19 січня 2006 р. «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» із положень Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік» виключено пункт 17 ст. 77 вказаного вище Закону, а новою редакцією ст. 110 цього ж Закону встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 p., запроваджуються у 2006 р. поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Між тим, Кабінет Міністрів України протягом 2006 р. не приймав рішення на виконання вимог ст. 110 Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік».

Отже, пільги для дітей війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 p., безпосередньо у 2006 р. запроваджено не було.

В подальшому пунктом 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня ! 2006 р. «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. зупинено на 2007 р. із урахуванням ст. 111 названого вище Закону.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 р. № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 р. «Про Державний бюджет, України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 р. дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. із урахуванням ст. 111 цього ж Закону.

Законом України від 28 грудня 2007 р. «Про Державний бюджет ! України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а саме, підпунктом 2 пункту 41 розділу II зміст ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни викладеної j новій редакції.

Але, рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 р. № Ю-ри/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державні бюджет України) зміни, внесені підпунктом 2 пунктом 41 розділу II Закон) України від 28 грудня 2007 р. «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідаю^ Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втращда чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про"д неконституційність.

Таким чином, право на здійснення перерахунку підвищення! пенсії у розмірах, визначених ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 p., діти війні: мають у періоди з 9 липня до 31 грудня 2007 р. та з 22 травня 2008 р.

Суд першої інстанції, який розглядав на той час справу я правилами адміністративного судочинства, повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку наявним доказам, а тому прийшов* обґрунтованого висновку про те, що УПФ як орган, якому делегов» повноваження щодо призначення і виплати пенсії та доплат до них, повія

був діяти відповідно до вимог ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. і здійснити відповідні перерахування (за той період, коли дія цієї норми не була

ІТосовно Ж Строків такого перерахування, то суд допустився І помилки, оскільки така дія УПФ повинна була проводитися лише з 9 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року. Однак позовні вимоги щодо виплат за 2008 рік не заявлялись. Що ж до перерахування за 2007 рік, то суд не f зазначив кінцеву дату періоду дії в цьому році ст.6 Закону від 18 листопада 2004 p., а саме, до 31 грудня 2007 року.

Тому постанова суду в зазначеній частині підлягає зміні.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни не приймаються до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом не розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів УПФ, оскільки суди не ухвалювали рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.

З огляду на викладене судова колегія вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково, а судове рішення змінити.

Керуючись ст.ст. 307-309 ЦПК України, колегія суддів

вирішuna:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва задовольнити частково, а постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2009 року - змінити.