Апеляційний суд Вінницької області
У Х В А Л А

Іменем України

15 жовтня 2010 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Медвецького С.К.,

суддів: Оніщука В.В., Чорного В.І.,

при секретарі: Черепановій В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рішення Барського районного суду Вінницької області від 20.08.2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», ЗАТ «страхова компанія «ІНГОССТРАХ» про визнання недійсним внесення змін до договору про іпотечний кредит щодо підняття процентної ставки, недійсними правочини, зобовязання кредитора у поверненні незаконно одержаних коштів на виконання кредитного договору та у корегуванні кредитних зобовязань позичальнику у бік їх зменшення за договором про іпотечний кредит, -

встановила:

У травні 2010 року позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що у квітні 2008 року у Барському відділенні Вінницької філії ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в усній формі, отримав інформацію про наявність вигідних умов для отримання кредиту на придбання житла, зокрема надання відповідачем кредиту у національній валюті на тривалий строк із сплатою лише 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Такі умови кредитування його влаштовували, тому він вирішив отримати запропонований ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» споживчий кредит.

10.04.2008 року між ОСОБА_2 та позивачем було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Того ж дня, під час укладення договору про іпотечний кредит № VICWG 7 та кредитного договору № VICWG 7 від 10.04.2008 року і оформлення всіх інших повязаних із ними документи йому не було створено належних умов для ознайомлення з їх змістом. Керуючою Барського відділення Вінницької філії ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» його було запевнено у правильності внесення до них всіх необхідних даних та висловлено прохання термінового підписати ці документи для направлення їх до Вінницької філії ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що ним і було зроблено.

Згідно договору про іпотечний кредит № VICWG 7 від 10.04.2008 року ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав йому кредитні кошти на строк з 10.04.2008 року по 10.04.2023 року у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 175 000 грн. на купівлю нерухомості зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 15 % річних, а також інших платежів у порядку, на умовах та у строки, визначені цим договором.

За змістом пункту 2.4 цього договору він повинен щомісячно, в період сплати, до 15 числа, надавати відповідачу кошти у сумі не менше 2 474,30 грн.

Позивачем добросовісно виконувались умови зазначеного вище договору про іпотечний кредит.

Листом № 20.1.3.2/6-9760 від 26.06.2008 року ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» йому було повідомлено, що укладений між ним і відповідачем договір про іпотечний кредит № VICWG 7 від 10.04.2008 року є трьохстороннім (третя сторона Державна іпотечна установа) та розмір відсотків за даним кредитом обумовлений зобовязанням Державної іпотечної установи. Також у цьому листі зазначено, що в звязку з відмовою Державної іпотечної установи рефінансувати видані відповідачем іпотечні кредити, ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимушений підвищити, починаючи з 15.08.2008 року розмір процентної ставки до 2,09 % у місяць, тобто 25,08 % у рік, за договором про іпотечний кредит

№ VICWG 7 від 10.04.2008 року.

Враховуючи відсутність в договорі про іпотечний кредит № VICWG 7 від 10.04.2008 року будь якої інформації щодо участі Державної іпотечної установи (далі ДІУ) в якості третьої сторони правочину, відсутність в п. 8.9 договору умови підняття процентної ставки у випадку відмови ДІУ рефінансувати видані Банком іпотечні кредити та незгодою з такими діями ЗАТ КБ «ПРИВАБАНК» він направив Державній іпотечній установі листа від 29.10.2008 року щодо отримання від неї розяснень відносно її участь у його кредитних зобовязаннях перед ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Листом № 3808-3 від 27.11.2008 року Державна іпотечна установа повідомила його, що посилання ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у листі № 20.1.3.2/6-9760 від 26.06.2008 року на участь ДІУ в якості третьої сторони у договорі про іпотечний кредит № VICWG 7 від 10.04.2008 року є безпідставним та встановлений при укладені договору розмір відсотків за користування кредитом абсолютно не обумовлений зобовязанням Державної іпотечної установи набути права вимоги за цим кредитом у майбутньому.

Також листом № 4040-1 від 15.12.2008 року Державна іпотечна установа довела до його відома, що рішення про рефінансування іпотечних кредитів ДІУ по пропозиціям ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не було прийнято через недбалість відповідача, зокрема заповнення пропозицій із численними помилками, не направлення ксерокопій повного переліку документів, невідповідність інформації або взагалі її відсутність по іпотечним договорам та інше.

Станом на 15.12.2008 року відповідач не направив до Державної іпотечної установи додаткові документи по договору про іпотечний кредит

№ VICWG 7 від 10.04.2008 року для його рефінансування на рівні 13,5 %.

ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надіслав йому лист №20.1.3.2/6-9760 від 26.06.2008 року про зміну відсоткової ставки майже за два місяці до такої зміни.

Листом № 20.1.3.2/6-42127 від 25 грудня 2008 року відповідач проінформував його про те, що з 01.02.2008 року відсоткову ставку змінено до 30 %. При цьому відповідач підвищив йому процентну ставку з дати (01.02.2008 року), коли між ним і цією фінансовою установою навіть ще не було укладено договору про іпотечний кредит № VICWG 7 від 10.04.2008 року.

У березні 2009 року відповідачем йому було надано графік погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № VICWG 7 від 10.04.2008 року із якого вбачається, що ЗАТ КБ «ПРИВАБАНК» підвищив йому процентну ставку з 15,00% до 25,08 % річних не з 15.08.2008 року, як це зазначено у його листі № 20.1.3.2/6-9760 від 26.06.2008 року, а з 15.09.2008 року та з 25,08 % до 30% річних не з 01.02.2008 року згідно листа Банку

№ 20.1.3.2/6-42127 від 25.12.2008 року, а з 15.02.2009 року.

При цьому відповідач при дворазових підвищеннях процентної ставки не враховував його кредитоспроможність.

Крім щомісячного платежу передбаченого договором про іпотечний кредит, він також постійно (до 15 числа поточного місяця), на вимогу відповідача сплачував 100,85 грн. згідно кредитного договору № VICWG 7 від 10.04.2008 року, загалом ним було сплачено 2 521, 25 грн.

Вважає, що даний платіж він не повинен був сплачувати, оскільки згідно кредитного договору № VICWG 7 від 10.04.2008 року відповідач був зобовязаний надати йому кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 10.04.2008 року по 10.04.2023 року включно у вигляді кредитної лінії у розмірі 42 716,47 грн., з яких: 7 132,50 грн. на купівлю квартири, 1 007,50

грн. страхування майна, 875 грн. особисте страхування, 28 237, 50 грн. - сплата страхових платежів у випадках та порядку передбачених кредитним договором, залишок це винагорода банку в сумі 5 250 грн., а також 213,97 грн. за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту та 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагорода за проведення додаткового моніторингу у розмірі передбаченому кредитним договором.

За цим кредитним договором він не отримав від відповідача жодних кредитних коштів.

Крім того, із текстів договорів страхування майна № VICWG 7 та № VICWG 5 і договорів особистого страхування № VICWLК НОМЕР_1 та № VICWLК НОМЕР_2 від 10.04.2008 року вбачається, що на них розміщено не справжні, а факсимільні підпис та печатка, в їх предметі зроблено посилання на неіснуючі договори застави та кредитні договори.

На думку позивача дворазове внесення у односторонньому порядку змін до кредитного договору щодо підняття процентної ставки та зазначені правочини є недійсними (нікчемними), йому мають бути повернуті незаконно отриманні кошти, це порушує його права, свободи і законні інтереси, тому просив суд визнати недійсними всі внесені відповідачем зміни до укладеного між сторонами договору про іпотечний кредит № VICWG 7 від 10.04.2008 року щодо підвищення процентної ставки; визнати щомісячним платежем за укладеним між сторонами договором про іпотечний кредит

№ VICWG 7 від 10.04.2008 року 2 474,30 грн.; зобовязати відповідача здійснити, починаючи з 10.04.2008 року, відповідне корегування його кредитних зобовязань у бік їх зменшення за укладеним між сторонами договором про іпотечний кредит; визнати недійсним з ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та позивачем кредитний договір № VICWG 7 від 10.04.2008 року; стягнути з відповідача на його користь всі кошти, що були сплачені позивачем згідно кредитного договору № VICWG 7 від 10.04.2008 року в сумі 2 521, 25 грн. та визнати недійсними з 10.04.2008 року укладені ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» договори страхування майна № VICWG 7 та № VICWG 5, а також договори особистого страхування

№ VICWLК НОМЕР_1 та № VICWLК НОМЕР_2 від 10.04.2008 року.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 20.08.2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенні у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засідання в суді апеляційної інстанції представник відповідача апеляційну скаргу повністю підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені в ній доводи.

Позивач та його представник апеляційну скаргу не визнали, заперечували проти задоволення скарги, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, місцевий суд виходив з того, що при двохразових підняттях процентної ставки відповідачем не було враховано кредитоспроможність позивача, оскільки останній при укладенні договору про іпотечний кредит розраховував на сплату ануїтентного платежу в сумі 2 474,30 грн.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу невиконання умов кредитного договору, укладеного між кредитною установою та фізичною особою.

Причиною виникнення спору стало те, що відповідач в односторонньому порядку двічі встановив новий розмір відсоткової ставки за користування кредитом.

Згідно ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168.

За змістом ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках.

Згідно пункту 8.9 договору про іпотечний кредит № VICWG 7 від 10.04.2008 року сторони домовились, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір відсоткової ставки за користуванням кредитом у разі настання будь якої із обставин, передбачених цим пунктом:

Відповідно до вимог статті 651 Цивільного кодексу України сторони погодили, що протягом дії цього договору кредитор відповідно до умов договору може змінити розмір відсоткової ставки в сторону збільшення у разі настання будь якої із наступних обставин, а саме:

а) порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто неналежного виконання умов цього договору та/або умов договору за яким надано забезпечення виконання зобовязань позичальника за цим договором);

б) погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться кредитором відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи, тощо, а також даних по виконанню позичальником кредитної дисципліни, тобто, своєчасного погашення заборгованості та/або виконання інших зобовязань, передбачених цим договором;

в) здійснення поточних коливань відсоткових ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово кредитній політиці НБУ; підвищення ставки за кредитами кредиторів України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки більш ніж на 3(три) відсоткових пункту за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляду відсоткової ставки.

Листом № 20.1.3.2/6-9760 від 26.06.2008 року відповідачем поінформовано ОСОБА_1, що укладений між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та позивачем договір про іпотечний кредит № VICWG 7 від 10.04.2008 року є тристороннім (третя сторона Державна іпотечна установа) та розмір відсотків за даним кредитом обумовлений зобовязанням Державної іпотечної установи. Також у цьому листі зазначено, що в звязку з відмовою Державної іпотечної установи рефінансувати видані відповідачем іпотечні кредити, відповідач вимушений підвищити, починаючи з 15.08.2008 року розмір процентної ставки до 2,09 % у місяць, тобто 25,08 % у рік за договором про іпотечний кредит.

Із листа № 3808-3 від 27.11.2008 року Державної іпотечної установи вбачається, що посилання ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у листі № 20.1.3.2/6-9760 від 26.06.2008 року на участь ДІУ в якості третьої сторони у договорі про іпотечний кредит № VICWG 7 від 10.04.2008 року є безпідставним та встановлений при укладені договору розмір відсотків за користування кредитом абсолютно не обумовлений зобовязанням Державної іпотечної установи набути права вимоги за цим кредитом у майбутньому.

Пунктом 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту встановлено, що банки мають право ініціювати зміну процентної ставки за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку.

Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку).

Зміна процентної ставки, відповідно до статті 652 ЦК України та вимог Правил, можлива лише при істотній зміні обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що викладені у зазначеному листі відповідача підстави, якими він керувався при піднятті процентної ставки не закріплені у діючому законодавстві та необумовлені договором про іпотечний кредит, тому не надають кредитодавцю право вносити в односторонньому порядку зміни до правочину щодо збільшення розміру відсоткової ставки.

Крім того, як убачається з листа № 4040-1 від 15.12.2008 року рішення про рефінансування іпотечних кредитів ДІУ по пропозиціям ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не було прийнято через недбалість відповідача. Станом на 15.12. 2008 року ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не направив до Державної іпотечної установи додаткові документи по договору про іпотечний кредит № VICWG 7 від 10.04.2008 року для його рефінансування на рівні 13,5 %, і це, свідчить про те, що відповідач не добросовісно віднісся до направлення Державній іпотечній установі всіх необхідних документів для рефінансування іпотечного кредиту ОСОБА_1

Згідно пункту 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Судом встановлено, що відповідач надіслав ОСОБА_1 лист про зміну відсоткової ставки не протягом семи календарних днів з дати її зміни, а майже за два місяці до такої зміни.

Листом № 20.1.3.2/6-42127 від 25 грудня 2008 року відповідач повідомив позивача про зміну відсоткової ставки до 30 % з 01.02.2008 року, хоча станом на вказану дату договір між сторонами укладений ще не був.

Крім того, судом вірно враховані положення ч. 5 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно яких при підвищенні процентної ставки банки зобовязані перевіряти кредитоспроможності позичальників, наслідком яких є ризики припинення позичальниками сплати процентів та неповернення кредитів.

Як убачається з матеріалів справи при зміні відсоткових ставок відповідач не враховував кредитоспроможність позивача.

Викладене свідчить, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання оспорюваних договорів недійсними.

Також суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача коштів, які були внесені ОСОБА_1 згідно кредитного договору.

Крім того, судом вірно визнано недійсним договори страхування майна, а також договір особистого страхування.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 20.08.2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Верховного Суду України.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: