Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу
Справа № 2-3595/10
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Борис О.Н., при секретарі - Хазієвій Т.В.. за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства « Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,-
Позивач ОСОБА_1 13 січня 2010 року звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до Відкритого акціонерного товариства « Криворізький залізорудний комбінат». В обгрунтування позовних вимог послався на те, що з 22.09.1969 року по 29.03.1978 року працював водієм на Північному гірничозбагачувальному комбінаті ім. Комсомолу України, в об'єднанні « Кривбасруда» з 01.10.1984 року по 01.01.1995 року слюсарем по ремонту обладнання у Першотравневому рудоуправлінні, ковалем з 01.03.1997 року по 03.08.2009 року на ремонтно - механічному заводі ВАТ «Кривбасзалізрудком». Внаслідок порушення ст.153 КЗпП України,ст.13 Закону України « Про працю» його здоров'ю була заподіяна шкода. У зв'язку з цим , пройшов огляд МСЕК , за висновком якого 24.07.2009 року йому встановлено третя група інвалідності та стійка втрата професійної працездатності 50% безстроково. У зв'язку із заподіянням шкоди Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі призначило щомісячні страхові виплати, також була нарахована одноразова допомога. У зв'язку з шкідливими та важкими умовами праці він отримав професійне захворювання та встановлений діагноз: радикулопатія та нейросенсорна приглухуватість першого ст. ( з легким зниженням слуху) . У зв'язку з цим йому протипоказана робота в умовах важкої праці, вимушеної робочої пози, несприятливого клімату, підвищеної загальної і локальної вібрації, шуму, він страждає від постійного, ниючого болю у поперековому відділі хребта, відчуває періодичне оніміння в ногах та руках, часті судоми гомілкових м'язів, утруднена хода, біль у шийному відділі хребта, перебуває на лікуванні стаціонарному та амбулаторному , зазнає фізичного болю та страждань, прогресуюче погіршення стану здоров'я, що потребує додаткових зусиль для нормального існування та адаптації в середовищі , а також коштів для медикаментозного лікування, тому просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 грн.
У судовому засіданні позивач та представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі , просили задовольнити , посилаючись на ті самі підстави. Додатково позивач пояснив, що через оніміння рук та ніг не може переносити навіть порівняні легкі речі, у зв'язку з відмовою роботи ніг для нього є дуже складним підйом по сходинках будинків, громадського транспорту, з його вини уповільнюється посадка та висадка пасажирів , що в свою чергу призводить до нарікань з боку водіїв та пасажирів, не може виконувати будь - яку , пов'язану з нахилом тулуба: застелити ліжко, підняти будь - що з підлоги, зав'язати шнурки на взутті, оскільки все викликає гострий біль. Приглухуватість змушує його прослуховувати радіо та телепередачі на підвищеній голосності, голосно розмовляти з іншими людьми, інколи навіть не розуміє почутої інформації, чим звертає увагу на себе інших людей. Хворобливий стан змушує постійно лікуватись, проходити обстеження, витрачати значні кошти на медикаменти.
Представник відповідача проти позову заперечував в повному обсязі та пояснив, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань, погіршення його здібностей, не надано доказів про перенесення позивачем моральних страждань та переживань, позивач не обгрунтував розмір моральних страждань та переживань. Також позивач не надав доказів щодо протиправності поведінки відповідача, яка призвела до втрати професійної працездатності. Позивач був особисто під підпис ознайомлений про умови праці, вільно вибирав місце роботи та свідомо працював впродовж усього часу . Відповідно до Порядку встановлення медико - соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам , яким заподіяно ушкодження здоров'ю, пов'язане з виконанням трудових обов'язків , встановлення факту спричинення моральної шкоди покладено на медико - соціальні експертні комісії, а такого висновку позивач не надав.
Вислухавши пояснення позивача, представників позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими , що підлягають частковому задоволенню за наступними підставами.
У судовому засіданні встановлено, що позивач з 22.09.1969 року по 29.03.1978 року працював водієм на Північному гірничозбагачувальному комбінаті ім. Комсомолу України , в об'єднанні « Кривбасруда» з 01.10.1984 року по 01.01.1995 року слюсарем по ремонту обладнання у Першотравневому рудоуправлінні, ковалем з 01.03.1997 року по 03.08.2009 року на ремонтно- механічному заводі ВАТ « Кривбасзалізрудком». Дана обставина підтверджується копією трудової книжки .
Згідно акту розслідування професійного захворювання № 21 від 03 липня 2009 року у позивача було виявлено професійне захворювання : радикулопатія попереково- крижова і шийна , з помірно вираженим порушенням біомеханіки хребта на шийному і поперековому рівнях, стійким больовим синдромом і статико - динамічним розладом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФС першого і другого ст., деформуючого артозу ліктьових суглобів, ПФС першого ст. деформуючого артозу колінних суглобів , ПФС першого- другого ст. початковою гіпотрофією проксимальних відділів і кінцівок плечового поясу, периферичним ангіодистонічним синдромом з порушенням трофіки кистей, рецидивуючий перебіг та нейросенсорна приглухуватість першого ст. ( з легким зниженням слуху). Дана обставина підтверджується актом №21 розслідування хронічного професійного захворювання, складеним 03.07.2009 року. Відповідно до висновку про наявність шкідливих умов праці, зазначеному у акті розслідування хронічного професійного захворювання, умови праці коваля на молотах і пресах відносяться до 3 класу 3 ступеню шкідливості , важкість та напруженість праці - до 3 класу 2 ступеню шкідливості.
За висновком МСЕК з 13.07.2009 року позивачу встановлена втрата група інвалідності та стійка втрата професійної працездатності в розмірі 50% первинно , з яких: 40% - по радикулопатії, 10%- по туговухості - безстроково. Дана обставина підтверджується довідкою №032533 серії ДНА-02 та довідкою № 673003 серії МСЕ- ДНА-01.
Так, у зв'язку з професійним захворюванням позивач періодично перебуває на лікуванні , як на стаціонарному так і амбулаторному. З документів медичних установ вбачається, що йому протипоказана робота в умовах тяжкої фізичної праці, вимушеної робочої пози, несприятливого клімату, підвищеної загальної і локальної вібрації, шуму та рекомендовано спостереження лікарів, щорічні курси відновної терапії, оздоровлення в санаторіях, профілакторіях, санаторно - курортне лікування.
Внаслідок професійного захворювання, позивачу заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, погіршилися відносини з оточуючими людьми, змінився його звичнии спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, тобто позивачу заподіяна моральна шкода.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що саме з вини відповідача, який порушував норми безпеки праці та не забезпечив безпечні умови роботи, позивач частково втратив працездатність, і як наслідок втрати здоров'я, була спричинена моральна шкода.
На думку суду, в даному випадку саме відповідач ВАТ « КЗРК» повинен виплатити позивачу моральну шкоду. Письмові та усні доводи представника відповідача про те, що він не є належним відповідачем по справі , а належним відповідачем повинно бути Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області і слід керуватись ЗУ « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності» є безпідставними , оскільки правовідносини сторін виникли у липні 2009 року , тобто в період, коли було скасовано ст.ст.28 та 34 вказаного Закону, відповідно до яких обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди було покладено на Фонд.
Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/ 2008 від 08 жовтня 2008 року по справі №1-32/2008 встановлено, що зазначеним Законом скасоване право застрахованих осіб, громадяни, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання , на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду , яке вони мали на підставі приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності» та визнано, що після скасування вказаних приписів громадяни, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання , мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України та 237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу ( роботодавця).

У п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 « Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань , втрати нормальних життєвих зв'язків що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної ( немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності , виду діяльності чи галузевої належності.

Суд не може також погодитись із запереченням відповідача , що позивач був ознайомлений із важкими умовами праці, погодився з ними , через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди , оскільки вказаний факт не позбавляє законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці.

На думку суду, відсутні підстави також вимагати від позивача медичного висновку про встановлення факту спричинення моральної шкоди , оскільки згідно ч.2 ст. 23 ЦК України визнано, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Не можуть бути враховані також доводи відповідача щодо застосування строків позовної давності , передбачені законодавством про працю, оскільки відповідно до вимог п.З ч.І ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом , іншим ушкодженням здоров'ю.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного Кодексу України, установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України вбачається, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна йому моральна шкода випливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці.

Суд встановив, що обставини, заподіяння позивачу моральної шкоди, викладені в позовній заяві, так і в судовому засіданні, повністю підтверджуються наданими письмовими доказами, з чого слід зробити висновок про те, що неправомірними діями відповідача, позивачу дійсно заподіяно моральну шкоду, яка повинна компенсуватися в грошовому вигляді.

Підприємство, на якому працював позивач, порушувало діюче законодавство, зокрема, ст. 153 КЗпП України, не створило нешкідливі і безпечні умови праці, протягом тривалого часу не приймали мір до усунення і зменшення шкідливих виробничих факторів.

У зв'язку з виявленням у позивача професійного захворювання змінилися його образ і якість життя, що завдає йому моральних страждань.

Рішенням Конституційного Суду від 27.01.2004 р. № 1-рп/2004 р. зазначено ,що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж Рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності.

У відповідності зі ст. 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя й здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві й професійних захворюваннях.

Беручи до уваги, що обставини, викладені в позовній заяві, про заподіяння моральної шкоди, знаходять доказове підтвердження, а також з огляду на те, що настали важкі наслідки для позивача, а саме: втрата працездатності - 50 % та відбулися зміни в стані його здоров'я, викликані профзахворюванням, згідно висновку МСЕК де вказано, що втрата працездатності встановлена безстроково, говорить про те, що позивач не може бути вилікуваний від професійного захворювання.

Суму, заподіяної моральної шкоди, позивач оцінює в межах 60 000 грн. Суд , вирішуючи питання про розмір моральної шкоди , яка підлягає відшкодуванню, враховує тяжкість наслідків у здоров'ї позивача, відсотки втрати працездатності - 50%, і вважає необхідним визначити позивачу в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 грн що , на думку суду, буде відповідати тим стражданням і переживанням , які зазнає позивач, а в задоволенні іншої частини позову відмовити.

Відповідно до т. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Представник відповідача, заперечуючи проти заявленого позивачем позову, у судовому засіданні, на підставі ст. 60 ЦПК України не надав доказів на спростування тверджень позивача. З урахуванням викладених обставин та наданих доказів суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди.

У відповідності до вимог ст., ст.79,84,88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати , пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог, а саме: судовий збір - 8 грн 50 коп та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи - 15 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 46 Конституції України, ст.ст. 16,23,268,1167 ЦК України, ст. 4, 9 Закону України "Про охорону праці", ст. 237-1 ч.І КЗпП України, ст. 213,214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства « Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства « Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 20000 грн ( двадцять тисяч грн 00 коп) .

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства « Криворізький залізорудний комбінат » на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 грн 50 коп та витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 15 грн 00 коп.

В решті частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду подається в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_4 протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_4 протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя О.Н. Борис