26.05.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Справа 22ц-1297, 2010р. Головуючий в 1 інстанції
Категорія: 5 Доповідач Прокопчук Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року травня місяця 26 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Семиженка Г.В.

Суддів: Лісової Г.Є., Прокопчук Л.П.

при секретарі Борисовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 08 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Електробудмонтаж «Квазар» , третя особа державна податкова інспекція м. Херсона про визнання права власності та усунення перешкод в користуванні і розпорядженні нежитловим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Електробудмонтаж «Квазар» до ОСОБА_3, Всеукраїнської біржі нерухомості, ОСОБА_5, третя особа відкрите акціонерне товариство «БМ «Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

в с т а н о в и л а :

14 липня 2004 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду про визнання права власності на нежитлове приміщення, що розташоване по вул. Карла Маркса, 11 в м. Херсоні та усунення перешкод у його користуванні, посилаючись на те, що 21 червня 2004 року купив вказане приміщення на аукціоні, в якому став переможцем.

30 червня 2004 року за договором купівлі-продажу він купив, а державна податкова інспекція м. Херсона продала спірне нежитлове приміщення, яке знаходилося у податковій заставі.

Користуватися своїм майном не може, бо бувший власник ПП «Електробудмонтаж «Квазар» не звільняє нежитлове приміщення, заявивши, що ДПІ незаконно продала його.

Просив визнати за ним право власності на спірне майно та зобовязати ПП «Електробудмонтаж «Квазар» усунути перешкоди шляхом виселення.

ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом, який неодноразово змінював і уточнював та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу №138, укладений 30 червня 2004 року між ОСОБА_3 та державною податковою інспекцією.

Зазначив, що нежитлове приміщення площею 84,4кв.м було придбане приватною фірмою «Електробудмонтаж «Квазар» 15 січня 2002 року у Фонду комунального майна м. Херсона.

Як засновник ПФ 1 лютого 2002 року він розподілив прибуток і частину дивідендів отримав майном, купивши 01 лютого 2002 року спірне нежитлове приміщення за 16 294грн., а згодом 08 лютого 2002 року передав його в оренду ТОВ «Електробудмонтаж «Квазар».

ТОВ «Електробудмонтаж «Квазар» зареєстроване 08 лютого 2002 року, воно ж стало правонаступником приватної фірми, власником і засновником якої був він, відповідач.

Про проведення торгів йому нічого не було відомо.

Податкових зобовязань ні приватна фірма, ні товариство з обмеженою відповідальністю «Електробудмонтаж «Квазар» не мали, що підтверджено рішенням Господарського суду Херсонської області від 08 грудня 2005 року.

Вважає, що позивач ОСОБА_3 немає права на спірне майно, оскільки укладений між ним і ДПІ договір купівлі-продажу не відповідає вимогам ст.ст.203,215 ЦК України, а тому є недійсним. А крім того, у ДПІ не виникло право продажу нежитлового приміщення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Електробудмонтаж «Квазар» звернулося з заявою до суду про приєднання в якості співвідповідача до позовної заяви ОСОБА_4

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 08 лютого 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Електробудмонтаж «Квазар» за зустрічним позовом задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу №138 від 30 червня 2004 року на нежитлове приміщення площею 83,60кв.м за адресою м. Херсон вул. Карла Маркса, 11, укладений Всеукраїнською біржею нерухомості між ОСОБА_3 та розпорядником майна в особі Державної податкової інспекції м. Херсона недійсним.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом вимог матеріального і процесуального права, просив його скасувати частково та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 і відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 і ТОВ «Електробудмонтаж «Квазар».

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з підстав викладених у ній.

Представники державної податкової інспекції у м. Херсоні та ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги також підтримали.

Вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, представник товариства з обмеженою відповідальністю «Електробудмонтаж «Квазар» просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частина 1 статті 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що судам необхідно врахувати, що згідно із статтями 4,10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1,8 Конституції України).

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що відповідно до протоколу №1 від 21 червня 2004 року в ході торгів на цільовому аукціоні нежитлове приміщення загальною площею 84,4кв.м, яке знаходиться за адресою м. Херсон, вул. Карла Маркса, 11 було придбане ОСОБА_3 за 51 678грн. та оформлено договором купівлі-продажу №138 приватною фірмою «Всеукраїнська біржа нерухомості» від 30 червня 2004 року між позивачем ОСОБА_3 та приватною фірмою «Електробудмонтаж «Квазар», розпорядником майна якої виступала державна податкова інспекція у м. Херсоні.

Майно приватної фірми, а згодом і її правонаступника товариства з обмеженою відповідальністю «Електробудмонтаж «Квазар» знаходилося у податковій заставі з 02 січня 2002 року, оскільки ТОВ не виконало податкові вимоги №1/385 від 15 лютого 2002 року та №2/573 від 27 січня 2004 року і тому державною податковою інспекцією м. Херсона було прийнято рішення, 03 березня 2004 року, про стягнення коштів та продаж активів товариства в рахунок погашення боргу.

Однак, вказані дії державної податкової інспекції були незаконними, що випливає із рішення Господарського суду Херсонської області від 08 грудня 2005 року, згідно з яким визнано нечинними та скасовано податкові вимоги державної податкової інспекції у м. Херсоні №1/385 від 15 лютого 2002 року на суму 25 350грн податкового боргу та №2/578 від 27 січня 2004 року на суму 25 043грн. 05коп, рішення державної податкової інспекції у м. Херсоні №22 від 03 березня 2004 року про стягнення коштів та продаж інших активів «Електробудмонтаж «Квазар».

В своїй постанові Господарський суд послався на те, що дії податкової інспекції не відповідали Закону України «Про порядок погашення зобовязань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами» і товариство не мало податкового боргу перед бюджетом.

Відсутність податкового боргу у товариства підтверджує незаконність дій податкової інспекції по продажу спірного нерухомого майна, оскільки реалізація майна проведена з порушенням ст.10 вищезазначеного закону, а тому укладений 30 червня 2004 року договір купівлі-продажу нежитлового приміщення по вул. К.Маркса, 11 у м. Херсоні є таким, що не відповідає вимогам закону і в силу ст.ст.203,215 ЦК України є недійсним.

Прийшовши до правильного висновку про недійсність договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, вчиненого державною податковою інспекцією у м. Херсоні 30 червня 2004 року, суд першої інстанції на думку колегії неправильно визначив підстави недійсності вказаного договору.

Так, посилання на те, що договір купівлі-продажу нежитлового приміщення має бути укладений в нотаріальному порядку не ґрунтується на законі, оскільки пунктом 10.5.2 статті 10 Закону України «Про порядок погашення зобовязань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами» та статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» передбачено, що угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню.

Безпідставними є і посилання в рішенні суду на ст.92 ЦК України, як на підставу визнання недійсним договору, оскільки ДПІ у м. Херсоні є юридичною особою, яка за умов та підстав, визначених законом має право здійснювати за платника податків та на користь держави заходи щодо залучення додаткових джерел погашення узгодженої суми податкового боргу шляхом продажу інших активів такого платника податків.

Крім того, посилання в мотивувальній частині рішення на наслідки, встановлені ст.216 ЦК України слід виключити як такі, що не стосуються предмета спору, а тому неправильним на думку колегії є і посилання суду на ст.1191 ЦК України.

З огляду на вищезазначене колегія суддів вважає, що посилання в рішенні суду на ст.92, ч.2 ст.203, ч.1 ст.209, ст.216,220,657 Цивільного кодексу України безпідставним, а тому рішення підлягає зміні з зазначенням про те, що позов ОСОБА_4 і товариства з обмеженою відповідальністю задоволено відповідно до вимог ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України та ст.10 Закону України «Про порядок погашення зобовязань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування матеріального права при вирішенні питання про визнання договору купівлі-продажу недійсним є такими, що заслуговують на увагу та підлягають частковому задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги, як такі, що висновків суду не спростовують, не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Матеріальну частину рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 08 лютого 2010 року в частині посилання на ст.ст.92, ч.2 ст.203,209,216,220,657,1191 ЦК України змінити та вважати, що позовні вимоги ОСОБА_4 і товариства з обмеженою відповідальністю «Електробудмонтаж «Квазар» задоволено на підставі ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України та ст.10 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий: Г.В.Семиженко

Судді: Г.Є.Лісова, Л.П.Прокопчук

Копія вірна: ОСОБА_7