Справа №2-479/10 02.12.2010 02.12.2010 02.12.2010
Справа № 22ц-7551/10р. Головуючий у 1-й інстанції Бойко Л.Л.
Категорія 53 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

02 грудня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання Величковській В.С.,

за участю позивачки ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою приватного підприємця

ОСОБА_3

на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2010 року за позовом

ОСОБА_2

до

приватного підприємця ОСОБА_3

про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку

за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И Л А:

18 травня 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до приватного підприємця ОСОБА_3 (далі ПП ОСОБА_3С.) про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивачка зазначала, що з 01 квітня 2001 року працювала продавцем в магазині ПП ОСОБА_3, що розташований в с. Добре Баштанського району Миколаївської області. За трудовим договором відповідач зобовязався сплачувати їй мінімальну заробітну плату. 18 березня 2010 року вона звільнилась з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, що підтверджено записом в її трудовій книжці. При звільненні відповідач не провів з нею розрахунок на підставі ст. 116 КЗпП України та сума заборгованості по заробітній платі, з врахуванням не сплаченої заробітної плати за останні 3 місяця, складає 2607 грн. та за затримку розрахунку при звільненні відповідач повинен виплатити їй 1502 грн. середнього заробітку, а всього 4109 грн.

В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь 2391 грн. 30 коп. заборгованості по заробітній платі, 419 грн. компенсації за невикористану відпуску та 2280 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Посилаючись на вказане, ОСОБА_2 просила позов задовольнити.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову посилався на проведення повного розрахунку з позивачкою при її звільненні та на відсутність вини підприємства.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2010 року позов задоволено. Постановлено стягнути з ПП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3042 грн. 72 коп. заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпуску і 2213 грн. 25 коп. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, а всього 5255 грн. 97 коп. Також стягнути на користь держави судові витрати.

В апеляційній скарзі ПП ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права та висновки суду не відповідають обставинам, встановленим при розгляді справи.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилається на невідповідність доводів скарги дійсності і просить залишити рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши зазначені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка з 01 квітня 2001 року знаходилась з відповідачем в трудових відносинах та відповідач фізична особа підприємець ОСОБА_3 проводив відрахування в Пенсійний фонд із заробітної плати ОСОБА_2

18 березня 2010 року позивачка була звільнена за згодою сторін, але розрахунок при звільненні з нею не був проведений і до теперішнього часу всі суми не виплачені. Тобто, відповідачем були порушені встановлені ст. 116 КЗпП України строки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що він повністю розрахувався з ОСОБА_2, не можуть бути прийняті до уваги.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази розрахунку з позивачкою при її звільненні, а тому колегія суддів вважає, що розрахунок з позивачкою не був проведений у день звільнення з вини відповідача, оскільки останнім не доведена відсутність у цьому його вини.

Враховуючи викладене, колегія судів вважає, що рішення суду є законним й обґрунтованим, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_3 відхилити, а рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України.

Головуючий

Судді