Справа №2-484/10 03.11.2010
Справа 22ц 7847/10 Суддя першої інстанції: Самчишина Н.В.
Категорія 53 Суддя доповідач апеляційного суду: Кутова Т.З.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

3 листопада 2010 року судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Шолох З.Л.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Меріковій Д.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 липня 2010 року по справі за позовом

ОСОБА_2 до

Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислове підприємство (далі ТОВ АП) «Українські ковбаси»

про

стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, вимушеного прогулу та моральної шкоди

У С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ АП «Українські ковбаси» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги , вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позивач зазначав, що він з 31 серпня 2009 року працював у відповідача на посаді юриста з окладом 3800 грн. З 2 листопада 2009 року він з підприємством уклав строковий трудовий договір. З 1 січня 2010 року було укладено черговий трудовий договір з оплатою 3820 грн. З 30 березня позивача звільнено за угодою сторін, в звязку з невиконанням умов трудового договору. Позивач, посилаючись на те, що при звільненні йому не було сплачено 1758 грн. компенсації за невикористану відпустку та 11460 грн. вихідної допомоги, просив стягнути з відповідача вказані суми. Крім цього, позивач зазначав, що з вини відповідача, йому несвоєчасно вручено трудову книжку, а тому підприємство зобовязано сплатити компенсацію за затримку видачі трудової книжки в сумі 1632 грн. 67 коп., а також 6000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 липня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить вказане рішення суду скасувати, а по справі ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про відутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, виходив з того, що нарахування та виплата заробітної плати за час роботи позивача, а також розрахунок при його звільненні відповідачем було проведено відповідно до вимог закону.

Між тим з таким висновком суду в повній мірі погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, ОСОБА_2 на підставі наказу № 11-к від 3 вересня 2009 року прийнятий на посаду юриста з заробітною платою згідно до «Положення про заробітну плату» (а.с. 55). 2 листопада 2009 року підприємство з ОСОБА_2 уклало трудовий договір на посаду юриста з посадовим окладом у розмірі 3800 грн. (а.с. 6). В подальшому, а саме з 1 січня 2010 року трудовий договір було переукладено з зазначенням заробітної плати в розмірі 3820 грн. (а.с. 7).

Наказом № 8 к від 30 березня 2010 року позивача звільнено за угодою сторін відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗоТ України (а.с. 21).

Як слідує з бухгалтерської довідки ОСОБА_2 нараховувалась заробітна плата з листопада по березень виходячи з розміру посадового окладу, який передбачено письмовими трудовими договорами. Такий порядок оплати праці, шляхом встановлення окладу, відповідає вимогам ст. 97 КЗоТ України.

Так за вересень та жовтень 2009 року нарахування проведено відповідно з 3 вересня, тобто з дня видання наказу про прийняття на роботу та повний місяць жовтня виходячи з окладу 3000 грн. Належних доказів про наявність підстав для проведення інших нарахувань суду не надано (накази про відрядження, роботу в вихідний день тощо).

Між тим, в інший період роботи позивача (листопад 2009 року березень 2010 року) розрахунок заробітної плати було проведено не за повний місяць, а за виключенням прогулів, відповідно до табелів обліку робочого часу. Однак, доказів здійснення ОСОБА_2 прогулів суду не надано (докладні, пояснення, накази тощо).

За такого нарахування заробітної плати в зазначений період, слід проводити за повні робочі місяці, а саме листопад, грудень 2009 року із розрахунку окладу 3800 грн., а за січень, лютий та по 30 березня 2010 року виходячи з окладу 3820 грн. Таким чином недоплачено заробітної плати за листопад та грудень 2009 року по 114 грн. 72 коп., за січень і лютий 2010 року по 869 грн. 89 коп. та за березень 94 грн. 11 коп., а всього 2063 грн. 33 коп.

В звязку з наведеним, підлягає перерахунку і компенсація за невикористану відпустку, яка стане за відпрацьований період 14 днів (24 к.дні х 7 відпрацьованих місяців та поділити на 12 місяців), виходячи з середньоденної заробітної плати 117 грн. 14 коп., яка обчислюється шляхом поділу нарахованої заробітної плати за повні календарні місяці (20967, 27) на календарні дні за цей період за виключенням святкових днів (179), та з відрахуванням обовязкових платежів стане в розмірі 1343 грн. 73 коп. Оскільки 1265 грн. 76 коп. позивачу сплачено компенсації за невикористану відпустку, то недоплачена сума становить 77 грн. 97 коп.

В звязку зі звільненням, позивач отримав трудову книжку 12 квітня 2010 року, про що свідчить його підпис в книзі реєстрації видачі трудових книжок, тобто через 13 днів (а.с. 74). Тоді як відповідно до положень ст. 47 КЗоТ України, трудова книжка повинна бути видана працівнику в день звільнення.

Відповідно до положень п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах в установах і організаціях, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Однак районному суду такі докази не надавались, а із наданих апеляційному суду листа - повідомлення про отримання трудової книжки на адресу позивача та копії реєстру вихідної кореспонденції не вбачається, що мало місце саме поштове відправлення вказаного листа, оскільки відсутні поштова квитанція про таке, або поштові знаки на реєстрі відправлень.

Враховуючи, що мала місце затримка видачі трудової книжки з вини підприємства, відповідно до положень ч. 4 ст. 235 КЗпП України, працівнику виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, в звязку з затримкою видачі трудової книжки. Виходячи з вищезазначеного середнього заробітку за мінусом обовязкових платежів, що дорівнює 95 грн. 36 коп. за період затримки нарахування становить 1239 грн. 68 коп.

Оскільки невірними нарахуваннями заробітної плати та несвоєчасною видачею трудової книжки були порушені трудові права позивача, що призвело до його моральних переживань, на підставі положень ст. 237-1 КЗпП України, на його користь підлягає стягненню з підприємства моральна шкоди. Виходячи з обставин спору, незначної суми заборгованості по заробітній платі, нетривалого часу затримки видачі трудової книжки, колегія вважає 300 грн. достатньою сумою для компенсації завданої моральної шкоди.

Виходячи з наведеного, колегія дійшла висновку про наявність підстав для частково задоволення вказаних позовних вимог та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_5 2063 грн. 33 коп. недонарахованої частини заробітної плати, 77 грн. 97 коп. компенсації за невикористану відпустку та 1239 грн. 68 коп. середнього заробітку за вимушений прогул в звязку з затримкою видачі трудової книжки, 300 грн. моральної шкоди, а всього 3680 грн. 98 коп. Тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення вказаних коштів.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні інших позовних вимог, а саме стягнення вихідної допомоги та роботи в святкові дні, районний суд вірно виходив з наступного. Так звільнення позивача за згодою сторін на підставі п. 4 ст. 36 КЗпП України, відповідно до його заяви та наказу про звільнення, не дає підстав для стягнення вихідної допомоги відповідно до положень ст. 44 КЗпП України. Також відсутні підстави і для оплати роботи в вихідні дні, оскільки, як зазначалось вище, наказ про таке керівником підприємства не видавався.

Враховуючи наведене, оскаржуване рішення суду в іншій частині слід залишити без змін.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, підлягають розподілу судові витрати, а саме 51 грн. судового збору з матеріальних позовних вимог та 8 грн. 50 з вимог про стягнення моральної шкоди та 120 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи, підлягають стягненню на користь держави з відповідача.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 312 ЦПК України , судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 липня 2010 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за затримку трудової книжки, моральної шкоди скасувати, в цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислове підприємство «Українські ковбаси» на користь ОСОБА_2 2063 грн. 33 коп. заборгованості по заробітній платі, 77 грн. 97 коп. компенсації за невикористану відпустку та 1239 грн. 68 коп. середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки, 300 грн. моральної шкоди, а всього 3680 грн. 98 коп. (три тисячі шістьсот вісімдесят грн. 98 коп.), на користь держави - 59 грн. 50 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржене в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуюча

Судді