Апеляційний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„26 травня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді :Товянської О.В.

суддів : Микитюк О.Ю.,

ОСОБА_1

при секретарі : Сапінській Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину квартири, встановлення порядку користування, усунення перешкод у користуванні житлом за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Богунського районного суду м. Житомира Житомирської області від 16 березня 2010 року,

встановила:

В серпні 2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом. Зазначав, що під час шлюбу з відповідачкою за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1. Проте ОСОБА_3 чинить перешкоди у користуванні спірним житлом. Просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, зобовязати відповідачку не чинити перешкоди у користуванні житлом, встановити порядок користування жилим приміщенням, видати дублікати ключів від вхідних дверей.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира Житомирської області від 16 березня 2010р. позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову за безпідставністю. Зазначає, що суд підійшов до розгляду справи однобоко (ухвалене по справі рішення грунтується лише на позовних вимогах та доводах ОСОБА_2, без дослідження і встановлення всіх обставин, доказів, свідчень, які надавалися відповідачкою), повністю проігнорував її інтереси, не взяв до уваги доводи, заперечення (подані 20.05.2009 року), чим порушив ч. 1 ст.6 Закону України „Про судоустрій України. Суд безпідставно стягнув з неї судовий збір та витрати за надання правової допомоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, 22.01.2005р. сторони зареєстрували шлюб, 10.08.2006р. - розлучились. Під час шлюбу 22.07.2005р. між відповідачкою (за письмовою згодою чоловіка - ОСОБА_2М.) та КП „Житомирбудзамовник було укладено договір про пайову участь у будівництві квартири АДРЕСА_2. 17.01.2006р. ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на зазначену квартиру. За спірне житло було сплачено.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана і виплачена сторонами під час шлюбу.

Відповідно до ст.ст. 60,63,70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Суд правильно не прийняв до уваги договір дарування 79000грн. від 29 липня 2005 року на імя ОСОБА_3, оскільки ця угода не відповідає вимогам ст.ст.203,205, 208,209,220,719 ЦК України - нотаріально не посвідчена.

Посилання відповідачки на те, що частку позивача необхідно та визнати її незначною, оскільки вона особисто вклала значні кошти у проведений ремонт, не відповідає вимогам закону і не впливає на правильність постановленого рішення. ОСОБА_3 вправі звернутись із відповідними вимогами про стягнення з ОСОБА_2 частини понесених витрат.

Суд правильно виділив у користування позивачу одну кімнату, а відповідачці із сином - дві інші. Такий розподіл відповідає вимогам закону та інтересам сторін.

Матеріалами справи доведено, що у позивача немає ключів від вхідних дверей, а тому він не має можливості користуватись належним йому житлом.

За таких обставин рішення суду в частині визнання за сторонами права власності на 1/2 частини квартири, встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод у користуванні житлом, є законним і обґрунтованим.

Проте, рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу підлягає зміні в сторону зменшення із врахуванням того, що адвокат позивача лише склала позовну заяву та прийняла участь в одному судовому засіданні. Апеляційний суд вважає, що в такому випадку слід зменшити ці витрати 3100грн. до 500грн.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,309,313,314,316,324,325 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира Житомирської області від 16 березня 2010 року в частині стягнення витрат на правову допомогу змінити, зменшивши розмір цих витрат із 3100грн. - до 500грн. В решті - рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Головуючий : .............................................Судді: