Справа №2-1917/10 19.10.2010 19.10.2010 19.10.2010
Справа N 22ц 7460 2010 року Головуючий у 1 інстанції Тихонова Н.С.
Категорія 22. Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України.

19 жовтня 2010 року. м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В. та Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Шпонарською О.Ю.,

з участю :

позивачки ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 переглянула рішення місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2010 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання і визнання права власності на квартиру.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися у судове засідання, перевіривши у межах оскарження обставини та докази ,-

у с т а н о в и л а :

19 січня 2010 року ОСОБА_2 предявила зазначений позов, який обгрунтовувала наступним.

Перебуваючи у тяжкому фізичному стані, вона, сподіваючись отримати натомість належний догляд та повноцінне харчування, за договором довічного утримання від 28 серпня 2009 року передала у власність відповідачці належну їй на підставі свідоцтва про право власності від 26 грудня 1997 року двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, посвідчивши договір у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 не дотримується взятого на себе обовязку, просила позов задовольнити.

Відповідачка позов не визнала, вважає, що належно виконує умови договору, а тому підстав для його розірвання немає.

Рішенням місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2010 року позов задоволено частково.

Оспорюваний договір довічного утримання розірвано, в задоволені решти вимог відмовлено за їх безпідставністю.

ОСОБА_3 подала на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і передати цивільну справу для нового розгляду суду 1 інстанції.

Скаргу обгрунтовувала невідповідністю висновків суду обставинам справи та чинному цивільному законодавству.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду 1 інстанції залишити без зміни, оскільки той постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, місцевий суд виходив з того, що не зі своєї вини відповідачка не може належним чином виконувати взяті на себе по договору довічного утримання обовязки, а тому договір слід розірвати і повернути житло його відчужувачці. Іншого, допустимими та належними доказами, та не довела, хоча за ст. 60 ЦПК України то є її обовязком.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

За статтею 213 ЦПК України та постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 29 грудня 1976 року "Про судове рішення", рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухвалені рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 і 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність позову чи його заперечень є підставою для відмови у захисті правової позиції сторони.

Оскаржене вище рішення у повній мірі відповідає виписаним вище положенням.

У справі відсутні беззастережні докази тому, що відповідачка має можливість виконувати взяті на себе за договором довічного утримання обовязки, а, відповідно, що їх виконує.

За такого і відповідно до п. 1 ч.1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання слід було розірвати і повернути квартиру позивачці.

Оскільки цього ж висновку, з таких же мотивів дійшов і місцевий суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Що ж до твердження особи, яка подала апеляційну скаргу, про надання нею належного утримання позивачці, то воно не може братися до уваги, оскільки ґрунтуються лише на її словах, виписаного нею ж журналу-щоденника, пояснень свідків, які, як правило, знають про обставини спору з її слів.

Щодо переказів на імя позивачки, то вони не можуть слугувати підставою скасуванню оскарженого рішення, оскільки та їх не приймала, а, крім того, таке не замінює обовязку відповідачки забезпечувати позивачку житлом, повноцінним та калорійним харчування, ліками, одягом та взуттям.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Судді: