16.06.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Справа № 22ц-2055 2010 Головуючий в І інстанції Калімбет Л.І.
Категорія 45 Доповідач: Прокопчук Л.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року червня місяця «16» дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Семиженка Г.В.

Суддів Вадзінського П.О.

ОСОБА_1

при секретарі Костеннікові Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 29 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою,

встановила:

07 грудня 2009 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно рішення Генічеського районного суду від 09 жовтня 2008 року він є власником 52 відсотків житлового будинку №23 по вул. Шевченко у м. Генічеську, який розташований на земельній ділянці загальною площею 685кв.м.

Власником іншої частини будинку є відповідачка ОСОБА_4, яка отримала Державний акт на всю земельну ділянку, чим порушені його права згідно з положеннями статей 42,88 Земельного кодексу України.

Просив визначити порядок користування земельною ділянкою, виділити йому земельну ділянку площею 345кв.м згідно варіанта №2 висновку експерта №48 від 24 червня 2008 року та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, що розташована по вул. Шевченко, 23 у м. Генічеську.

Рішенням Генічеського районного суду від 29 березня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на імя ОСОБА_4

Виділено в особисте користування ОСОБА_3 земельну ділянку площею 342,5кв.м, що знаходиться за адресою вул. Шевченко, 23 у м. Генічеську на схемі від 24 червня 2008 року зафарбована синім кольором з межами червоною лінією, а ОСОБА_4 виділено земельну ділянку площею 342,5кв.м, що на схемі від 24 червня 2008 року зафарбована зеленим кольором з межами червоною лінією.

Зобовязано ОСОБА_3 виконати роботи по встановленню автоматичних вхідних воріт, а саме: демонтаж забірної плити - вартістю 246грн., виготовлення та встановлення металевих вхідних воріт - 5 357грн., загальною вартістю переобладнань на суму 5 603грн.

Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 половину вартості переобладнань, яка складає 2 801грн. 50коп. та судові витрати у сумі 25грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом вимог матеріального і процесуального права, просила його скасувати і постановити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

На апеляційну скаргу ОСОБА_3 подав письмові заперечення, підтримав їх в судовому засіданні апеляційної інстанції та просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В направленій до суду телеграмі ОСОБА_4 просить справу розглянути у її відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно рішення Генічеського районного суду від 09 жовтня 2008 року житловий будинок №23 по вул. Шевченко у м. Генічеську, що належав сторонам на праві спільної сумісної власності, був розподілений з урахуванням того, що кожна сторона мала рівну частку у праві власності на житловий будинок.

Будинок розташований на земельній ділянці площею 685кв.м, на яку відповідачка ОСОБА_4 04 листопада 2009 року отримала Державний акт на право власності.

Видача державним органом акта на землю лише на одного із співвласників житлового будинку на думку колегії є незаконним і таким, що не відповідає вимогам ст.88 ЗК України, оскільки позивач позбавляється можливості належно користуватися своєю частиною будинку і він фактично виключений з числа користувачів спільної земельної ділянки.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року роз'яснено, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якої має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Крім того, за змістом ч.1 п.21 вищезазначеної постанови це правило застосовується і до тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Отже, визначаючи право кожної із сторін на рівні частки земельної ділянки, суд діяв відповідно до закону та наданих доказів.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_4 випливає, що відповідачка фактично визнає право позивача на частину земельної ділянки на якій розташований поділений між ними житловий будинок, а тому колегія суддів вважає, що позивач має право на підтвердження своїх прав у спосіб, визначений законом.

Проте, скасовуючи державний акт, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що цей правовстановлюючий документ є законним в тій частині, в якій визначено право відповідачки на земельну ділянку розміром 342,5кв.м.

Отже, державний акт має бути визнаний недійсним лише в тій частині, якою право на земельну ділянку розміром 342,5кв.м має позивач і тому позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, а рішення суду - зміні.

Крім того, постановляючи рішення про зобов'язання ОСОБА_3 виконати роботи по встановленню автоматичних вхідних воріт, а також стягуючи з ОСОБА_4 на користь позивача половини вартості переобладнань, суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, чим порушив ст.11 ЦПК України, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність використання судом висновку експерта від 09 жовтня 2008 року, проведеного у іншій справі, то на думку колегії він міг бути використаний як письмовий доказ у даній справі.

Твердження апелянта про те, що обов'язок заявляти клопотання про призначення нової експертизи лежить на позивачу на думку колегії є хибним, оскільки згідно ст.143 ЦПК України суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі, а не лише позивача.

Крім того, за правилами ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Не погоджуючись з висновком експерта, як письмового доказу, відповідачка не надала інших, на підтвердження своїх заперечень.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 29 березня 2010 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 в повному обємі та в частині скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_2 змінити та вважати, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, а Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий 4 листопада 2009 року на ім'я ОСОБА_2 визнати частково недійсним.

Це ж рішення суду в частині зобов'язання ОСОБА_3 виконати роботи по встановленню автоматичних вхідних воріт, а саме: демонтаж забірної плити - вартістю 246грн., виготовлення та встановлення металевих вхідних воріт - вартістю 5 357грн., а також в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 половини вартості переобладнань у сумі 2 801 грн. 50коп. скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий:

Судді: