Бердянський міськрайонний суд Запорізької області
Справа №2-1028/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2010 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Вакал Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

08.10.2009 року Бердянський міжрайонний прокурор в інтересах ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування договору довічного утримання від 19.07.2008 року.

17.12.2009 року прокурор уточнив позовні вимоги, вказуючи, що 19.07.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, за яким ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 7/20 частини трикімнатної кварти №27, що розташована в м. Бердянську по вул. Мазіна, 2. Взятих на себе зобов'язань за договором довічного утримання ОСОБА_2 не виконує, тому просив розірвати договір довічного утримання від 19.07.2008 року, визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/20 частини квартири АДРЕСА_1.

У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву у якій просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з'явився без поважної причини. Про слухання справи повідомлений відповідно до ст.74 ч. 9 ЦПК України.

У судовому засіданні третя особа ОСОБА_3 просила позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувана або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Згідно довідки Комунального підприємства по технічній інвентаризації Бердянської міської ради від 02.09.2009 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за: ОСОБА_3 - 13/20 часток на підставі договору дарування від 05.04.2008 року та ОСОБА_2 - 7/20 частки на підставі договору довічного утримання від 19.07.2008 року (а.с.4)

З договору довічного утримання від 19.07.2008 року видно, що ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2, належні йому на праві власності 7/20 частини трикімнатної квартири №27, яка знаходиться в місті Бердянську Запорізької області, вулиця Мазіна, будинок №21. ОСОБА_2 взяв на себе зобов'язання довічно утримувати ОСОБА_1, забезпечуючи його щоденним триразовим харчуванням, необхідними лікувальними засобами, одягом, доглядом, наданням побутових послуг, необхідною допомогою та зберегти в його безкоштовному довічному користуванні зазначену частину квартири повністю. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги) визначена сторонами в розмірі 500 гривень в місяць. (а.с.7).

У судовому засіданні поясненнями свідка ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_2 не виконує обов'язки по довічному утриманню ОСОБА_4, тому договір довічного утримання від 19.07.2008 року підлягає розірванню на підставі ст. 755 ЦК України.

Згідно ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане і має право вимагати його повернення.

Оскільки позивачем доведено, що ОСОБА_2 не виконує обов'язки по його довічному утриманню і договір розірвано, ОСОБА_1 набуває право власності на спірне майно і за ним необхідно визнати право власності на 7/20 частини квартири АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 755, 756 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання від 19 липня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/20 частки квартири АДРЕСА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо апеляційна скарга не була подана у двадцятиденний строк, після подання заяви про апеляційне оскарження, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження і апеляційна скарга подаються апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя