Рівненський міський суд Рівненської області
Справа 2-1431
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2010 pоку м.Рiвне
Рiвненський мiський суд в особi суддi ОСОБА_1,
з участю: секретаря судового засідання Філіпової І.М.,
представника приватного підприємства «Регіональна компанія
відповідача ОСОБА_3,
представника відповідача адвоката ОСОБА_4,
pозглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвне
спpаву за позовом приватного підприємства «Регіональна компанія «Лідер-М» до ОСОБА_3 про зобовязання нести витрати по утриманню території, зобовязання укласти договір про участь у витратах на утримання території, стягнення витрат на утримання території, -
Представник приватного підприємства «Регіональна компанія «Лідер-М» ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав і просить суд зобовязати відповідача ОСОБА_3 нести всі витрати по утриманню пішохідного бульвару з торговими павільйонами до супермаркету «Арсен» в місті Рівне відповідно до частки павільйону № 7 у загальній площі обєкту; зобовязати відповідача укласти договір про участь у витратах на утримання спільної території пішохідного бульвару з торговими павільйонами до супермаркету «Арсен» в місті Рівне відповідно до частки павільйону № 7 у загальній площі обєкту; стягнути з відповідача на користь позивача 815 грн 34 коп в рахунок компенсації витрат на утримання павільйону № 7 пішохідного бульвару до супермаркету «Арсен» в місті Рівне за квітень вересень місяці 2009 року, а також судові витрати по справі.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14 березня 2008 року між позивачем, ВАТ «Кредобанк» та відповідачем було укладено договір № 12 пайової участі у будівництві пішохідного бульвару до супермаркету «Арсен» з вулиці Черняка в місті Рівне. На виконання умов договору, після завершення будівництва та введення його в експлуатацію, відповідачу було передано торговий павільйон № 7 на підставі підписаного сторонами акту прийому-передачі. Відповідно до п.9.4. згаданого договору, після здачі обєкту в експлуатацію всі витрати по утриманню обєкту інвестування (торгового павільйону) відповідно до експлуатаційних вимог нести ОСОБА_3, який згідно ст.360 ЦК України зобовязаний брати участь у витратах на утримання, управління та збереження спільного майна. Експлуатаційні витрати включають в себе витрати на електроенергію, водопостачання та водовідведення, охорону, відшкодування частини плати за оренду землі, а також адміністративні витрати позивача, повязані з обслуговуванням таких витрат. Відповідач, який до березня 2009 року оплачував такі витрати, з квітня до вересня 2009 року їх не оплачує і за вказаний період заборгував 815 грн 34 коп. Посилаючись на положення ст.ст.360,610,611,625 ЦК України, просить позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав і просить суд в позові відмовити.
На заперечення позовних вимог суду пояснив, що всі зобовязання, взяті ним по договору № 12 пайової участі у будівництві пішохідного бульвару до супермаркету «Арсен» з вулиці Черняка в місті Рівне, ним були виконані в повному обсязі і будь-яких претензій від позивача щодо невиконання ним умов цього договору не надходило. Пункт 9.4. згаданого договору, як і чинне законодавство України, не містить вимоги здійснювати експлуатаційні витрати на користь позивача. Крім того, позивач дає власне та розширене тлумачення вказаного пункту договору в частині включення до експлуатаційних витрат витрат на електроенергію, водопостачання та водовідведення, охорону, відшкодування частини плати за оренду землі, а також свої адміністративні витрати, повязані з обслуговуванням таких витрат. Вважає, що позивачем не наведено доказів існування його обовязку зі сплати наведених витрат, а також обгрунтування їх визначення та розміру. Також пояснив, що постійно та у визначеному розмірі відшкодовує позивачу витрати за електроенергію згідно показів лічильника, а оплата за водопостачання та водовідведення здійснюється ним безпосередньо підприємству «Рівнеоблводоканал» на підставі укладеного договору № 1912.
Крім того зазначає, що не має частки у праві спільної часткової власності, оскільки павільйон № 7, що знаходиться на території пішохідного бульвару з торговими павільйонами до супермаркету «Арсен» в місті Рівне, належить виключно йому на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позовні вимоги є безпідставними та недоведеними.
Судом встановлено, що 14 березня 2008 року між приватним підприємством «Регіональна компанія «Лідер-М», відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_3 був укладений договір № 12 пайової участі у будівництві пішохідного бульвару до супермаркету «Арсен» з вулиці Черняка в місті Рівне (далі договір).
На виконання умов цього договору, після завершення будівництва та введення пішохідного бульвару в експлуатацію, відповідачу було передано торговий павільйон № 7 на підставі підписаного сторонами акту прийому-передачі. Всі зобовязання, взяті відповідачем по договору, були виконані ним в повному обсязі. Вказані обставини позивачем не заперечуються і не спростовуються.
Пунктом 9.4. договору було передбачено, що після здачі обєкту в експлуатацію та підписання акту приймання-передачі всі витрати по утриманню обєкту інвестування, а саме, торгового павільйону № 7, відповідно до експлуатаційних вимог несе ОСОБА_3 Разом з тим, договір не містить жодних визначень таких витрат чи посилань на їх характер, обсяг та розмір. Не визначає договір і учасників правовідносин по наданню послуг з утримання обєкту інвестування.
Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.
По справі судом не встановлено жодної з підстав виникнення цивільних прав і обовязків, передбачених ст.11 ЦК України, які свідчили б про існування обовязку відповідача сплачувати позивачу кошти з визначених позивачем підстав та у зазначених позивачем розмірах.
З пояснень відповідача та наданих ним копій документів слідує, що позивачем на його адресу було направлено проект договору про участь у витратах на утримання спільної території від 06 квітня 2009 року. Від укладання такого договору відповідач не відмовляється. Разом з тим, на вказаний проект договору відповідачем були подані свої зауваження, які позивачем залишені без відповіді.
Таким чином, станом на теперішній час договір про участь у витратах на утримання спільної території між сторонами не укладений, що свідчить про відсутність зобовязання та цивільно-правових відносин між сторонами.
Згідно ст.360 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.
Однак, як слідує зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08 грудня 2008 року, торговий павільйон № 1 (торгова точка № 7) належить відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності і його частка у праві власності на це майно становить 1/1.
За таких обставин посилання позивача на положення ст.360 ЦК України суд вважає необґрунтованим та безпідставним.
На пiдставi ст.ст.360,509 ЦК України, керуючись ст.ст.10,11,60,209,212, 214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд, -
В позові приватного підприємства «Регіональна компанія «Лідер-М» до ОСОБА_3 про зобовязання нести витрати по утриманню території, зобовязання укласти договір про участь у витратах на утримання території, стягнення витрат на утримання території відмовити за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рiшення може бути оскаржене в апеляцiйному порядку до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Рішення також може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, але у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Повне рішення складено 19 квітня 2010 року.

Cуддя: