Справа № 2-105/2010 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2010 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Козирєвої Г.М.

при секретарі Смалюк О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел.Покотилівка справу за

позовною заявою ОСОБА_1 до Інституту тваринництва Української

Академії Аграрних Наук, третя особа: директор інституту ОСОБА_4

Володимирович, про визнання наказів недійсними, поновлення на роботі, стягнення

переднього заробітку за час вимушеного прогулу, матеріальної вигоди, оплати листків

непрацездатності, невиплаченої відпустки, витрат на лікування, моральної (немайнової)

шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Інституту тваринництва

Української Академії Аграрних Наук про визнання наказів недійсними, поновлення на

роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, матеріальної

вигоди, оплати листків непрацездатності, невиплаченої відпустки, витрат на лікування,

моральної (немайнової) шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що вона

працювала в Інституті тваринництва УААН більше 30 років, останнім часом - на посаді

зоотехніка другої категорії в лабораторії конярства. 09.11.2006 року вона отримала

попередження про звільнення з даної посади за скороченням штату. Згідно

розпорядження адміністрації інституту з 29.12.2006 року по 09.01.2007 року були

вихідні, після яких з 09.01.2007 року по 01.03.2007 року вона знаходилася на

лікарняному, а після виходу з лікарняного 01.03.2007 року її було повідомлено про те,

що наказом від 29.12.2006 року її було звільнено з роботи за наказом №285-к у зв'язку

скороченням штату, за п.1 ст.40 КЗпП України. До роботи її не допустили, лікарняні

листи не прийняли до оплати, трудову книжку та розрахунок не видали. Наказ про

звільнення вона не підписувала, письмове попередження її про це поштою вважає

таким, що не відповідає вимогам ст.49-2 КЗпП України. Вважає, що адміністрація

інституту не мала права звільнити її без її згоди, оскільки вона є інвалідом другої

групи. Крім того, вважає, що не враховане її переважне право залишення на роботі

перед іншими працівниками інституту, які були за часом пізніше неї прийняті на

роботу, та не було досягнуто погодження з профспілковим комітетом на момент її

звільнення.

Таке поводження адміністрації по відношенню до неї призвело до погіршення стану її здоров'я, необхідності лікування, значних витрат на лікування. Крім того, вона

як інвалід другої групи залишилася без коштів для придбання ліків, які дорого

коштують. Тому просила поновити її на роботі, стягнути з Інституту тваринництва

УААН середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу до фактичного

вирішення справи по суті, оплатити їй лікарняні листи та стягнути на її користь

моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

В процесі слухання справи позивач неодноразово доповнювала свої позовні

вимоги, остаточно просила визнати незаконними накази по інституту №234-к від

23.10.2006 року про проведення скорочення штатних одиниць, створення дорадчої групи, №285-к від 29.12.2006 року про її звільнення з роботи, поновити її на роботі,

«стягнути з відповідача та третьої особи на її користь заробіток за час вимушеного прогулу виходячи з середньомісячного заробітку 628,10 грн., у сумі 15702,50 грн., за невиплачені відпустки за 2006 рік - 562,43 грн., по лікарняним листам №482258,

у сумі 1056,40 грн., витрати на лікування 475,10 грн., втрачену матеріальну вигоду у сумі 2355,37 грн., моральну шкоду у сумі 5000 грн., а загалом -

25151,75 грн.

В судовому засіданні позивач підтримала свої уточнені позовні вимоги.

Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_5 проти позову заперечував.

Вислухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши в

повному обсязі письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позовних

вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно трудової книжки, копія якої надана позивачем, ОСОБА_1 з 22.03.2005

року працювала в Інституті тваринництва УААН на посаді зоотехніка другої категорії

лабораторії конярства (а.с.8т.1).

На виконання постанови Президії Української Академії Аграрних Наук від

03.08.2006року про скорочення чисельності співробітників на 40 штатних одиниць

(протокол №12 постанови УААН - а.с.91-103 т.2), директором Інституту тваринництва

Української Академії Аграрних Наук, ОСОБА_4, 23 жовтня 2006 року видано наказ

№234-к про скорочення штатних одиниць згідно з додатком до цього наказу з

29.12.2006року (а.с.12т.1). Згідно додатку до зазначеного наказу підлягала скороченню

і посада зоотехніка лабораторії конярства, яку займала ОСОБА_1 (а.с.1 Іт.1).

Про те, що посада позивача підпадає під скорочення, ОСОБА_1 була

повідомлена на Вченій Раді 27 жовтня 2006 року, про що вона сама надала докази суду

відповідно до її заяви від 31.10.2006 року до профспілкового комітету Інституту

тваринництва УААН (а.с.218 т.2). Також допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що додатково юрисконсультом ОСОБА_8 позивачу 29.10.2010 року було

направлено відповідний лист - повідомлення про звільнення з копією зазначеного

наказу з додатком, цінною кореспонденцією, опис якого з відміткою поштового

відділення надано суду (а.с.57т. 1). Копії поштового конверту, копію цього наказу та

додатку до нього також надано позивачем у якості додатка до позовної заяви, що

свідчить про те, що вказане відправлення позивач отримала (а.с.11-13 т.1). І, таким

чином, їй було відомо, що з 29.12.2006 року її посада підлягає скороченню. Про це

свідчать і копії заяв позивача ОСОБА_1, які вона 31.10.2006 року подавала до

профспілкового комітету Інституту тваринництва (а.с.218 т.2) та зазначала, що не

згідна з наказом №234-к від 23.10.2006 року та зверталася з проханням залишити її на

попередній роботі на любій посаді з збереженням її заробітної плати; 10.11.2006 року -

до профспілкового комітету (а.с.217 т.2) з доповненням про те, що вона звернулася до

Міністерства праці та соціальної політики України, просила врахувати її гарантії як

інваліда; 10.11.2006 року - до директора інституту ОСОБА_4 (а.с.216 т.2) з

аналогічними повідомленнями та проханням зберегти за нею її робоче місце, копії

яких позивач сама надала до суду.

На засіданні профкому Інституту тваринництва УААН від 26.12.2006 року, на

якому з загальної кількості членів профкому 12 було присутніми 11 членів, надано

згоду на звільнення ОСОБА_1 у зв'язку із скороченням штатів (а.с.49 т.1).

Наказом №285-к від 29.12.2006 року ОСОБА_1, зоотехніка лабораторії

конярства, було звільнено з посади з 29.12.2006 року у зв'язку зі скороченням штату за

п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.48 т.1).

З наданих позивачем та представником відповідача штатних розписів на 2006-

2007 роки встановлено, що з 01.01.2007 року, дійсно, посаду, яку займала позивач,

скорочено (а.с.194-215 т.2).

Суд вважає, що позивача звільнено з займаної посади відповідно до вимс

діючого законодавства, оскільки в Інституті тваринництва УААН дійсно мало місце

скорочення штату, скорочена посада, яку займала позивач ОСОБА_1 Звільнень;

позивача за п.1 ч.І ст.40 КЗпП України проведено відповідно до вимог ст.49-2 КЗпГ

України, оскільки ОСОБА_1 попереджалася про її звільнення із скороченням шта~

про що також зазначено в наданому представником відповідача акті від 27.10.2006 р

(а.с.219т.2). Питання про звільнення розглядалось на засіданні профкому Інституту

тваринництва УААН 26.12.2006 року, надано згоду на її звільнення, що відповідає

вимогам ст.43 КЗпП України. Адміністрацією Інституту тваринництва УААН враховано вимоги ст.42 КЗпП України щодо переважного права залишення на роботі

вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці,

оскільки на посадах зоотехніків лабораторії конярства були залишені співпрацівники

ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які мають переваги перед позивачем ОСОБА_1 за

кваліфікацією, про що позивач сама зазначала в судовому засіданні. Крім того, як

зазначає сама ж позивач, ОСОБА_9 мала на той час на утриманні 2-х

неповнолітніх дітей, а ОСОБА_10 був молодим спеціалістом, який не підлягав

звільненню за законом.

При цьому суд вважає безпідставними вимоги позивача щодо необхідності

врахування осіб, які займали аналогічні посади в інших лабораторіях та були прийняті

пізніше позивача, або про надання їй будь-якої іншої посади, оскільки позивач

працювала на посаді зоотехніка саме в лабораторії конярства, а не в іншому

структурному підрозділі. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.19 Постанови

Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9, з відповідними

змінами, «Про практику розгляду судами трудових спорів», при проведенні

вивільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних

професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести

більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу

посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це

право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність

такої перестановки (перегрупування). Тому суд не може прийняти до уваги всі дані про працівників інших структурних підрозділів, які приймались на роботу на протязі 2006 року до часу проведення вивільнення працівників.

Також суд не може прийняти до уваги твердження позивача відповідно того, що

відповідачем порушено вимоги ст.42-1 КЗпП України з тих підстав, що ним проводився прийом на роботу інших працівників на протязі 2007 року, оскільки позивачем не надано доказів того що ці прийняті робітники відносяться до аналогічної з позивачем кваліфікації. Крім того, як пояснила в судовому засіданні свідок ОСОБА_7,відповідно до Статуту Інституту тваринництва Української Академії Аграрних Наук,інститут забезпечує підготовку наукових кадрів через аспірантуру і докторантуру.

Підготовка проводиться на підставі типової угоди про підготовку аспіранта

(докторанта) за рахунок державного замовлення. Однім із пунктів даної угоди є те, що

аспірант зобов'язується після закінчення аспірантури (докторантури) відпрацювати не менше 3-х років в Інституті тваринництва УААН України. Після закінчення

аспірантури (докторантури) академія надає посвідчення про прибуття, на підставі якого Інститут тваринництва зобов'язаний працевлаштувати бувшого аспіранта (докторанта),

Наказами №237-к від 01.11.2006р., №286-к від 29.12.2006р., на які посилається позивач,були зараховані аспіранти, які закінчили аспірантуру і отримали посвідчення про прибуття, а саме: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,

ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, також наказом №49-к від 15.03.2007

року був прийнятий за контрактом на посаду провідного наукового співробітника

ОСОБА_18. який є кандидатом сільськогосподарських наук та висококваліфікованим

фахівцем у галузі годівлі сільськогосподарських тварин, яким не може бути відмовлено у прийнятті на роботу і для прийняття яких були вивільнені відповідні місця. Також позивачем не надано доказів того, що саме до лабораторії конярства було здійснено за цей час прийом нових співробітників.

Також суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що адміністрацією

Інституту тваринництва нібито порушено вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», оскільки в цьому Законі зазначено, що не

допускається відмова в укладанні трудового договору або в просуванні по службі,

звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його

згоди з мотивів інвалідності (стаття 17 зазначеного Закону). А в даному випадку

звільнення мало місце з інших підстав-у зв'язку зі скороченням штатів.

Не відповідає дійсності твердження позивача також відносно того, що її звільнено

У вихідний день, оскільки 29.12.2006 року в інституті був робочим днем.

Наказ про те, що він є вихідним по інституту не видавався. Як зазначила в судовому

засіданні свідок ОСОБА_7 - головний спеціаліст по кадрах, всім співробітникам за

цей день проведена оплата як за робочий день та включено цей день по табелям виходу

до робочого дня. Також нараховано оплату за цей день і позивачу як за робочий.

Тому підстави для поновлення позивача ОСОБА_1 на роботі та стягнення

заробітку за час вимушеного прогулу - відсутні.

Відсутні також підстави вважати, що адміністрація Інституту тваринництва

УААН затримує розрахунок позивачу, не видає її трудову книжку, не проводить

розрахунок за відпустку за 2006 рік, оскільки, як сама позивач пояснила в судовому

засіданні, вона не стала їх отримувати в зв'язку з тим, що не згодна зі звільненням її за

скороченням штату. Тому вина в цьому відповідача відсутня. Факт проведення

розрахунку за відпускні підтверджується самим наказом №285-к від 29.12.2006 року, де

дана вказівка бухгалтерії здійснити такі розрахунки, та самими нарахуваннями

остаточного розрахунку.

Зазначене підтверджується також наданими відповідачем розрахунковими

листами за грудень 2006 року, січень 2007 року, розрахунково-платіжною відомістю

№4 за січень 2007 року та за інші місяці, з яких вбачається, що не отриману позивачем

заробітну плату депоновано (а.с.240-255т.2). Тому підстави до її стягнення відсутні.

Не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення по листкам

непрацездатності №482258, №343388, №515344 у сумі 1056,40 грн. як безпідставні.

Відповідно до наданих копій цих листків (а.с.9,10 т.1), позивач хворіла в період з

09.01.2007року по 28.02.2007 року, тобто в період, коли з відповідачем були

припинені трудові стосунки, тому будь-які обов'язки з боку відповідача по оплаті цих

листків непрацездатності відсутні і тому в задоволенні цих вимог слід відмовити.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 в сумі 2355,37

грн. щодо стягнення з відповідача упущеної матеріальної вигоди, оскільки такі вимоги

ґрунтуються на положеннях Цивільного Кодексу України і стосуються цивільно-

правових договорів. Застосування цих норм до наслідків порушення зобов'язань щодо

виплат сум, передбачених КЗпП України, законом не передбачено. Тому ці вимоги теж

є безпідставними.

Оскільки суд не вбачає в діях відповідача порушення норм діючого трудового

законодавства щодо порядку звільнення позивача від займаної посади, то відсутні і

підстави для стягнення на користь позивача визначеної ним моральної шкоди, а також

витрат позивача на лікування.

Тому в цілому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, п.іч.1 ст.40,

ст.ст.42-43, 49-2, 232, 233, 235,236 КЗпП України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Інституту

тваринництва Української Академії Аграрних Наук, третя особа: директор інституту

ОСОБА_4, про визнання наказів недійсними, поновлення на

роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, матеріальної

вигоди, оплати листків непрацездатності, невиплаченої відпустки, витрат на лікування,

моральної (немайнової) шкоди - в цілому відмовити.

На рішення протягом 10 днів з дня його проголошення може бути подано

апеляційну скаргу до апеляційного суду Харківської області, через Харківський райсуд.

Суддя: