Дзержинський районний суд м.Харкова
Справа №2-А-7578/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«15» липня 2010 року

Дзержинський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого: судді - Лазюк С.В.

при секретарі Трегубової О.А.,

розглянувши у відкритому в судовому засіданні в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у Дзержинському районі м. Харкова про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги „Дітям війни за 2006-2009 р.р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Управління Пенсійного Фонду України у Дзержинському районі м. Харкова, в якому просить суд зобовязати відповідача нарахувати та виплатити йому, як дитині війни недосплачену щомісячну державну соціальну допомогу з 01.01.2006р. по 31.12.2009р.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона належить до соціальної категорії „Дитина війни і відповідно до ст..6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни з 01.01.2006р. має право на отримання соціальної допомоги в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком. У 2006-2007р.р. така допомога її не виплачувалася, а в 2008р. та 2009 р. виплачувалася у неповному обсязі.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07 2007 року були визнані такими, що не відповідають Конституції України та є неконституційними окремі положення Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік, якими була зупинена дія положень Закону України „Про соціальний захист дітей війни , на підставі яких йому повинна була бути нарахована соціальна допомога. Разом с тим, відповідач в порушення вимог Конституції України, не здійснив нарахування та виплату зазначеного підвищення до пенсії. Просив визнати дії відповідача неправомірними, стягнути несплачену щомісячну державну соціальну допомогу за період із 01.01.2006р. по 31.12.2009р., зобовязати відповідача нарахувати її допомогу, відповідно до Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча в справі є наявні докази, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є дитиною війни в розумінні ст.1 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, що підтверджується пенсійним посвідченням №131011 від 25.06.2001р.

Відповідно до ст..6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.

Законом України „Про Державний бюджет України на 2006 рік від 20 грудня 2005 року дія статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни була призупинена на 2006 рік.

Відповідно до Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік від 19 січня 2006 року до статті 110 Закону України „Про Держаний бюджет України на 2006 рік було внесено зміни, якими установлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України „Про соціальний захист дітей війни запроваджуються з 01 січня 2006 року, а статтею 6 у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням с Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни запроваджені не були.

Закони України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 20 грудня 2005 року та „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік від 19 січня 2006 року неконституційними не визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до вищезазначених Законів у відповідача не було підстав нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, оскільки до 15 березня 2006 року дію зазначеної норми було зупинено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені.

Виходячи із системного аналізу наведених норм законодавства, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача, які стосуються виплат доплати до пенсії за 2006 рік. Відповідач по справі протягом 2006 року діяв у відповідності з діючим законодавством та не мав підстав здійснювати позивачу щомісячні доплати до пенсії оскільки до 15 березня 2006 року дія ст..6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни була зупинена, а з 15 березня 2006 року здіснення доплат визначено у інший спосіб, тобто поставлена в залежність від виконання у другому півріччі 2006 року Закони України „Про Державний бюджет на 2006 рік.

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу доплати до пенсії за 2007 рік, суд вважає їх частково підлягаючими задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до п.12 ст.71 Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік, дію статті Закону України „Про соціальний захист дітей війни, з урахуванням ст.111 Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік, було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007року у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29,36,ч.2 ст.56,ч.2 ст.62, ч.1 ст.66, пп. 7,9,12,13,14,23,29,30,39,41,43,44,45,46 ст.71, ст..ст.98,101,103,111 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік (справа про соціальні гарантії громадян), визнано такими що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. 12 ст.71 Закону України „Про держаний бюджет на 2007 рік, яким зупинено дію ст..6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Згідно з ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Оскільки рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року зворотної дії в часі не має, таким чином задоволенню підлягають вимоги позивача лише за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Щодо розрахункової величини мінімальної пенсії за віком, з якої необхідно рахувати підвищення до пенсії дітям війни в розмірі 30%, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, ч.3 ст.28 цього ж Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частиною першою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Однак, враховуючи той факт, що Закон України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком, суд вважає за можливе застосувати саме частину 1 ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування для розрахунку зазначеного підвищення дітям війни. Крім того, в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як розрахункова величина для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, передбаченої Законом України „Про соціальний захист дітей війни, оскільки цей Закон передбачає в якості критерію визначення розміру щомісячної доплати до пенсії саме із розрахунку мінімальної пенсії за віком, що на думку суду не суперечить вимогам ч.3 ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Пенсійний фонд України діє на підставі Положення „Про Пенсійний фонд України, здійснює свої повноваження на підставі пункту 15 даного Положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування рішення про призначення та перерахунок пенсії приймається районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Територіальним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача є Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова. Враховуючи вищевикладене, суд вважає Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова належним відповідачем по даної справі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова здійснити перерахунок пенсії позивачу за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року з підвищенням пенсії на 30% з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та провести відповідні виплати.

Що стосується вимог позивача про стягнення щомісячної надбавки до пенсії дитини війни в 2008 році, то суд вважає такі вимоги частково обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до п.41 розділу 2 Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, статтю 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни викладено у новій редакції, встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії ії соціального захисту) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, тобто 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

З 01 січня 2008 року позивачу було нараховане та виплачувалось зазначене підвищення встановленого розміру, що підтверджується відповідною довідкою Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.41 розділу 2 Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України. Разом з тим, суми підвищення дітям війни були визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 530 „Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян. Так, п. 8 Постанови встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України „Про статус ветеранів війни, гарантії ії соціального захисту та „Про жертви нацистських переслідувань) до пенсії або щомісячного, довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня 48,1 гривні, з 1 липня 48,2 гривні, з 1 жовтня 49,8 гривні.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм законодавства, рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. та приписів ч.2 ст.152 Конституції України, суд дійшов висновку, що з 22.05.2008 року Управління Пенсійного фонду України у Дзержинському районі м. Харкова повинно було нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст..6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в редакції, яка діяла до 01.01.2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним судом рішення щодо неконституційності п.41 розділу 2 Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, ця норма втратила чинність і не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 22.05.2008р. повинен був нараховувати та здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Між тим, до 22.05.2008 року відповідач, здійснюючи позивачу доплати, передбачені ст..6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в редакції від 01.01.2008 року, з урахуванням п.41 розділу 12 Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, діяв на підставі та у відповідності з діючою нормою зазначеного закону, а тому позовні вимоги щодо стягнення доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року задоволенню не підлягають.

З 22.05.2008 року по 31.12.2008 року відповідач мав сплатити доплату до пенсії і таким чином, суд вважає за необхідне зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова здійснити перерахунок пенсії позивачу з підвищенням пенсії на 30% з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, за 2008 рік з 22 травня 2008 року по 31.12.2008р. з урахуванням проведених виплат та провести відповідні виплати.

Крім того, починаючи з 22.05.2008 року суми доплат „Дітям війни повинні виплачуватися на підставі Постанови КМУ №530 від 28.05.2008 року. Деякі питання соціального захисту окремих категорії громадян, станом на 2009 рік вказана постанова є дієвою.

Із змісту позовної заяви вбачається, що в даному спорі фактично оскаржується бездіяльність територіального управління Пенсійного фонду України щодо відмови в нарахуванні зазначеного підвищення до пенсії. Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому, суд вважає, що відмова УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова позивачу у перерахунку пенсій у разі встановлення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, є противоправною.

На підставі викладеного, керуючись ст..64 Конституції України, ст..ст.3,6 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, Законом України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, та керуючись ст.ст., 2-4, 15,57,88, 209, 212, 214-215 ЦПК України України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у Дзержинському районі м. Харкова про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги „Дітям війни за 2006-2009 р.р. задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Управління Пенсійного Фонду України у Дзержинському районі м. Харкова протиправною в частині не нарахування підвищення пенсії, передбаченої ст..6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в розмірі, встановленому ст..28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року та 01 січня по 31 грудня 2009 року.

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в Дзержинському районі м. Харкова здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та провести виплати за 2007 рік - з 09 липня по 31 грудня 2007 року , за 2008 рік з 22 травня по 31 грудня 2008 року та за 2009 рік з 01 січня по 31 грудня 2009 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 зі сплати судового збору у розмірі 51 гривні та витрат на інформаційне-технічне забезпечення у розмірі 120 гривень.

На рішення може бути подана заява про апеляційне оскарження в 10 - ти денний строк з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення подається протягом 20 - ти днів після подачі заяви про апеляційне оскарження або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Рішення ухвалено та надруковано власноруч суддею Лазюк С.В. у нарадчий кімнаті.

Головуючий:суддя: ОСОБА_2