Справа № 2-425/ 2010 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2010 року

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді - Козирєвої Г.М.

при секретарі Смалюк О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Покотилівка справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розділ сумісного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією адресою, посилаючись на те, що 2/3 частини цього будинку було придбано сторонами у шлюбі за сумісні кошти на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого Першою Харківського району державною нотаріальною конторою 02.04.1998 року за реєстраційним номером 3-1169. Будинок та земельна ділянка зареєстровані за відповідачем ОСОБА_2

Згідно ст.ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім"ю України, який діяв на час придбання спірної частки будинку, будинок та земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя. В разі поділу майна, яке є спільною власністю подружжя, їх частки вважаються рівними. Тому просила визнати за нею у порядку розділу спільного майна подружжя право власності на 1/3 частину зазначеного будинку та на А частину земельної ділянки.

В процесі слухання справи позивач доповнила свої позовні вимоги вимогою про визнання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку недійсним, оскільки їй не було відомо про здійснення приватизації земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 визнав частково, зазначивши, що він не заперечує проти визнання за нею права власності на 1/3 частину спірного житлового будинку, оскільки 2/3 частини цього будинку було придбано у шлюбі і за законом є спільною сумісною власністю подружжя, в якій кожному з них належить по 'А частині цієї власності. Що ж стосується земельної ділянки, то вважає, що в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити, оскільки він приватизував цю земельну ділянку і вона є його особистою власністю, не є власністю подружжя і тому не підлягає розділу між подружжям, підстави для визнання приватизації недійсною відсутні.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Харківського району державною нотаріальною конторою 02.04.1998 року за реєстраційним номером 3-1169, було придбано 2/3 частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, що не заперечується відповідачем.

1/3 частина цього житлового будинку належить відповідачу на підставі договору дарування, посвідченого Першою держнотконторою Харківського району 02.04.1998 року за р.№3-1167 (а.с.49).

Відповідач ОСОБА_2 не заперечує проти розділу спільної частини житлового будинку. Тому, на підставі ст.60,70 Сімейного Кодексу України у порядку розділу спільного майна колишнього подружжя можливо визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1.

Що стосується вимог позивача про визнання права власності на 'А частину земельної ділянки та про визнання державного акту на земельну ділянку недійсним, то вони не підлягають задоволенню, оскільки, по-перше, позивачем не наведено підстав для визнання приватизації недійсною.

По-друге, земельна ділянка була надана відповідачу ОСОБА_2 у приватну власність на підставі рішення №92 від 09.03.1999 року виконкому Південної міської ради Харківського району Харківської області «Про перебудову старого житлового будинку новим в

домоволодінні АДРЕСА_1, а також передачі в приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства», копію якого з мокрою печаткою суд оглянув в судовому засіданні, і згідно з яким передана безкоштовно гр.ОСОБА_2 Андрійовичууприватну власність земельна ділянка з фонду земель Південноміської ради в АДРЕСА_1 площею 1000 кв.м для обслуговування житлового будинку, площею 575 кв.м. для ведення особистого підсобного господарства, з видачею державного акту на право приватної власності на земельну ділянку.

Право приватної власності на цю земельну ділянку відповідача ОСОБА_2 підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 (а.с.8), оригінал якого суд оглянув у судовому засіданні, довідкою Центру Державного Земельного Кадастру (а.с.41).

За ст.60 ч.І Сімейного Кодексу України, спільним сумісним майном подружжя є майно, набуде сторонами у шлюбі.

Зазначену вище земельну ділянку не можна вважати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки земельна ділянка, право власності на яку придбано шляхом приватизації, являється особистою приватною власністю того з подружжя, кому вона безкоштовно передана у власність. В даному випадку вони виступають не як учасники подружнього союзу, а як громадяни України, які реалізують своє право на отримання частини державного земельного фонду без залучення коштів подружжя.

Статтею 6 Земельного Кодексу України в редакції 1990 року передбачено, що безоплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), що має місце в даному випадку.

Тому, відповідно до ст.57 Сімейного Кодексу України, зазначена земельна ділянка є власністю одного з подружжя, ОСОБА_2, і не підлягає розділу між колишнім подружжям.

Згідно ч.І ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст.ст.Ю, 11, 60, 210, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст, 57, 60,70 Сімейного Кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку розділу спільного майна подружжя право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, який зареєстровано за ОСОБА_2.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

На рішення протягом 10 днів з дня його проголошення може бути подано заяву про оскарження, після чого протягом 20 днів може бути подано апеляційну скаргу через Харківський районний суд до Апеляційного суду Харківської області або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: