ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-2131/10/0408
Провадження № б/н
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"22" жовтня 2010 р.

Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу у складі:

головуючого судді Костенко В.В.

при секретарі Соломатіної О.В.

за участю позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суд в м.Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Камертон», редакції газети « Домашняя газета», журналіста газети ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду із вищеназваним позовом 14.07.2010 року позивач ОСОБА_2 посилається на ті обставини, що з 15 липня 2002 року наказом №153-к від 12.07.2002 року начальника Дніпропетровського обласного управління юстиції він був призначений на посаду в.о. начальника ОСОБА_5 районного управління юстиції, а наказом ОСОБА_6 юстиції України від 20.03.2003 року № 306-к призначений на посаду начальника вищеназваного управління юстиції, на якій працює по теперішній час.

24.03.2010 року в газеті " Домашняя газета" №12 (703) була опублікована стаття під назвою " Арестованного госисполнителем бычка подержите пока у себя". В цій статті надруковано висловлення відповідача ОСОБА_4, а саме: " Направляюсь в приемную начальника управления, а он в карты на компьютере играет. Они там , в юстиции, многие играют в карты, наверное по сети. Потому что одновременно, кому ни посмотри в монитор- карты". Крім того, після статті була викладена думка автора ОСОБА_3, а саме " что управление юстиции Криворожского района оказалось беззубым ( умышленно или не умышленно?) в решении своих служебных обязанностей- это неоспоримый факт".

Таким чином, у читачів склалося враження, що саме Криворізьке районне управління юстиції , винно у невиконанні рішення суду.

Між тим, відповідно до Положення про районні, районні у містах, міські ( міст обласного значення, міськрайонні управління юстиції- Криворізьке районне управління юстиції лише сприяє організації роботи відділу державної виконавчої служби, але не здійснює згідно чинного законодавства контроль за законністю виконавчого провадження. Згідно до ст.ст. 2,8 Закону України " Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюють органи державної виконавчої служби, а іх керівники контролюють належне виконання.

Позивач вважає, що вищеназваною публікацією, в якій міститься недостовірна, неправдива інформація порушені його особисті немайнові права. Відповідачі: кореспондент газети , який є автором оспорюваної статті ОСОБА_3 , засновник цієї газети поширили в засобі масової інформації недостовірні відомості із слів відповідача ОСОБА_4, не перевіривши її, відповідно до вимог Закону України " Про інформацію". Зазначеною публікацією зачіпається його честь, гідність та ділова репутація як посадової особи органу юстиції.

Посилаючись на норми ст.ст.23, 277, 280 ЦК України позивач ОСОБА_2 також вважає, що неправомірними діями відповідачів йому заподіяна моральна шкода, яка виразилась в тому, що він випробував душевні страждання з приводу розповсюдження недостовірних відомостей про нього в засобах масової інформації , які в очах пересічних громадян створюють негативний образ посадової особи, яка не виконує свої службові обов"язки та призвели до зниження ступеню престижу та ділової репутації, він втратив перспективи кар"єрного росту.

Позивач просить : визнати інформацію, розповсюджену відповідачами - засновником та видавцем ТОВ "Камертон", редакцією газети "Домашняя газета", журналістом газети ОСОБА_3 та ОСОБА_4 через газету "Домашняя газета" від 24.03.2010 року № 12 (703), недостовірною, негативною і такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію та честь, гідність та ділову репутацію, як керівника ОСОБА_5 районного управляння юстиції; зобов'язати відповідачів - засновника та видавця газети "Домашняя газета" ТОВ "Камертон" та редакцію газети "Домашняя газета" у найближчому випуску, але не пізніше ніж через місяць, надрукувати спростування недостовірної інформації тим же шрифтом під заголовком "Спростування" на тому ж місці, де розміщувалася стаття під назвою "Арестованного госисполнителем бычка подержите пока у себя", яка спростовується, такого змісту:

СПРОСТУВАННЯ. "Шановні читачі! У номері газети "Домашняя газета" від 24.03.2010 року № 12 (703) у статті під назвою "Арестованного госисполнителем бычка подержите пока у себя" було розміщено інформацію, яка не відповідає дійсності. Інформацію поширену у цій статті у частині де зазначено: "Направляюсь в приемную начальника управлення, а он в карты на компьютере играет. Они там, в юстиции, многие играют в карты, наверное, по сети. Потому что одновременно, кому ни посмотри в монитор - карты" та думка автора ОСОБА_7, а саме: "что управление юстиции Криворожского района оказалось беззубым (умышленно или не умышленно?) в решении своих служебных обязанностей - зто неоспоримьій факт." - вважати не правдивою і такою, що не відповідає дійсності. Засновник та видавець газети "Домашняя газета" ТОВ "Камертон", редакція газети "Домашняя газета", журналіст ОСОБА_7, приносять свої вибачення читачам газети за введення їх в оману»; зобов'язати відповідачів відшкодувати завдану йому моральну шкоду, яка полягає у приниженні його честі, гідності та ділової репутації, а так само у приниженні честі, гідності та ділової репутації як керівника ОСОБА_5 районного управління юстиції та стягнути на його користь солідарно 1 700 гривень, що внаслідок опублікування відповідачами - редакцією газети « Домашняя газета", засновником та видавцем "Домашняя газета" ТОВ " Камертон", журналістом цієї газети ОСОБА_3 у статті висловлювань відповідача ОСОБА_4 О, була розповсюджена інформація, яка не відповідає дійсності, є недостовірною та такою, що зачіпає честь , гідність та ділову репутацію як його особисто так як і керівника ОСОБА_5 районного управління юстиції; стягнути солідарно з відповідачів редакції газети " Домашняя газета», засновника та видавця "Домашняя газета" ТОВ "Камертон", журналіста цієї газети ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судовий збір 17 грн., державне мито - 17 грн. та 75 грн. 00 коп. за інформаційне технічне забезпечення.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримав раніше заявлені вимоги та пояснив, що недостовірна інформація, яка розповсюджена відповідачами в засобах масової інформації, а саме: в газеті , яку читає велика кількість громадян ОСОБА_5 регіону, безумовно, порушує його немайнові права, оскільки він багато років працює в ОСОБА_5 районному управлінні юстиції на посаді в.о. та начальника цього управління , якого знає багато пересічних мешканців міста та району. Оскільки така посада в ОСОБА_5 районному управлінні юстиції одна, то його нескладно ідентифікувати, хоча офіційно його прізвище в статті не зазначено. Порушені немайнові права повинні бути поновлені судом шляхом спростування недостовірної інформації та стягнення на його користь моральної шкоди солідарно із всіх відповідачів. Просив задовольнити позов.

Представник засновника газети " Домашняя газета"- ТОВ " Камертон", який також є редактором цієї газети ОСОБА_8 заперечував проти позову, пояснивши, що на пресу покладений обов"язок висвітлювати актуальні соціальні аспекти. До газети звернулася людина, яка є інвалідом , її права порушуються, оскільки багато років він не може отримати відшкодування шкоди , у зв"язку із заподіянням відносно нього злочину. Вони повинні були вислухати людину, яка має право на свободу слова та викладення своєї особистої думки. Обставини: чи грав начальник управління юстиції в карти, чи ні перевірити неможливо - це особисті оціночні судження людини, яка давала інтерв"ю. Вважає позовні вимоги недоведеними та просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідач по справі автор статті " Арестованного госисполнителем бычка подержите пока у себя" ОСОБА_3 заявлений позов не визнав та пояснив, що вважає, що даною публікацією не порушені права позивача, оскільки у статті не зазначено ні його прізвище, ні рік в якому мали місце вказані події. Те, що на його думку юстиція проявила бездіяльність у виконанні рішення суду відносно стягувача ОСОБА_4- є його особистою думкою, власним судженням, на яке він має право за законом. Просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав та пояснив, що з приводу невиконання вироку суду він неодноразово звертався до позивача ОСОБА_2 , а також до вищих органів юстиції. Коли він зайшов до нього в кабінет, то ОСОБА_2 сказав, що він зайнятий, але сам в цей час грав в карти на комп"ютері. Після цього він пішов до держвиконавця, а у того також були карти на комп"ютері, він ще сказав виконавцю, щоб і його навчили грати. Це все він бачив власними очима , про що і розповів кореспонденту. Просить відмовити у задоволенні позову , вважає, що це йому юстиція повинна відшкодовувати моральну шкоду, оскільки на протязі багатьох років нічого не зробила, щоб виконати вирок суду.

Вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до ст.94, ч.1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та ( або) членів її сім"ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно із ст.15, 16 ЦК України спосіб захисту порушеного права обирає сам позивач, звернувшись до суду, та може обрати як загальний , так і спеціальний способи захисту свого права , визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Позивач ОСОБА_2 не скористався наданим йому законом правом на відповідь, а обрав спосіб захисту порушених немайнових прав шляхом спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди, що є його правом.

Згідно із положеннями ст.277 ЦК України і ст.10 ЦПК України обов"язок довести ,що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації . Крім того, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Суд не заперечує факт поширення інформації, оскільки вона надрукована у засобі масової інформації, який має досить велике коло читачів, погоджується з думкою позивача ОСОБА_2, проте, що хоча у статті не надруковано його прізвище , але його особу можливо ідентифікувати із посадовою особою ОСОБА_5 районного управління юстиції , про яку йдеться мова у оспорюваній публікації, оскільки , починаючи з 2002 року та по теперішній час він працював спочатку на посаді в.о. начальника ОСОБА_5 районного управління юстиції, а з 20.03.2003 року працює - начальником вищеназваного управління, що підтверджується копією його трудової книжки та витягами із наказів, доданих до матеріалів справи ( а.с.6-11).

Між тим, суд вважає, що позивач на підставі ст.60 ЦПК України не довів позовні вимоги в частині порушення немайнових особистих прав та способу їх захисту шляхом спростування недостовірної інформації.

Позивач ОСОБА_2 є посадовою особою державного органу, перебуває на публічній службі.

Відповідно до Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації ( далі- Декларація), схваленої 12.02.2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_6 Європи, а також рекомендацій, що містяться у Резолюції 1165 ( 1998) Парламентської ОСОБА_9 Європи про право на недоторканість приватного життя, а також згідно до позиції Верховного Суду України, викладеної в п.21 Постанови №1 від 27.02.2009 року його Пленуму " Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і ( або) користуються державними ресурсами, а також ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті.

У статтях 3,4,6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародних рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодились " виставити" себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв"язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Як зазначив у судовому засіданні позивач ОСОБА_2, в даному процесі він виступає як фізична особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення відносно нього, як начальника ОСОБА_5 районного управління юстиції, недостовірних відомостей 24.03.2010 року в газеті " Домашняя газета" №12 (703) в статті під назвою " Арестованного госисполнителем бычка подержите пока у себя".Зазначений факт підтверджується і позовом, в якому вказано, що він поданий від імені ОСОБА_2

Таким чином, він не має права при розгляді цієї справи діяти від імені юридичної особи, а отже не може бути задоволена його вимога про спростування інформації, яку він вважає недостовірною щодо думки автора ОСОБА_3, а саме " что управление юстиции Криворожского района оказалось беззубым ( умышленно или не умышленно?) в решении своих служебных обязанностей- это неоспоримый факт", оскільки ця інформація стосується юридичної особи.

Аналогічним чином суд вважає повинно бути вирішено і питання щодо висловлювання відповідача ОСОБА_4 : " Они там , в юстиции, многие играют в карты, наверное по сети. Потому что одновременно, кому ни посмотри в монитор- карты", оскільки воно також не стосується особисто позивача.

Що стосується вимоги ОСОБА_2 щодо спростування недостовірних відомостей, які містяться у надрукованих в статті висловленнях відповідача ОСОБА_4, а саме: " Направляюсь в приемную начальника управления, а он в карты на компьютере играет", то суд вважає, що вона також не підлягає задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України " Про інформацію" оціночними судженнями за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведеності їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які , будучи вираженням суб"єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет відповідності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецендентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції.

Висловлення відповідача ОСОБА_4 з приводу того: чи грав начальник управління ОСОБА_5 районного управління юстиції в карти на комп"ютері, чи не грав на момент його звернення до нього, неможливо перевірити на предмет його дійсності, оскільки невідомо: коли саме мали місце вищеназвані події: у який день та час; чи знаходився ОСОБА_2 у той момент при виконанні своїх посадових обов"язків, або можливо це була обідня перерва чи закінчення робочого часу, тощо. Отже , суд вважає вищеназвані висловлювання відповідача ОСОБА_4 його оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню.

Із змісту вищеназваної статті не убачається порушення немайнових прав позивача, як фізичної особи, т.я. опублікована в ній інформація не містить відомостей щодо його приватного життя, суб"єктивна думка відповідачів не викладена у брутальній, принизливій чи непристойній формі, таким чином, не доведені правові підстави відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, суд відмовляє позивачеві ОСОБА_2 у задоволенні позову у повному обсязі.

Згідно до ст.88 ЦПК України при відмові у задоволенні позову в повному обсязі , не підлягають стягненню з відповідачів, понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 16,19, 96, 277, 302 ЦК України , ст.ст.37,41 Закону України " Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", постановою Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року № 1, постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року ( з наступними змінами та доповненнями) "Про судову практику у справах про стягнення моральної (немайнової) шкоди",ст.ст. 3,10,11, 60, 82,88,212,215 ЦПК, суд-

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Камертон», редакції газети « Домашняя газета», журналіста газети ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області шляхом подачі через Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу апеляційної скарги на протязі десяти днів з дня його проголошення , а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні при його оголошенні , у той же строк із дня отримання ними копії цього рішення.

Суддя: В. В. Костенко