Справа №2-14/10 23.09.2010 23.09.2010 23.10.2010
Справа № 22ц-5209/10 Головуючий у 1 інстанції Сорочан А.В.
Категорія 31 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Іменем України
23 вересня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:
головуючого Козаченка В.І.,
суддів: Мурлигіної О.Я., Довжук Т.С.,
при секретарі судового засідання Фірсовій Т.В.,
позивачки ОСОБА_2,
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу
за апеляційними скаргами
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5
на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2010 року
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди та витрат, повязаних з розглядом кримінальної справи,
У листопаді 2009 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_5 про стягнення з них в солідарному порядку 20 000 грн. моральної шкоди та витрат, повязаних з розглядом кримінальної справи.
Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 вказувала, що 21 серпня 2007 року відповідачі скоїли проти неї злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, що підтверджується постановою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2009 року. Своїми злочинними діями відповідачі завдали їй тривалі моральні страждання, а тому повинні компенсувати моральну шкоду. Крім того позивачка просила стягнути на її користь 800 грн., витрачених на правову допомогу при розгляді кримінальної справи.
Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2010 року позов задоволено частково. З відповідачів на користь позивачки стягнуто 4000 грн. моральної шкоди, 800 грн. сплачених за правову допомогу при розгляді кримінальної справи, 140 грн. витрат на правову допомогу при розгляді цієї справи та 69 грн. 60 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду, збільшивши розмір шкоди, що підлягає стягненню до 20 000 грн., посилаючись на невідповідність висновків суду в цій частині обставинам справи та вимогам матеріального права. Вона також просить змінити рішення в частині стягнення на її користь витрат на правову допомогу по цивільній справі.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3 і ОСОБА_5 просять скасувати рішення суду та закрити провадження у справі. На їх думку вони вдруге притягнути до відповідальності, а позовні вимоги не обгрунтовані. Також апелянти посилаються на неправильність рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 21 серпня 2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5, діючи протиправно, нанесли ОСОБА_2 декілька ударів, спричинивши їй фізичний біль. Зокрема, ОСОБА_5 вдарила потерпілу по обличчю, потім із застосуванням фізичної сили, поштовхами звалила її на землю. Коли та впала, сіла на неї зверху та нанесла декілька ударів руками по різним частинам тіла, в тому числі по обличчю, внаслідок чого у ОСОБА_2 пішла кров. Коли позивачка впала та знаходилася на землі, ОСОБА_3 наніс декілька ударів ногою по тілу ОСОБА_2

Також суд встановив, що внаслідок винних дій відповідачів позивачці завдана моральна шкода, оскільки було порушено її звичайний образ життя, характер її спілкування з близькими та знайомими, а відновлення нормального психологічного стану потребує від ОСОБА_2 додаткових зусиль. У звязку з чим, суд дійшов правильних висновків про стягнення з відповідачів на користь позивачки грошової суми в рахунок компенсації її моральних страждань.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновками суду відносно розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь позивачки та порядку її відшкодування, а також з рішенням суду в частині стягнення втрат на правову допомогу по цивільній справі та витрат у звязку з розглядом кримінальної справи.

Так, з доказів у справі вбачається, що хоча кожного з відповідачів було звинувачено у злочині, передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України, однак їх винні дії не були обєднані спільним наміром, а заподіяна ними ОСОБА_2 моральна шкода не є наслідком їх спільних дій.

За такого моральна шкода, як і інші витрати, що підлягають відшкодуванню, підлягають стягненню з відповідачів не в солідарному, а частковому порядку.

У звязку з викладеним колегія суддів вважає, що рішення суду у відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України необхідно скасувати з ухваленням нового рішення.

Враховуючи характер дій ОСОБА_6 і ОСОБА_4, відсутність тяжких наслідків для позивачки від дій вказаних осіб, ступень глибини та тяжкості страждань ОСОБА_2, колегія судді вважає, що на її користь підлягають стягненню з кожного з відповідачів по 1000 грн. моральної шкоди, які є достатньою компенсацію її моральних страждань.

В матеріалах справи наявна квитанція до прибуткового касового ордеру про сплату позивачкою ОСОБА_7 700 грн. за надання правової допомоги в суді при розгляді позову (а.с. 4). Ці витрати в повному обсязі повинні бути покладені на відповідачів в рівних частках. З них підлягає стягненню на користь позивачки по 350 грн. з кожного. Визначаючи розмір судових витрат, що підлягають відшкодуванню позивачці, колегія суддів бере до уваги не розмір суми, яка стягується з відповідачів в рахунок відшкодування моральної шкоди, а характер спору. Так як спір є немайновим, колегія суддів виходить з вимог постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про пограничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок компенсації за рахунок держави» та враховує, що витрати ОСОБА_2 на правову допомогу не перевищують розміри, вказані в цьому нормативно правовому акті.

Виходячи з вимог ст. 89 ЦПК України та немайнового характеру спору, з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню по 4 грн. 25 коп. з кожного судового збору, та по 18 грн. 50 коп. з кожного витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи, які при подачі позову не сплатила позивачка.

Щодо 800 грн. сплачених ОСОБА_2 за правову допомогу, то з доказів у справі вбачається, що вони сплачені позивачкою ОСОБА_7 при розгляді кримінальної справи. У звязку з чим, ці витрати не підлягають стягненню за окремими позовними вимогами в порядку цивільного судочинства.

Доводи відповідачів про відсутність відносно них обвинувального вироку, повторного притягнення їх до відповідальності та недоведеність їх протиправних дій відносно позивачки, суперечать доказам у справі та вимогам матеріального права.

Так з матеріалів справи та кримінальної справи за № 1-65/2009 р. вбачається, що проти відповідачів за обвинуваченням їх в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 була порушена кримінальна справа приватного звинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України. Постановою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2009 року кримінальна справа закрита. Відповідачі звільнені від покарання у звязку із закінченням строків давності притягнення їх до кримінальної відповідальності, а позовна заява про стягнення моральної шкоди була залишена без розгляду.

Отже питання про відшкодування моральної шкоди по суті при розгляді кримінальної справи не вирішувалося.

Відповідно до ст. 28 КПК України закриття справи з підстав, зазначених в ст.7 і 7-1 цього кодексу, зокрема у звязку із закінченням строку давності, не звільняє особу від обовязку відшкодувати в установленому законом порядку матеріальну та моральну шкоду, завдану нею державним, громадським організаціям або громадянам.

За положеннями ст.1166 ЦК України моральна шкода, завдана фізичної або юридичної особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, установлених ч. 2 цієї статті.

Оскільки в суді було доведено протиправність дій відповідачів відносно позивачки, та наявність моральних страждань останньої внаслідок таких дій, висновки суду про відшкодування моральної шкоди відповідають вимогам матеріального права.

Також в суді було доведено винні, протиправні дії відповідачів. Те, що кожний з них наніс по декілька ударів позивачці достовірно доведено в процесі розгляду згаданої вище кримінальної справи. В процесі судового слідства це було підтверджено свідченнями позивачки, свідків ОСОБА_8, очевидця подій, ОСОБА_9, ОСОБА_10, а також актом судово медичного дослідження № 651 від 22 серпня 2007 року та висновками судово медичної експертизи №3269 від 15 січня 2008 року, які підтверджують наявність у позивачки тілесних ушкоджень, що відносяться до легких.

Крім того, кримінальна справа порушена за приватною скаргою ОСОБА_2 закрита, як було згадано вище, у звязку з закінченням строку давності притягнення відповідачів до кримінальної відповідальності, а не у звязку з недоведеністю їх протиправних дій відносно ОСОБА_2, або відсутності в їх діях складу злочину. Вказана постанова, в якій містяться висновки суду щодо протиправності дій відповідачів ними не оскаржена. Тоді як у разі незгоди з підставами закриття кримінальної справи, вони могли оскаржити цю постанову в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди та витрат, повязаних з розглядом кримінальної справи, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 по 1000 грн. з кожного моральної шкоди, по 350 грн. з кожного витрат на правову допомогу і з кожного з них в дохід держави по 4 грн. 25 коп. судового збору та по 18 грн. 50 коп. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: