Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2010 року Кіровський районний суд міста Кіровограда в складі:

головуючого Бурко Р.В.

секретаря Кац - Філімончук І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1. Олексійовича до державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики та державного підприємства "Кіровоградський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації" про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить скасувати наказ про дострокове розірвання з ним трудового контракту, поновити на посаді директора, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. В суді позов обгрунтував тим , що розірвання контракту і звільнення проведені по формальним підставам, з пропуском строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, без врахування характеру і 'специфіки зазначених в оскаржуваному наказі обставин і відсутності його вини.

Ухвалою Кіровського районного суду М.Кіровограда від 11.11.2010 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в якості співвідповідача державне підприємство "Кіровоградський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації" 25015 М.Кіровоград, вул.. Володарського, 1. Так як відповідно до ухвали Верховного Суду України від 18.08.2010 року вирішуючи спір, суд розглянув справу за позовом ОСОБА_1 до Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики про скасування наказу, поновлення на посаді,, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди й ухвалив рішення, яким позов задовольнив, скасувавши наказ Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 26 січня 2009 року №41, поновивши ОСОБА_1 на посаді директора державного підприємства "Кіровоградський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації" і стягнувши з Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики на корись ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 25 932 грн. 76 коп. та 1 грн. на відшкодування моральної шкоди. При цьому суд не взяв до* уваги, що позивач перебував у трудових відносинах із державним підприємством "Кіровоградський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації" де йому нараховувалась і виплачувалась заробітна плата, і саме з цього підприємства міг стягуватись заробіток за час вимушеного прогулу, а не з Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики, як це визначив суд. Проте суд не вирішив питання про залучення до участі у справі

належного відповідача, на права й обов'язки якого впливає судове рішення, і помилково поклав обов'язок поновити на роботі ОСОБА_1 й стягнути присуджені суми на Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики. А тому судом залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в якості співвідповідача державне підприємство "Кіровоградський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації".

Позивач до суду не з'явився, про час місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином, однак надав заяву що до розгляду справи за його відсутністю та підтримання позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики до суду представника не направив про час місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином, однак надав заяву що до розгляду справи за його відсутністю та визнання позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача державного підприємства "Кіровоградський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації до суду представника не направив про час місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином, однак надав заяву що до розгляду справи за його відсутністю та визнання позовних вимог в повному обсязі.

Вивчивши письмові пояснення позивача, представника відповідача дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що правовідносини по вказаному індивідуальному трудовому спору регулюються Кодексом законів про працю України та умовами контракту від 19.10.2007 року (т.1 а.с.З) між сторонами по справі, укладеного на виконання «Положення про порядок укладання з керівниками підприємств, що є у державній власності, при наймі на роботу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 року №203.

Припинення трудових правовідносин і дострокове розірвання зазначеного контракту від 19.10.2007 року між Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики та ОСОБА_1 за п.8 ст. 36 КЗпП України та пункту 28 підпункт «л» контракту (недотримання фінансового та бюджетного законодавства, а також незабезпечення виконання в установлені строки законних вимог органів державної контрольно-ревізійної служби) відбулось згідно наказу державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №41 від 26.01.2009 року, (т.1 а.с.15).

Передумовою видання наказу став акт Контрольно-ревізійного управління в Кіровоградській області №05-09/294 від 23.10.2008 року планової ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Кіровоградський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації» за період 2006-2007 роки та січень-червень 2008 року (а.с.70), з висвітленням наступних фактів за перевірений період: 1). Використання частини прибутку підприємства в порушення фінансового плану. 2) Безпідставний перерахунок частини прибутку від спільної діяльності на користь суб'єкта господарської діяльності фізичної особи ОСОБА_2 3). Видача гарантійного листа в підтвердження платоспроможності приватного підприємця. 4) Надання послуг нижче їх собівартості. 5). Безпідставне надання благодійної допомоги, б). Придбання бензину за ціною що перевищувала тендерну пропозицію. 7). Укладання договорів про надання послуг без проведення тендерної процедури. 8). Інші порушення фінансової дисципліни, (т.1 а. с. 70)

В наказі №41 від 26.01.2009 року міститься посилання на пункт 28 підпункт «л» контракту проте відсутні посилання на незабезпечення виконання в установлені строки законних вимог органів державної контрольно-ревізійної служби, як на самостійну умову розірвання контракту. Після проведено ревізії позивач вжив заходів щодо усунення фактів виявлених під час перевірки підприємства. Директором ДП «Кіровоградстандартметрологія» ОСОБА_1 ініціювались заходи по проведенню претензійної роботи і звернень із позовними заявами до суду, направлені листи про повернення коштів, посадові особи притягнуті до дисциплінарної відповідальності по фактам що виявлені в акті КРУ, розроблені і виконані плани-заходи щодо усунення виявлених недоліків .(т.1 а.с. 146-181). Таким чином, під час розгляду справи не знайшов підтвердження факт незабезпечення ОСОБА_1 виконання в установлені строки законних вимог органів державної контрольно-ревізійної служби.

Надані в справу контракт і статут Підприємства не містять заборон відносно видачі гарантійних листів керівнику Кіровоградського регіонального центру стандартизації, метрології та сертифікації. Про будь-які обмеження щодо вказаних обставин не йдеться і в статтях 560-570 ЦК України, що регулюють правовідносини пов'язані гарантійними зобов'язаннями. Видання гарантійного листа не потягнуло негативних наслідків для Підприємства і не могло бути підставою для розірвання контракту і припинення трудових правовідносин між сторонами.

Акт КРУ, з висновком про те, що через недотримання п.п.2.2. та 2.3. Методики визначення вартості метрологічних робіт, затверджено наказом Держспоживстандарту України 04.05.2005 року №109, метрологічні, сертифікаційні та лабораторні роботи проводились нижче від їх Собівартості, носить формальний характер, оскільки спеціалісти ОСОБА_3 і ОСОБА_4 пояснили, що собівартість цослуг в 2006 році була вищою ніж у 2007 році. Погодились з доводами позивача що ними не брались до уваги при обчисленні розрахунку собівартості і не відображено в акті перевірки таких обов'язкових складових собівартості, як; навчання - окремо та сертифікація - окремо 43 осіб (інженерів-метрологів), без чого неможливо в подальшому надавати послуги і роботи безпосередньо пов'язані з надання послуг по стандартизації, метрології та сертифікації. Оскільки і навчання і сертифікація метрологів «проводяться один раз на п'ять років і відбулись в 2006 році, логічним буде збільшення собівартості в цей рік і наступне зменшення собівартості в наступні 5 років по цій статті видатків. Таким чином, висновок КРУ про надання послуг нижче їх собівартості було зроблено формально, без врахування об'єктивно існуючих складових умов формування собівартості послуг, відтак всі дії що пов'язані з цим фактом носять правомірний характер і не можуть бути підставою для розірвання контракту і припинення трудових правовідносин. При звільненні і розірванні контракту також не з'ясовано що на позивача не покладався обов'язок правильного обрахунку собівартості продукції та наданих послуг і що такі специфічні бухгалтерські обчислення безпосередньо відносяться до функціональних обов'язків бухгалтера.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 03.03.2009 року, яке . набрало законно сили (т. 1. а.с.44) встановлена правомірність придбання в 2007 році ДП «Кіровоградський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації» бензину моторного у «НК Альфа-Нафта». Частина 3 ст. 61 ЦПК України звільняє від доказування сторону яка бере участь у справі по відношенню до обставин встановлених судовим рішенням. Також заслуговують на увагу і твердження ОСОБА_1, що в умовах відсутності тендерних форм пропозицій з боку продавців нафтопродуктів через їх небажання укладати договори на придбання нафтопродуктів одразу на весь 2007 рік, через підвищення вартості бензину, ОСОБА_5 підписав договір з єдиною юридичною особою, що виявила бажання прийняти участь у тендері на максимально прийнятних для Підприємства умовах, до чого позивача зобов'язував п.9 контракту за яким він уповноважувався найбільш ефективно забезпечити діяльність управління

державного підприємства, та використати кошти за цільовим призначенням . У випадку відмови від тендерної пропозиції підприємство протягом 2007 року не було б забезпечено бензином, що могло мати негативні наслідки. Аналізуючи наведені обставини суд дійшов висновку що при звільненні і розірванні контракту з позивачем однобічно оцінили виявлений факт. Не взято до уваги що аналогічна практика укладення договорів на придбання нафтопродуктів була поширена в 2007 році по всіх обласних державних регіональних центрах стандартизації, метрології та сертифікації, але не стала підставою для застосування до них дисциплінарної відповідальності і звільнення керівників цих державних підприємств.

У зв'язку з неправильним застосуванням принципу дії закону у часі, ревізор помилково послався на Закон України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг» в редакції -від 20.03.2008 року, в той час як необхідно було застосувати положення цього ж Закону, що був чинним на момент укладення договору на виконання робіт від 14.03.2006 року укладеного^ між ДП «Кіровоградстандартметрологія» та ВАТ «Трест «Олександріярозрізобуд», тобто Закон України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг» в редакції від 15.12.2005 року №3205-04, за умовами якого необхідність проведення тендеру виникає по відношенню до всіх закупівель товарів, робіт і послуг, що повністю або частково здійснюються* за рахунок державних коштів, за умови, що вартість закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 30 тисяч гривень, а робіт - 300 тисяч гривень. Зважаючи що вартість виконаних робіт нижче ЗООтисяч гривень, не було потреби проводити тендер , а відтак п.4 ст. 2 згаданого Закону не порушено, вина ОСОБА_1С%відсутня.

Стаття 75 Господарського Кодексу України регулює особливості господарсько діяльності державних комерційних підприємств і складається з ІЗ частин. В акті КРУ і в оскаржуваному наказі відсутні посилання на частини статті 75 ГК України, що позбавляє можливості безпосередньо визначити які вимоги Закону не виконав позивач і які ставляться йому в провину. Не враховано, що методичні рекомендації по розробці фінансового плану за перевірений період в частині за якою статтею відносити матеріальне заохочення, (премії) неодноразово змінювались наказами Міністерства Фінансів України. Так, наказ Міністерства Фінансів України №460 від 10.06.05 року не передбачав систем бухгалтерських про'водок в частині премій, тому підприємство правомірно відносило матеріальне заохочення на строку балансу «інші операційні витрати», тобто змін до фінансових планів не вимагало. Після 19.12.2006 року Міністерство Фінансів України наказом №1213 визначило, що матеріальне заохочення виплачується за рахунок чистого прибутку підприємства, що Підприємство виконало шляхом перенесення з інших операційних витрат в рахунок чистого прибутку чим зменшило загальні витрати і збільшило відрахування в бюджет податку на прибуток та дивіденди державі. Відповідно до частин 2-3 ст. 75 ГК України фінансовий план подасться до 1 серпня та затверджується до 1 вересня попереднього до планового року. В нашому випадку фінансовий план затверджено в травні, зміни Мінфіну в грудні. Після першого кварталу 2007 року Підприємство надало бухгалтерську звітність до Держспоживстандарту України, а також звіт про виконання фінансового плану, де чітко вказано віднесення матеріального заохочення за рахунок чистого прибутку, тотожна інформація відображена і в балансі. Звітність прийнята, зауважень з боку відповідача не було, що свідчить про їх правильність, як і по наступним поквартальним і щорічним звітам. На 2008 рік в фінансовому плані була передбачена виплата матеріального заохочення за рахунок чистого прибутку. 05.03.2008 року через наказ Міністерства Фінансів України №353, скасовано попередній наказ №1213, що потягло за собою необхідність відносити матеріальне заохочення на рахунок інших операційних витрат. В звіт за цей період внесені поправки щодо звітності, як по фінплану так і по балансу бухгалтерського обліку. ОСОБА_1 не може нести відповідальність за відсутність проступку, тому що в його обов'язки визначені п. 7-8 Контракту входить забезпечення

надання достовірної фінансової та статистичної звітності, що ним було виконано. Правильність здійснення арифметичного обрахунку і віднесення тих чи інших видів показників на певну строку балансу покладається суто на бухгалтера. Крім того, необхідно окремо відзначити, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці, (ч. 1 ст. 148 КЗпП України) Так-як від дня прийняття останнього фінансового звіту та змін до фінансового плану за перевірений період і до постановлення оскаржуваного наказу минуло більше одного місяця, суд вважає що пропущено строк застосування дисциплінарного покарання по виявленим фактам, що розповсюджується в тому числі і на безоплатну благодійну допомогу. Помилкове внесення інформації з одного .рядку звіту на інший не потягнуло наслідків, їх виправлено одразу в ході перевірки, характер допущених описок не містить, фальсифікацій, приховувань , підробки, чи приписок, а відтак не с порушенням за яке може бути розірваний контракт. ОСОБА_1, як керівник Підприємства мав право відповідно до Контракту надати благодійну допомогу, та виплату премій з частини отриманого прибутку, що визначено умовами Колективного договору , Контракту та положенням «Про преміювання», тому обвинувачення позивача в безпідставності цих виплат с помилковими, а правильність обрахунку і віднесення в відповідну статтю звіту є функціональним обов'язком бухгалтера.

Під час розгляду справи досліджено, що під іншими порушеннями фінансової дисципліни, а саме; заниженьуі кредиторської заборгованості та завищення вартості активів, розуміються неправильне заповнення рядків фінансового звіту, які не впливають на діяльність підприємства, а від їх помилкового Заповнення не настало наслідків. Нема вини ОСОБА_1 по наведеному факту так-як на нього Контрактом і Законом не покладався обов'язок особисто здійснювати обрахунок вартості активів і кредиторської заборгованості і правильності внесення даних в фінансові звіти. Виявлення таких бухгалтерських похибок стало можливим завдяки спеціалізованій цільовій перевірці, яку здійснили ревізори КРУ що здійснюють свою діяльність на професійній постійній основі - тому сам позивач був позбавлений об'єктивної можливості контролювати правильність Заповнення і своєчасно виявити ці помилки, які після виявлення одразу були усунуті.

Акт контрольно-ревізійного управління за своєю правовою характеристикою відноситься до офіційного висновку уповноважено особи, в якому викладається і особиста думка про стан дотримання законодавства при здійсненні господарської діяльності суб'єкта господарювання, що сформувалась у не внаслідок аналізу перевірених фінансових документів та діючого законодавства. Так-як акт КРУ не відноситься до документів, що беззаперечно і остаточно встановлюють певні юридичні факти тому, при вирішенні питання про можливість припинення трудових відносин, і розірвання контракту з позивачем слід було керуватись і Кодексом законів про працю України, оскільки контракт, відповідно до ст. 21 КЗпП України с особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, .обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці, умови розірвання договору можуть встановлюватись угодою сторін. Умови договорів про працю, що погіршують становище працівника порівняно з законодавством України про працю, є недійсними, що обумовлено ст. 9 КЗпП України і ч.2 п. 16 Контракту, що при розірванні контракту з ініціативи органу управління майном або керівника підприємства повинно провадитись з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством. Зважаючи на Ці обставини, відповідач повинен був врахувати в чому конкретно проявились порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, чи не закінчився строк притягнення до дисциплінарної

відповідальності за допущений проступок, ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду обставини , за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника.

Підсумовуючи в сукупності встановлені обставини суд дійшов висновку, що перед розірванням контракту не взяті до уваги обґрунтовані письмові пояснення позивача. Не враховано, що виявленні порушення фінансового та бюджетного законодавства (за період проведеної перевірки) в частині складання звітності с наслідком спільних узгоджених дій ДП «Кіровоградстандартметрологія» з Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики, так-як методику складання звітності розробляв навчав і здійснював їх прийняття безпосередньо відповідач, тому безпідставним є перекладання відповідальності виключно на ОСОБА_1 і визнання цих обставин такими, що виникли виключно з його вини. Інші факти не знайшли свого підтвердження, їм була дана помилкова юридична оцінка, стягнення накладено з порушенням строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, без чіткого посилання на частини статті 75 ГК України.

В зв'язку з тим що в справі існує особа на права та обов'язки якої впливає судове рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також те що відповідно до положень контракту ОСОБА_1 з Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики, ОСОБА_1 нараховувалась і виплачувалась заробітна плата державним підприємством «Кіровоградський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації», ухвалою суду від 11 листопада 2010 року залучено до розгляду справи в якості співвідповідача Державне підприємство «Кіровоградський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації».

11 листопада 2010 року ОСОБА_1 змінив свої позовні вимоги, просячи суд скасувати наказ №41 Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики про розірвання контракту з ОСОБА_1, поновити його на посаді директора Державного підприємства «Кіровоградський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації» та стягнути з Державного підприємства «Кіровоградський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, станом на 11.11.2010 р. з урахуванням коефіцієнта підвищення тарифних ставок в розмірі 125692 грн. 30 коп. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. та Постанови Кабінету Міністрів України №859 від 19.05.1999 р.. Враховуючи виплачений йому раніше середній заробіток в межах виплат за один місяць в розмірі 5127 грн. 97 коп. розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу що підлягає стягненню складає 120564 грн. 33 коп. Від позовних вимог у частині стягнення з Державного комітету України з" питань технічного регулювання та споживчої політики моральної шкоди в розмірі 1 грн. в судовому 'засіданні відмовився і відмову прийнято судом.

Представник відповідача Державного підприємства «Кіровоградський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації» позов частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 120564 грн. 33 коп. визнав у повному обсязі.

Частини 1-2 ст.235 КЗпП України визначають, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вимоги позивача обгрунтовані і підлягають задоволенню, тому суд вважає що наказ №41 Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики про розірвання контракту з ОСОБА_1 за п.8 ст. 36 КЗпП України та пункту 28 підпункт

«л» контракту необхідно скасувати і поновити ОСОБА_1 на посаді директора Державного підприємства «Кіровоградський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації» з стягненням з Державного підприємства «Кіровоградський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 120564 грн. 33 коп..

Відповідно ст. 88 ЦПК України з Державного підприємства «Кіровоградський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації» стягуються в дохід держави 259 грн. 33 коп. судового збору та 30 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення.

Зважаючи на перераховані обставини , на підставі статей 21,148,221-237-2 КЗпП України, керуючись статтями 10-11, 88, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ: Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ №41 від 26.01.2009 року Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики.

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Державного підприємства «Кіровоградський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації».

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді директора Державного підприємства «Кіровоградський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації» ОСОБА_1 і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 5 557 грн. 02 коп..

Стягнути з Державного підприємства «Кіровоградський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 120564 грн.' 33 коп..

Стягнути з Державного підприємства «Кіровоградський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації»в дохід держави 259 грн. 33 коп. судового збору та 30 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому з'асіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Кіровського Р. В. Бурко

районного суду

м.Кіровограда