Справа №2-2-3265/10 07.12.2010 07.12.2010 07.12.2010
Провадження №22ц-8639/10
Справа N 22ц-8639/10 Головуючий у І інстанції Ямкова О.О.
Категорія 27. Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України.

7 грудня 2010 року. м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В. та Кушнірової Т.Б.,

із секретарем судового засідання Бобуйок І.Ф.,

з участю :

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_4 переглянула рішення місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2010 року, ухваленого у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) ОСОБА_5 та Кредит до ОСОБА_4 і ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися у дане судове засідання, перевіривши у межах оскарження обставини та докази, якими сторони їх стверджували, -

у с т а н о в и л а :

19 квітня 2010 року ПАТ «ОСОБА_5 та Кредит» предявив зазначений позов, який обґрунтував наступним.

8 квітня 2008 року він уклав з ОСОБА_4 кредитний договір № 104-08/МБ, за умовами якого ОСОБА_5 надав, а позичальник взяв, кредит на споживчі цілі у розмірі 12 000 доларів США під зворотне зобовязання останнього повернути його частинами до 7 лютого 2011 року, зі сплатою 17 % річних за користування ним.

Порушення умов кредитного договору, давало Банку право нараховувати пеню в розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочки і вимагати від позичальника дострокового виконання боргового зобовязання.

В той же день, на забезпечення названого договору ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_6 договір поруки, за яким та бралася виступити поручителем і нести солідарно з ОСОБА_4 цивільно-правову відповідальність за невиконання останнім кредитного зобовязання.

Позичену у Банка грошову суму ОСОБА_4 отримав і використав на свій розсуд, проте взятого на себе обовязку не дотримався, сплативши 2 460,48 доларів США кредиту і частково нараховані проценти - він припинив будь-які виплати за договором, фактично відмовившись в односторонньому порядку від зобовязання.

Не змінили його позадоговірної поведінки ні неодноразові нагадування Банком про необхідність виконання зобовязання, ні нарахована за порушення умов кредитного договору пеня.

У звязку із цим, ОСОБА_5 просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку залишок за тілом кредиту у розмірі 9 539, 52 доларів США, що еквівалентно 75 648 гривням 39 копійкам; заборгованість по платі за користування ним у розмірі 755, 14 доларів США, що еквівалентно 5 988 гривням 26 копійкам; пеню за прострочку виконання зобовязання у розмірі 27 341 гривні 90 копійок, а всього в загальному гривневому еквіваленті 108 978 гривень 55 копійок.

У судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_4 вимоги позову не визнали, вважали відсутніми підстави для дострокового стягнення усієї заборгованості та завеликим розмір пені.

Позиція відповідача ОСОБА_6 суду невідома, оскільки вона не була присутньою у судовому засіданні, де вирішувався спір.

Рішенням місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2010 року позов задоволено частково. З відповідачів на користь Банку в солідарному порядку стягнуто заборгованість за тілом кредиту і процентам у розмірі 9 694, 66 доларів США, що еквівалентно 76 878 гривням 65 копійкам, та 27 341 гривню 90 копійок пені, а всього - 104 220 гривень 55 копійки, одночасно вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_4 подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Скаргу обґрунтовував тим, що місцевий суд не врахував його матеріальне становище при обчисленні розміру пені, не звернув уваги на відсутність підстав для дострокового погашення усієї суми заборгованості за кредитним договором та припустив численні порушення процесуального права.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду І інстанції залишити без зміни, оскільки суд постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Задовольняючи позов Банку, місцевий суд виходив із того, що між сторонами існують договірні правовідносини, умови якого порушили відповідачі, а тому, відповідно до ст. ст. 525-526, 528, 530, 541, 543, 553 - 555, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України, пункту 3.1. умов кредитного договору та пунктів 1.1. 1.3. договору поруки вони повинні солідарно відповідати за неналежне виконання позичальником зобов`язання і нести негативні наслідки таких його дій.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом І інстанції, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

З кредитного договору № 104-08/МБ від 8 квітня 2008 року та договору поруки від того ж числа (а.с. 8-12, 17-19) вбачається, що на підставі договору ОСОБА_4 взяв у Банка в кредит 12 000 доларів США, який, а також проценти за користування ним, зобов`язувався повернути згідно взаємоузгодженого графіку до 7 лютого 2011 року, проте свого обовязку не дотримався. З вересня 2009 року ОСОБА_4 став оплачувати належні до сплати грошові суми в меншому розмірі, а в наступному взагалі припинив будь-які виплати за договором, фактично відмовившись в односторонньому порядку від зобовязання.

У звязку з цим і відповідно до пункту 6.1. кредитного договору ОСОБА_5 нарахував пеню у розмірі 1 % від суми простроченого платежу. Проте такі дії Банку не вплинули на поведінку позичальника, як не вплинули і вимоги про необхідність належного виконання договору та попередження позичальника та його поручителя про можливість дострокового стягнення заборгованості за порушення умов договору (а.с. 6-7, 84-85).

За такого, відповідно до статей 525, 549-552, 553-555, 625, 1048, 1049, 1054, глави 51 ЦК України, пункту 3.1., 3.4., 6.1. умов кредитного договору та пунктів 1.1.1.3. договору поруки відповідачі повинні солідарно відповідати за неналежне виконання позичальником кредитного зобов`язання і нести негативні наслідки таких його дій, а саме, сплатити неповернуту частину кредиту, своєчасно несплачені проценти за користування ним та за його обслуговування та нараховану пеню.

Оскільки ті у добровільному порядку цього не роблять, то стягнення заборгованих грошових сум за кредитним договором слід провести за судовим рішенням, з урахуванням проведених позичальником платежів за час розгляду справи.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і місцевий суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Що ж до вимоги особи, яка подала апеляційну скаргу, про ігнорування судом його вимоги зменшити розмір пені, то вона не може бути задоволена, оскільки за законом зменшення розміру пені є не обовязком суду, а його правом, і, крім того, вона нарахована Банком і стягнута судом в межах строку позовної давнини та в належному розмірі.

Законних підстав, які б давали суду можливість зменшити розмір пені не встановлено.

Посилання особи, яка подала апеляційну скаргу, на кабальність умов дійсного кредитного договору та порушення судом процесуальних норм, не можуть слугувати для звільнення відповідачів від виконання зобовязань, оскільки перші - не є предметом даного позову, а другі не потягли невірне вирішення спору .

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Судді: