Кіровський районний суд м.Дніпропетровська
справа № 2-342/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2010 р. Кіровський районний суд

м. Дніпропетровська

в складі:

Головуючого- судді: Золотарьової В.К.,

при секретарі: Снаговської М.О.,

за участю представників: ОСОБА_1,

ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3

ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Відділу громадянства,

імміграції та реєстрації фізичних осіб Кіровського РВ ДНУ УМВС України у

Дніпропетровській області про вселення, усунення перешкод у користуванні, визнання

таким, що втратив право користування квартирою та виселення;

а також за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3

ОСОБА_4, ОСОБА_7 (треті особи: Приватний нотаріус ОСОБА_8

Володимирівна, Пята Дніпропетровська державна нотаріальна контора) про визнання

договорів дарування недійсними;

зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_7

Михайлівни (треті особи: Приватний нотаріус ОСОБА_8, ОСОБА_9

ОСОБА_10) про визнання договору дарування недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 з урахуванням додатково заявлених позовних вимог

звернулася у Кіровський районний суд м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_5

ОСОБА_10, ОСОБА_6, Відділу громадянства, імміграції та реєстрації

фізичних осіб Кіровського РВ ДНУ УМВС України у Дніпропетровській області про

вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою, визнання ОСОБА_6 таким, що

втратив право користування квартирою та виселення. ОСОБА_6 та ОСОБА_5

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є власником

квартири АДРЕСА_1 на підставі договору

дарування від 31.07.2001 року. Відповідач по справі, ОСОБА_6, був

власником спірної квартири, відчуження якої він здійснив за договором дарування від

15.03.1996 р. відповідачу ОСОБА_5 і до теперішнього часу є зареєстрованим у квартирі, але

постійно проживає разом із своєю сімєю за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Лісова, буд.

№ 46АДРЕСА_2, і не бажає добровільно знятися з реєстрації за місцем знаходження квартири

позивачки. Вказане призводить до нарахування зайвої платні за комунальні послуги, та

створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою.

Відповідач - ОСОБА_5, є її батьком, з яким її мати - ОСОБА_7

Михайлівна, перебувала у зареєстрованому шлюбі з 30.07.1988 р. по 24.07.2008 р.

Відповідач ОСОБА_5 за договором дарування від 31.07.2001 року здійснив

відчуження спірної квартири на користь позивачки, яка перебувала у малолітньому віці, і

до досягнення нею повноліття здійснював управління належною їй квартирою. У звязку з

припиненням сімейних відносин між ним та матірю позивачки, відповідач ОСОБА_5

переселився до подарованої позивачці квартири, змінив замки на вхідних дверях, та

перешкоджає їй у вселенні до квартири та у користуванні нею.

Відповідач - ОСОБА_6, 06.09.2008 р. самоправно без згоди ОСОБА_9

П.Ю. зайняв належну їй квартиру, чим створив перешкоди у користуванні та розпорядженні

квартирою.

Для усунення перешкод у користуванні квартирою і відновлення порушеного права

власності, відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 необхідно виселити з квартири, та

скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_6І в Відділі громадянства, імміграції та

реєстрації фізичних осіб Кіровського РВ ДНУ УМВС України у Дніпропетровській області.

Відповідач ОСОБА_6 позов ОСОБА_3 не визнав та предявив до ОСОБА_3 та

ОСОБА_7 зустрічну позовну заяву про визнання договорів дарування недійсними. В

обґрунтування зустрічного позову вказував на те, що був власником квартири № 52 по пр.

Кірова, буд. № 64 у м. Дніпропетровську на підставі свідоцтва про право власності на житло

від 10.12.1993 року. 15.03.1996 року за договором дарування подарував вказану квартиру

брату - ОСОБА_5. Підставою для оформлення договору дарування від

15.03.1996 р. була воля їх батька - ОСОБА_11, про те, щоб після його смерті з

метою запобігання суперечок між синами з приводу спадщини, все належне батьку майно

перейшло позивачу ОСОБА_6.

Гарантією виконання волі батька було оформлення договору дарування на користь

ОСОБА_5, за умовою, що ОСОБА_6 буде мати і у подальшому

безстрокове право користування квартирою, а ОСОБА_5 не буде передавати цю

квартиру у власність іншої особи.

ОСОБА_6 проживав у квартирі, а з грудня 2007 року проживає у

квартирі АДРЕСА_1 постійно, вважає її місцем

свого постійного проживання.

В серпні 2008 року ОСОБА_7, повідомила його, що 31 липня 2001 року

ОСОБА_5 уклав договір дарування квартири своїй неповнолітній доньці ОСОБА_9

ОСОБА_4.

Однак йому відомо, що на момент укладення договору дарування його брат ОСОБА_9

ОСОБА_12 був тяжко хворий і знаходився на стаціонарному лікуванні. При розмові з

братом він встановив, що події оформлення договору дарування ОСОБА_5 не

памятає. На теперішній час ОСОБА_3 та ОСОБА_7 спонукають

його покинути квартиру, щоб її продати. Вважає, що він уклав договір дарування квартири з

ОСОБА_5 під впливом помилки, і що обидва договори дарування повинні

бути визнані недійсними. Просить визнати поважними причини пропущення строку

позовної давності у звязку з тим, що про наявність договору дарування від 31.03.2001 року

він дізнався тільки в серпні 2008 року.

Відповідач ОСОБА_5 позов ОСОБА_3 не визнав, предявив до ОСОБА_3 та

ОСОБА_7 зустрічний позов про визнання договору дарування недійсним.

В обґрунтування зустрічного позову він вказував, що є власником спірної квартири

на підставі договору дарування від 15 березня 1996 року. Після укладання вказаного

договору відповідно до домовленості з братом ОСОБА_6 за останнім залишилося право

користування квартирою, і він в ній зареєстрований.

На початку серпня 2008 року після розірвання шлюбу з ОСОБА_7, вона повідомила

його, що 31.07.2001 року він уклав разом з нею договір дарування квартири і показала цей

договір, де обдарована була його донька - ОСОБА_3, а ОСОБА_7 діяла в її

інтересах.

Він - ОСОБА_5, подій оформлення договору дарування не памятає у звязку із

тяжкою хворобою на момент укладення договору, тому, що він дуже хвора людина. В 1998

році звільнився з військової служби до запасу за станом здоровя, що підтверджується

свідоцтвом

З 22 липня до 29 серпня 2001 року він знаходився на стаціонарному лікуванні у

звязку із значним кризовим загостренням гіпертонічної хвороби, інфарктом головного мозку та прогресуючою дісдиркулярною енцефалопатією III ступеню. В лікарні він

опинився внаслідок того, що 22 .липня 2001 р. на вулиці втратив свідомість. При

проходженні стаціонарного лікування у Клінічному обєднанні швидкої допомоги 24. 27 та

28 липня 2001 р. в нього були кризи із значним підвищенням артеріального тиску та

втратою свідомості 24 липня 2001 р. тривалістю 3-4 години. Безпосередньо з лікарні

швидкої допомоги він був переведений у 5 клінічну лікарню.

В момент укладення договору дарування він перебував у такому стані, коли не міг

розуміти значення своїх дій або керувати ними, внаслідок такого стану він не пам'ятає такої

події, чим скористалася на той час його дружина ОСОБА_7, яка є за фахом лікарем.

На теперішній час ОСОБА_7 та донька ОСОБА_3 спонукають його покинути

квартиру. 12 вересня 2008 року він отримав у нотаріуса копію договору дарування. Просить

визнати поважними причини пропущення строку позовної давності в зв'язку з тим. що про

наявність договору дарування від 31.07.2001 р. він дізнався тільки в серпні 2008 року.

Проти зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_5

ОСОБА_12 представник відповідача ОСОБА_3 та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_9

М.М. заперечувала, посилаючись на те, що вказані доводи позивачів є надуманими, ними

пропущений строк позовної давності на предявлення зустрічних позовів.

03.10.2008 року позов ОСОБА_3 був обєднаний в одне провадження із

зустрічним позовом ОСОБА_6 та зустрічним позовом ОСОБА_5

ОСОБА_12 (т.3, а. с. 74).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7

Михайлівна підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові, а

також пояснила, що ОСОБА_5 сам займався переобладнанням спірної квартири з

двокімнатній у однокімнатну, просила позов задовольнити, у зустрічних позовах ОСОБА_6

та ОСОБА_5 - відмовити.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_1, яка дала пояснення у судовому

засіданні, позовні вимоги позивача підтримала у повному обсязі, посилаючись на

обставини, викладені у позові, просила позов задовольнити, у зустрічному позові ОСОБА_9

О.І. про визнання договорів дарування недійсними - відмовити; у зустрічному позові ОСОБА_9

Ю.І. про визнання договору дарування недійсним відмовити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_6 позов ОСОБА_3

ОСОБА_4 не визнав: підтримав свої зустрічні позовні вимоги; повністю визнав зустрічний

позов ОСОБА_5, посилаючись на обставини, викладені у зустрічному позові.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 позов доньки ОСОБА_3

ОСОБА_4 не визнав: підтримав свої зустрічні позовні вимоги; повністю визнав зустрічний

позов ОСОБА_6, посилаючись на обставини, викладені в зустрічному

позові.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_2

Д.С. позовні вимоги позивача ОСОБА_3 не визнав у повному обсязі: позовні

вимоги зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 підтримав, посилаючись на

обставини, викладені у зустрічному позові, просив у позові ОСОБА_3

відмовити: зустрічний позов ОСОБА_5 про визнання договору дарування

недійсним - задовольнити; зустрічний позов ОСОБА_6 про визнання

договорів дарування недійсними - задовольнити.

Відповідач - Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Кіровського

PB ДНУ УМВС України у Дніпропетровській області просить розглянути справу без

участі її представника, про що була надіслана заява (т.1. а. с. 131.187. т.2. а. с. 14).

Третя особа - Пята Дніпропетровська державна нотаріальна контора просить

розглянути справу без участі її представника, про що була надіслана заява (т.1, а. с. 128 ).

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_8 надіслала суду

письмові пояснення та просить розглянути справу без її участі (т.1, а. с. 121).

Вислухавши пояснення представника позивача - ОСОБА_7, представника позивача

ОСОБА_1 Н.1., відповідача ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_2

Д.С., свідків, вивчив матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_9

ОСОБА_4 підлягають задоволенню, а у зустрічному позові ОСОБА_6

ОСОБА_12 та у зустрічному позові ОСОБА_5 слід відмовити з наступних

підстав:

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у малолітньому віці на підставі

договору дарування від 31.07.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО

ОСОБА_8 за реєстром № 1-3614 (т.1, а. с. 7) набула право власності на квартиру № 52

по пр. Кірова, буд. № 64 у м. Дніпропетровську. Відповідно до технічного паспорту після

переобладнання у 2004 році квартира складається з однієї житлової кімнати, площею 10,3

кв. м., загальна площа квартири - 42,7 кв. м. (т. 1, а.с. 8-10).

31.05.2008року ОСОБА_3Ю досягла повноліття і набула цивільну дієздатність у

повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_6 з 21.03.1990 р. є зареєстрованим у вказаній

квартирі (т. 1, а.с. 13). Відповідач ОСОБА_6 був власником квартири № 52 по пр. Кірова,

буд. № 64 у м. Дніпропетровську на підставі свідоцтва про право власності на житло від

20.12.1993 р. (т. 1, а.с. 70). На підставі договору дарування від 15.03.1996 р. відповідач

ОСОБА_6 подарував квартиру відповідачу ОСОБА_5 (т.1, а.с. 32).

Відповідач ОСОБА_6 є власником житлового будинку № 46 по вул.

Лісовій у м. Дніпропетровську на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від

12.08.2008року (т. 1, а. с. 34).

Відповідачу ОСОБА_5, ОСОБА_7 , ОСОБА_3

належить на праві власності квартира АДРЕСА_3 у м.

Дніпропетровську (т. 1, а. с. 102).

24.07.2008року вступило у законну силу рішення Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська від 31.03.2008 р. про розірвання шлюбу між ОСОБА_3

ОСОБА_12 та ОСОБА_7 (т. 1, а. с. 11-12).

Відповідач ОСОБА_5 після розірвання шлюбу з ОСОБА_7 вселився до квартири

№ 52 по пр. Кірова, буд. № 64 у м. Дніпропетровську, яку подарував своїй доньці ОСОБА_9

П.Ю. і без законних підстав проживає у вказаній квартирі без реєстрації місця проживання

(т.1, а. с. 13). У звязку з чим він, згідно із ч. 1 ст. 109, ч. З ст. 116 ЖК України, підлягає

виселенню без надання іншого жилого приміщення як особа, що самоправно, без згоди

власника, вселилася у жиле приміщення.

З пояснень свідків ОСОБА_7, ОСОБА_13 судом встановлено, що 06 вересня 2008

року позивач ОСОБА_3 разом із ОСОБА_7 не змогла увійти до квартири № 52 по пр.

Кірова, буд. № 64 у м. Дніпропетровську, тому що були змінені замки та відповідачі ОСОБА_7

Ю.І., ОСОБА_6 перешкоджали у вселені та користуванні квартирою. У Кіровському РВ

ДМУ УМВД України у Дніпропетровській області була зареєстрована заява ОСОБА_7 №

4512 від 06.09.2008 року про те, що ОСОБА_5 погрожував фізичною розправою та не

пускав в квартиру АДРЕСА_4 (т. 1, а.с. 150).

Відповідно до довідки РЕД № 1 м. Дніпропетровська від 09.09.2008 р.

заборгованість по квартплаті станом на 01.08.2008 р. складає 1163 грн. (т.1, а. с. 14); згідно з

довідкою МКВП «Дніпроводоканал» від 20.11.2008 року заборгованість за воду та послуги

каналізації станом на 01.11.2008 року по квартирі АДРЕСА_5 у м.

Дніпропетровську становить 1128,67 грн. (т. 1, а.с. 151); відповідно до довідки підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» заборгованість за теплову енергію станом на

01.11.2008 року складає 2388,44 грн. (т. 1, а.с.152).

Згідно із ст. 391 ЦК України „власник майна має право вимагати усунення перешкод

у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном . Суд вважає, що

права позивача ОСОБА_3, як власника квартири АДРЕСА_6

у м. Дніпропетровську, порушені відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_5. і підлягають

захисту, оскільки вказаними відповідачами створюються перешкоди у користуванні та

розпорядженні квартирою. ОСОБА_3 підлягає вселенню у квартиру № 52 по пр. Кірова,

буд. № 64 у м. Дніпропетровську, а ОСОБА_14 та ОСОБА_6 мають передати ОСОБА_3

ключі від вхідних дверей вищевказаної квартири та не перешкоджати позивачці у

користуванні та розпорядженні спірною квартирою.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння,

користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право

власності припиняється у разі відчуження власником свого майна, а отже, власник втрачає

свої повноваження по володінню, користуванню та розпорядженню відчуженим майном,

тому з 15.03.1996 року ОСОБА_6 у звязку з припиненням права власності

втратив права володіння, користування та розпорядження квартирою № 52 по пр. Кірова,

буд. № 64 у м. Дніпропетровську.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення

допускається з підстав, установлених законом.

Відповідно до ч. З ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле

приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідач ОСОБА_6 має на праві власності житловий будинок № 46 по вул. Лісова

у м. Дніпропетровську, але не бажає добровільно знятися з реєстрації за місцем

знаходження квартири позивача, що призводить до нарахування зайвої платні за комунальні

послуги та створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця

проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі

остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Таким чином, ОСОБА_6 слід визнати таким, що втратив право

користування квартирою № 52 по пр. Кірова, буд. № 64 у м. Дніпропетровську у звязку з

відчуженням свого майна з 15.03.1996 року.

Оскільки ОСОБА_6І вселився до спірної квартири самоправно, без згоди власника,

відповідно до ст. 109, ч. З ст. 116 ЖК України він підлягає виселенню із з квартири № 52

по пр. Кірова, буд. № 64 у м. Дніпропетровську без надання іншого жилого приміщення із

зняттям з реєстрації за вказаною адресою у Відділі громадянства, імміграції та реєстрації

фізичних осіб Кіровського РВ ДНУ УМВС України у Дніпропетровській області.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3. ОСОБА_7

Михайлівни про визнання договорів дарування недійсними задоволенню не підлягає,

оскільки на момент оформлення договору дарування від 15.03.1996 р., за яким ОСОБА_6

подарував квартиру АДРЕСА_1 брату ОСОБА_5,

предметом вказаної угоди була квартира, яка належала виключно ОСОБА_6, а не його

батьку, ОСОБА_11ГІ.

Позивач розпорядився вказаною квартирою, подарував її брату. Договір дарування

від 15.03.1996 р. не містить умов про надання ОСОБА_6 безстрокового

права користування квартирою № 52 по пр. Кірова, буд. № 64 у м. Дніпропетровську.

ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.08.2008 р.

належить житловий будинок за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Лісова, буд. № 46.

Підстав для визнання договору дарування квартири від 15.03.1996 року недійсним внаслідок

помилки на підставі ст. 56 ЦК УРСР немає.

Про оформлення договору ОСОБА_6 знав у день його підписання, 15.03.1996 р., оскільки був стороною договору. Поважних причин для поновлення строку позовної давності у позивача немає. Відчуження квартири ОСОБА_6 Ю.1. мало місце через пять років після укладення договору дарування від 15.03.1996 року, внаслідок чого вказана обставина не могла вплинути на волевиявлення позивача за зустрічним позовом ОСОБА_6

З моменту оформлення договору дарування від 15.03.1996 р. до предявлення

зустрічної позовної заяви від 20.09.2008 р. пройшло дванадцять років та шість місяців.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР (1963 р.) строк позовної давності було встановлено у три

роки. Ним пропущений строк позовної давності, підстав для поновлення строку позовної

давності у позивача немає. ОСОБА_9 О.1. на те, що про оформлення договору

дарування від 31.07.2001 р. ОСОБА_5 на користь доньки - ОСОБА_3, він дізнався у

серпні 2008 р., суперечить поясненням у судовому засіданні відповідача за зустрічним

позовом ОСОБА_7, про те, що 31.07.2001 р. ОСОБА_6 на своєму автомобілі привіз брата

ОСОБА_5 до приватного нотаріуса за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Леніна, 9, де

ОСОБА_7 чекала свого чоловіка ОСОБА_5 для оформлення договору дарування на

користь доньки.

ОСОБА_6 є неналежним позивачем за позовними вимогами про визнання недійсним

договору дарування від 31.07.2001 р., оскільки він не був стороною цього договору.

Вказаний договір дарування від 31.07.2001 року укладений між ОСОБА_5

та його донькою ОСОБА_3 через представника, ОСОБА_7.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦК УРСР (1963 р.) угода, укладена внаслідок помилки, що має

істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом

помилки.

Позивачем пропущений строк позовної давності на предявлення позову про

визнання недійсним договору дарування від 31.07.2001 р., так як з моменту укладення

цього договору до подання позову (20.09.2008 р.) пройшло більш ніж сім років. Оскільки

істави для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_6

цсутні, норми про позовну давність застосуванню не підлягають.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визнання договору дарування недійсним задоволенню не підлягає,оскільки посилання ОСОБА_5 на те, що в момент укладання договору дарування 31.07.2001 року він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними і внаслідок такого стану він не памятає подій оформлення договору дарування, не знайшли підтвердження у судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 з 22.07.2001 р. по 03.08.2001 року перебував у Клнічному обєднанні швидкої допомоги. З Виписного епікризу вбачається, що порушень психіки у ОСОБА_5 встановлено не було. При прийнятті на лікування: у свідомості, до контакту доступний, орієнтований (т. 1, а.с. 45).

Свідок ОСОБА_15 - лікар-невропатолог неврологічного відділення Клінічного обєднання швидкої допомоги, у якому на лікуванні у період з 22.07.2001 по 03.08.2001 року знаходився ОСОБА_5, надала суду пояснення про те, що розладу психіці у ОСОБА_5 не було.

Представник позивача ОСОБА_7 пояснювала суду, що 31.07.2018 року до приватного нотаріуса для оформлення договору дарування ОСОБА_5 привіз його брат ОСОБА_6 - лікар, ОСОБА_5 бажав подарувати квартиру доньці.

Згідно з письмовими поясненнями приватного нотаріуса ОСОБА_16 від 21.11.2008 року підстав для відмови в посвідченні угоди не було: сторони зявилися для підписання договору, вони повідомили, що договір укладається добровільно (т. 1, а.с.121).

Свідок ОСОБА_17 пояснила суду, що ОСОБА_5 у серпні 2001 року повідомив родичів. що подарував квартиру доньці ОСОБА_3, сам він займався оформленням документів на перепланування квартири та переобладнанням її з двокімнатної у однокімнатну.

ОСОБА_9 ОСОБА_5 на те, що він не памятає подій підписання договору дарування і про те, що 31.07.2001 р. він підписав договір дарування, він дізнався лише у серпні 2008 року, суперечить його рукописним записам 2004 року з приводу переобладнання квартири, в яких він писав, що потрібна копія права власності, засвідчена нотаріусом (ОСОБА_3) - (т.1, а.с.155).

Відповідно до акту № 59 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 17 травня 2010 р. ОСОБА_5 на момент складання договору дарування від 31.07.2001 року яким-небудь психічним захворюванням не страждав і в теперішній час не страждає, за своїм психічним станом у той період часу він міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (т.2,а.с.6-8).

ОСОБА_5 пропустив строк позовної давності на предявлення позову, встановлений ст..257 ЦК України, оскільки уклав договір дарування на користь позивача 31.07.2001 р., а звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання цього договору недійсним 22.09.2008 р., після спливу більш ніж семи років. Оскільки підстави для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відсутні, норми про позовну давність застосуванню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати у розмірі: 21 грн. 25 коп. судового збору та витрати на іформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 03 грн. 75 коп.; з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_18 підлягають стягненню судові витрати: у розмірі 21 грн. 25 коп. судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 03 гривні 75 копійок.

Керуючись ст. 317, п.1 ч. 1 ст. 346, ст. 391 ЦК України, ч. 1 ст. 109, ч. З ст. 116 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 10, 60, 88, ч. З ст. 209 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі.

Вселити ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_5 і ОСОБА_6 передати ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не перешкоджати ОСОБА_3 у користуванні та розпорядженні квартирою № 52 по пр. Кірова, буд.64 у м. Дніпропетровську.

Визнати ОСОБА_6 таким, що втратив право користування квартирою № 52 по пр. Кірова, буд. № 64 у м. Дніпропетровську з 15.03.1996 року.

Виселити ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

Зобовязати відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Кіровського РВ ДНУ УМВС України у Дніпропетровській області зняти ОСОБА_6 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_7.

Виселити ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_8 від 15 березня 1996 року між ОСОБА_6

ОСОБА_12 і ОСОБА_5, та про визнання недійсним договору дарування

квартири АДРЕСА_8 від 31 липня 2001 року7

між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, яка діяла, як законний

представник неповнолітньої доньки ОСОБА_3, на користь ОСОБА_3

ОСОБА_4. залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_7

Михайлівни про визнання недійсним договору дарування квартири № 52 будинку № 64 по

пр. Кірова у м. Дніпропетровську від 31 липня 2001 року між ОСОБА_5 та

ОСОБА_7, яка діяла як законний представник неповнолітньої доньки

ОСОБА_3. на користь ОСОБА_3, - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судові

витрати у розмірі 21 грн. 25 коп. судового збору та витрати на інформаційно-технічне

забезпечення розгляду справи у розмірі 03 грн. 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати

у розмірі 21 грн. 25 коп. судового збору та витрати на інформаційно-технічне

забезпечення розгляду справи у розмірі 03 гривні 75 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області

через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги

протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не

були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати

апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Кіровського районного суду

м. Дніпропетровська В.К.Золотарьова