Справа № 2-76/10
УХВАЛА

"02" вересня 2010 р. суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Серебрякова Т.В., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2010 року Публічне акціонерне товариство „УкрСиббанк" (далі - ПАТ „УкрСиббанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначено, що 19 березня 2008 р. між Банком та ОСОБА_1 було укладено у письмовій формі Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 47 900 (сорок сім тисяч дев'ятсот) доларів США 00 цнт., з кінцевим терміном повернення - 17 березня 2015 р. включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13.9% річних, в обмін на зобов'язання Позичальника вчасно повернути кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених в Договорі та Графіку погашення кредиту та процентів.

В якості забезпечення виконання кредитних зобов'язань між Банком та ОСОБА_1 в той же день був укладений Іпотечний договір, посвідчений ОСОБА_3, приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за №45, згідно якого в іпотеку Банку, як забезпечення кредитних зобов'язань відповідачкою ОСОБА_1, передано нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1), який належить останній на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку, посвідченого Омельчук І.М., приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області 17 травня 2007 р., реєстровий N0807.

Також, в якості забезпечення виконання кредитного договору, був укладений Договір поруки між Банком та відповідачем ОСОБА_2, відповідно до якого останній виступив солідарним боржником по зобов'язанню ОСОБА_1 перед Банком.

ЗО січня 2009 р. між Банком та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №2 до вказаного кредитного договору, відповідно до якої, сторони домовились про перенесення строків виконання зобов'язань Позичальника зі сплати процентів за Договором.

Позичальник зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 17 березня 2020 р., якщо тільки не буде застосований інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору.

В той же день між банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду №1 до договору поруки, відповідно до якої останній надав згоду на зміну основного зобов'язання, що забезпечується Договором.

Посилаючись на те, що Банк у повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання відповідно до умов кредитного договору, а відповідачка ОСОБА_1 незважаючи на це, порушила умови кредитного договору в частині своєчасного погашення кредиту та процентів, в наслідок чого станом на 23 липня 2010 р. утворилась заборгованість за вказаним договором в розмірі 364 838 (триста шістдесят чотири тисячі вісімсот тридцять вісім) грн. 55 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом - 335 876 (триста тридцять п'ять тисяч вісімсот сімдесят шість) грн. 47 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 25 215 (двадцять п'ять тисяч двісті п'ятнадцять) грн. 04 коп., сума пені - 3 747 (три тисячі сімсот сорок сім) грн. 04 коп., позивач просив позов задовольнити, стягнути в солідарному прядку з відповідачів вищезазначену суму, а також судові витрати по справі, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 1 700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп. та оплати витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120 (сто двадцять) грн. 00 коп.

Окрім того, до позовної заяви позивачем додана письмова заява про забезпечення позову, зі змісту якої вбачається, що позивач ПАТ „УкрСиббанк" просить:

накласти арешт на все виявлене майно боржниці ОСОБА_1 (нерухоме та рухоме);

накласти арешт на все виявлене майно боржника ОСОБА_2 (нерухоме та рухоме);

встановити обмеження відповідачам права виїзду за межі України до виконання ними своїх зобов'язань у повному обсязі за Кредитним договором;

В обґрунтування даної заяви зазначено, що підставою для застосування вказаних видів забезпечення позову є порушення відповідачами умов Договору про надання споживчого кредиту №0 від 19 березня 2008 р. й Договору поруки в частині сплати основної суми заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитом. Посилаючись на порушення відповідачами взятих на себе зобов'язань, позивач просив заяву про забезпечення позову задовольнити, оскільки, неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглянувши дану заяву позивача про забезпечення позову, суддя прийшов до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч.З ст.151 ЦПК України).

За правилами п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб.

При цьому, виходячи з правової природи забезпечення позову, під останнім слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача та спрямованих проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати, знецінити або вчинити інші дії, що можуть призвести в майбутньому до певних складнощів при виконанні рішення суду.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №9 від 22 грудня 2006 р. „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", суддя розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Проте, у вказаній заяві позивач не вказує на яке саме майно (рухоме та нерухоме) відповідачів потрібно накласти арешт та місце його знаходження, з відповідним підтвердженням останнього.

Відсутність зазначених відомостей у заяві позбавляє можливості суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення про співмірність виду забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, відповідно до ч.З ст.152 ЦПК України, й про те, що не вжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також робить неможливим виконання такої ухвали.

Окрім того, в іпотеці Банку знаходиться нерухоме майно, що належить боржниці - житловий будинок, який знаходиться за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиці Фрунзе, №21 (двадцять один), за рахунок якого Банк може задовольнити свої вимоги. Так, з доданих до заяви матеріалів вбачається що обумовлений житловий будинок є предметом Іпотечного договору, який був укладений 19 березня 2008 р. між Банком та відповідачкою ОСОБА_1, відповідно до якого встановлена заборона відчуження зазначеного в договорі житлового будинку до припинення дії Іпотечного договору. Доказів на підтвердження що вказаний Іпотечний договір припинено та заборона знята до суду не надано.

Крім того, суд повинен брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені в зв'язку з застосуванням відповідних заходів.

Так, відповідно до ст.ЗЗ Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року (з послідуючими змінами та доповненнями) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на в'їзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у ці. сфері.

Положеннями ст.6 вказаного Закону встановлено, що громадянину України може бути тимчасов: відмовлено у видачі паспорта, або громадянину України, який має паспорт, може бути тимчасово у виїзді з; кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання або він ухиляється від зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

П.8 ст.19 Закону України «Про державну прикордонну службу» від 03 квітня 2003 року встановлене що на Державну прикордонну службу, відповідно до визначених законом завдань, серед іншого, покладається запобігання та недопущення виїзду з України осіб, яких згідно з законодавством тимчасово обмежено у пра; виїзду з України, в тому числі і за дорученням правоохоронних органів. За змістом п.4 ч.1 ст.20 вказаног: Закону, саме на органи Державної прикордонної служби покладено завдання не пропускати через державна кордон України осіб, яким за мотивованим рішенням суду та правоохоронних органів не дозволяється виїзд України або яким тимчасово обмежено право виїзду з України.

Між тим, зі змісту заяви вбачається, що в ній не зазначено доказів щодо наявності у відповідач= "аспортів громадян України для виїзду за кордон та відомостей, що б вказували на їх намір виїхати за мє« Угзаїни.

У відповідності до ч.8 ст. 153 ЦПК України, суд встановивши, що заява про забезпечення позову подана без додержання вимог ст.151 ЦПК України, повертає її заявникові, який не позбавлений можливості повторно звернутися до суду з зазначеним питанням, після усунення вказаних недоліків заяви. Керуючисьст.ст. 151-153,209,210 ЦПКУкраїни, суд, -

УХВАЛИЛА:

Заяву Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - повернути.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя