Ленінський районний суд м. Миколаєва
Справа № 2-3677/2010р.
15 листопада 2010р. Ленінський районний суд м.Миколаєва в складі: головуючого-судді Костюченко Г.С., при секретарі-Орданової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, Управлінню Держкомзему м. Миколаєва про визнання права власності на земельну ділянку,
В травні 2010р. позивачка звернулася до суду з позовом до Миколаївської міської ради, Управлінню Держкомзему м. Миколаєва про визнання права власності на земельну ділянку площею 547 кв.м. по вул.. Скульптора Ізмалкова, 40 в м. Миколаєві. Мотивувала свої вимоги тим, що 28.05.1999р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі - продажу житлового будинку № 40 по вул. Скульптора Ізмалкова в м. Миколаєві, з відповідною частиною господарських будівель та споруд.
Всі суттєві умови договору сторонами були виконані, нерухоме майно передане покупцям, грошові кошти продавцю.
Але, вказаний договір не передбачав відчуження земельної ділянки на якої розтошований житловий будинок.
В звязку з чим просила суд визнати право власності на земельну ділянку площею 547 кв.м. по вул. Скульптора Ізмалкова, 40 в м. Миколаєві на підставі ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.
28 вересня 2010р. Ленінським районним судом м.Миколаєва постановлено рішення по вказаної справі. В задоволенні вимог позивачки відмовлено.
Проте, судом було винесено рішення про відмовлення у позові лише до першого відповідача - Миколаївської міської ради, заливши поза увагою другого - Управлінню Держкомзему м. Миколаєва.
Сторони в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним постановити додаткове рішення.
Відповідно до ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення , може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої - небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення не ухвалено рішення.
28.05.1999р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі - продажу житлового будинку № 40 по вул. Скульптора Ізмалкова в м. Миколаєві, з відповідною частиною господарських будівель та споруд.
На час укладення договору купівлі - продажу нерухомого майна у вигляді житлового будинку право власності на земельну ділянку на якому він розтошований належало ОСОБА_3, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 01 жовтня 1997р.
Договору щодо відчуження земельної ділянки не існує.
Крім того, відповідно до ст.ст. 181,182 ЦК України, ст. 40 ЗК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р., земельна ділянка є нерухомістю, яка може бути передана громадянинові органом державної влади у власність, чи в оренду. При чому, право власності чи користування на таке нерухоме майно виникає лише після обовязкової державної реєстрації.
З урахуванням вищенаведеного, суд не має правових підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи позивача щодо застосування ст. 377 ЦК України, не можуть бути взяті до уваги, оскільки правовідносини виникли в період дії ЦК УРСР (в ред. 1963 р.).
Керуючись ст.. ст.. 47, 48 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) ,ст. 377 ЦК України, керуючись ст.ст. 5. 8, 10, 14, 60, 62, 212, 214, 220 ЦПК України, суд -
В задоволенні позову ОСОБА_4 до Управління Держкомзему м. Миколаєва про визнання права власності на земельну ділянку відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області в порядку, передбаченому ст. 294 ЦПК України.

Суддя: