Апеляційний суд Тернопільської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"2" лютого 2010 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючої - Парандюк ТС,

Суддів ОСОБА_1 і ОСОБА_2,

при секретарі Гачинській М.В.,

За участі апелянта ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в М.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10 грудня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_3 до другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції, третьої особи -Тернопільського управління західного регіонального департаменту АКІБ «Укрсиббанк» про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2009 року ОСОБА_3 пред'явила зазначений вище позов, посилаючись на те, що державним виконавцем другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції 28 липня 2009 року на підставі виконавчого напису та заяви стягувача ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження про стягнення з неї на користь останньої 83000 грн. боргу і накладено арешт на належну їй на праві власності квартиру. Оскільки її квартира перебуває у заставі банку для забезпечення зобов'язання по кредитному договору від 21 червня 2007 року, просила зобов'язати відповідача виключити її з акту опису і арешту майна.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 10 грудня 2009 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, справу передати на новий розгляд, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення апелянта ОСОБА_3, яка підтримує доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що опис і арешт спірної квартири, належної позивачці, проведено державним виконавцем правомірно. Знаходження квартири у заставі не є підставою для виключення її з опису та звільнення з-під арешту з мотивів значного перевищення її вартості в порівнянні з сумою боргу, що дає можливість забезпечити за рахунок заставленого майна вимоги не одного стягувана (заставодержателя).

З такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони суперечать вимогам закону та матеріалам справи.

За правилами ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника та інші цінності... У разі їх відсутності - стягнення звертається на належне боржникові майно, в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання виконавчого напису від 28 липня 2009 року державним виконавцем ДВС № 2 Тернопільського міського управління юстиції 30 липня 2009 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 83000 грн. боргу за договором позики. 21 серпня 2009 року описано та накладено арешт на належну ОСОБА_3 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 у М.Тернополі, ринкова вартість якої значно перевищує суму боргу.

В обгрунтування позовних вимог позивачка ОСОБА_3 посилалась на те, що описана квартира перебуває в заставі банку для забезпечення зобов'язання по кредитному договору від 21 червня 2007 року, який ще не виплачений,тому квартира не може бути реалізована з метою погашення боргу ОСОБА_5, а крім того, вартість квартири значно перевищує суму боргу.

Пославшись при по становленні рішення на ст.52 зазначеного вище Закону, яка, за певних обставин, допускає можливість звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, суд не звернув уваги на вимогу цієї ж норми закону, яка передбачає, що задоволення вимог інших стягувачів може здійснюватись лише за рахунок залишку коштів від реалізованого майна, після повного задоволення вимог заставодержателя.

Однією з підстав відмови у позові суд вказав також відсутність будь-яких заяв з боку заставодержателя щодо неправомірності опису та арешту спірної квартири державним виконавцем. Проте судом це питання теж достатньо не з'ясовано. В останньому судовому засіданні представник Тернопільського управління ЗРД АКІБ «УкрСиббанк» присутнім не був, докази його належного повідомлення про час і місце судового розгляду у справі відсутні.

Разом з тим, на адресу апеляційного суду від нього надійшло пояснення на апеляційну скаргу ОСОБА_3, в якому, з посиланням на ст.572 ЦК та ст.ст.З і 33 Закону «Про іпотеку», зазначено, що в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель має переважне право перед іншими кредиторами цього боржника на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок заставленого майна (воно ж - предмет іпотеки).

Накладення арешту на майно, яке передано в іпотеку АТ «УкрСиббанк», порушує його (іпотекодержателя) переважне право на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки.

Згідно з ч.2 ст.62-1 Закону «Про виконавче провадження» та Законом «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотеко держателями.

Також не взято судом до уваги вимоги ст.62 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачена можливість звернення стягнення на будинок, квартиру, інше нерухоме майно, у разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

З матеріалів справи вбачається, що питання наявності у позивачки ОСОБА_3 будь-яких коштів, цінностей, рухомого майна не з'ясовувалось ні відповідачем (до проведення опису спірної квартири), ні судом під час розгляду справи.

Доводи представника відповідача, що спірна квартира описана тільки з метою забезпечення виконання виконавчого напису в майбутньому, не заслуговують на увагу, оскільки з акту опису й арешту майна від 21 серпня 2009 року вбачається, що описане майно буде передано для реалізації не пізніше 31 серпня 2009 року. Проте, пояснити методику реалізації описаного майна (предмета іпотеки) без згоди іпотекодержателя, враховуючи, що п.6.2. договору іпотеки від 21.06.07 р. передбачено заборону на відчуження спірної квартири і така заборона зареєстрована у встановленому законом порядку, - представник відповідача в судовому засіданні не зміг.

Вказані обставини свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права, які привели до неправильного вирішення спору, тому судове рішення не можна вважати законним і обгрунтованим. Воно підлягає скасуванню.

Враховуючи, що у справі не потрібно збирати або додатково перевіряти докази, обставини справи встановлені судом першої інстанції правильно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, колегія суддів вважає за можливе ухвалення нового судового рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволити.

Керуючись ст.ст.З07,309,316 ЩІК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10 грудня 2009 року скасувати і ухвалити нове, яким позов задоволити.

Виключити з опису і звільнити з-під арешту квартиру АДРЕСА_1 у М.Тернополі, належну на праві власності ОСОБА_3.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий- підпис

Судді- два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Тернопільської області ОСОБА_1