Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-3806/09 Головуючий у 1-й інст. Коломієць
Категорія 38 Доповідач Миніч Т.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2010 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.,

суддів: Павицької Т.М., Заполовського В.Й.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 9 листопада 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Житомирського Державного технологічного університету про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями посадових осіб, встановив:

У квітні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. Просила стягнути з відповідача 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. При цьому заподіяння їй моральної шкоди пов"язувала з тимчасовою реєстрацією в гуртожитку, належному відповідачу, та відмовою у продовженні терміну реєстрації. У зв"язку з неправомірними, на думку позивачки діями відповідача, вона була позбавлена можливості брати участь у виборах та не могла користуватись паспортом для одержання грошового вкладу в Ощадному Банку. Крім того, заподіяння моральної шкоди позивачка пов"язувала з незаконним, на її думку, виселенням 15 лютого 2007 року із гуртожитку. В обгрунтування незаконності виселення позивачка посилалася на покази свідків та акти, які в неї відсутні. Вважала, що відповідачем принижено її честь та гідність, ділова репутація, порушено її житлові права.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 9 листопада 2009 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову до Житомирського Державного технологічного університету про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями посадових осіб за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового - про задоволення її вимог, посилаючись на неповне з"ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи,порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд не звернув уваги на злочинне проникнення в її житло. Для підтвердження цього мав застосувати примусовий привід свідка ОСОБА_3 до суду відповідно до ст.94 ЦПК. Суд не витребував акти, про які вона просила в позовній заяві. Суд також не звернув уваги на те, що з 1 квітня 2002 року до 30 березня 2007 року вона мала недійсний паспорт. Висновок суду про недоведеність неправомірних дій відповідача вважає безпідставним. Суд не розглянув подану нею заяву про відвід судді.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з роз'ясненнями, що викладені в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з"ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність

такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв"язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При цьому, слід враховувати, що відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК обставини, які є підставою заявлених в суді вимог, зобов"язана довести саме та особа, яка на них посилається.

Із змісту поданої до суду позовної заяви вбачається, що свої

вимоги ОСОБА_2 обгрунтовувала неправомірними, на її думку, відмовою в реєстрації та виселенням із гуртожитку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно вважав, що позивачкою не надано доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди неправомірними діями посадових осіб Житомирського Державного технологічного університету.

Зокрема, ОСОБА_2 не надала доказів, які б свідчили про її звернення до відповідача з приводу продовження реєстрації в гуртожитку та про відмову в цьому.

Згідно до ст.63 ЦПК покази свідка ОСОБА_4, допитаної судом, зазначених обставин не доводять, оскільки про них їй особисто не було відомо, а зі слів позивачки.

Доказів, які б свідчили про „злочинне" проникнення у житло та

про незаконне виселення її з гуртожитку позивачка також не надала. Її твердження в цій частині спростовуються постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 12 березня 2007 року, яка є чинною та позивачкою не оскаржена (а.с.14).

Спір про вселення в гуртожиток позивачкою не порушувався.

За наведених обставин суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що підстав для задоволення позову не було.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.209,307,308,313-315 ЦПК України , суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 9 листопада 2009 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: