АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія - договірні Доповідач - Міненкова Н.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

Головуючого судді : Міненкової Н.О.

Суддів - Гальянової І.Г., Ларенка В.І.

При секретарі - Григоренко К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства „ОСОБА_1 Аваль на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства „ОСОБА_1 Аваль, товариства з обмеженою відповідальністю „Моноліт Будівельний альянс про розірвання договору і припинення забов,язань, -

встановила

в лютому 2010 року до суду звернулась позивачка і просила розірвати кредитний договір №-014/1902/74/95522 від 30 листопада 2007 року, укладений між нею та ВАТ „ОСОБА_1 Аваль (далі ОСОБА_1) та зобовязати ТОВМоноліт Будівельний альянс( далі Товариство) погасити в повному обсязі її заборгованість перед банком за вказаним кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на те, що за умовами кредитного договору вона отримала кредит в сумі 296 400 дол. США для використання на придбання майнових прав на нерухомість - приміщення котеджу №-10 за адресою м. Харків, вул. Балакірєва на строк до 2027 року.

До укладення кредитного договору в січні 2006 року ОСОБА_2 уклала договір про участь у будівництві приміщення котеджу з забудовником ТОВ „Моноліт Будівельний альянс, відповідно до договору забудовник за рахунок коштів, отриманих від інвестора - ОСОБА_2 узяв на себе зобовязання збудувати обєкт будівництва зі строком виконання - 4-й квартал 2008 року.

Відповідно до додаткової угоди №-1 до договору про участь у будівництві №-10/1 від 09.01.2006 року передбачений поточний рахунок для здійснення перерахування коштів за участь у будівництво.

30 листопада 2007 року була укладена додаткова угода між Банком, ОСОБА_2 та товариством, відповідно до якого майнові права за договором № 10/к про участь у будівництві від 09.01.20006 року були оформлені в заставу за вищевказаним кредитним договором та передбачено, що у разі дострокового розірвання договору з будь - яких причин Товариство повинно повідомити про це банк та перерахувати про інвестовані ОСОБА_2 гроші на рахунок Банку.

Предявляючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що договір про будівництво було розірвано з причин його невиконання з боку Товариства, а тому вважає, що існують усі підстави і для розірвання кредитного договору та припинення зобовязань через істотну зміну обставин.

В березні 2010 року позивачка змінила позовні вимоги та просила припинити зобовязання її перед Банком за кредитним договором, розірвавши договір та зобовязати Товариство погасити заборгованість ОСОБА_2 перед Банком за кредитним договором.

В травні 2010 року представник позивачки направив до суду уточнення до позову, зазначивши, що фактично додаткова угода за участю трьох сторін: ОСОБА_2, Банку і Товариства є угодою про заміну сторони у зобовязанні (перевід боргу), а тому просив застосувати ч. 2 ст. 213 ЦК України про тлумачення право чину.

Представник Банку проти задоволення позовних вимог заперечував, так як підстави для розірвання договору про надання кредиту відсутні, а тлумачення додаткової угоди №-2, як договір про переведення боргу є безпідставним.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2010 року позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Не погодився з рішенням представник апелянта й у апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та стягнути солідарно з ТОВ „Моноліт будівельний альянс та ОСОБА_2 суму про інвестованих коштів та суму заборгованості за кредитним договором.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції розірвав договір про надання кредиту від 30 листопада 2007 року та зобовязав ТОВ „Моноліт будівельний альянс сплатити заборгованість ОСОБА_2 перед ВАТ „ОСОБА_1 Аваль за кредитним договором, припинивши забов,язання ОСОБА_2 за даним договором. При цьому суд виходив з вимог ст. 520 ЦК "Заміна боржника у зобовязанні та ст. 652 „Зміна або розірвання договору у зв'язку із істотною зміною обставин.

Судова колегія не може погодитися з висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 520 ЦК боржник у зобовязанні може бути замінений іншою особою( переведення боргу) лише за згодою кредитора. Право чин щодо зміни боржника у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання. При переведенні боргу зобовязання за своїм змістом залишається незмінним.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з кредитним договором №- 014/1902/74/95522 від 30 листопада 2007 року, укладеним між ВАТ „ОСОБА_1 Аваль та ОСОБА_2, остання зобовязалася повернути суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом та виконати усі зобовязання в порядку і строки, визначені договором.

Додаткова угода №-2 від ЗО листопада 2007 року до договору №-10/к про участь у будівництві від 09 січня 2006 року, (яка судом визнана, як договір про переведення боргу), передбачала оформлення майнових прав за договором №-10 про участь у будівництві від 09 січня 2006 року в заставу за кредитним договором №0014/1902/74/95522 від 30 листопада 2007 року. Пунктом 1.3 цієї угоди передбачалося у разі дострокового розірвання договору №-10/к від 09 січня 2006 року ТОВ „Моноліт ..Будівельний альянс повинно перерахувати усі проінвестовані ОСОБА_2 кошти в погашення заборгованості інвестора по кредитному договорі. Тобто , дана додаткова угода за своїм змістом не була угодою про переведення боргу за кредитним договором , так як не передбачала усіх зобовязань, які діяли по кредитному договору.

Необгрунтованим в судовому рішенні є посилання на ст. 652 ЦК, яка передбачає зміну або розірвання договору у звязку з істотною зміною обставин за рішенням суду за наявності одночасно чотирьох умов, вказаних у цій статті. Судом не зазначені ці чотири умови , які могли б бути підставою для задоволення позовних вимог про розірвання кредитного договору. Не зазначені ці умови й у позовній заяві позивачки.

Вимоги апеляційної скарги щодо стягнення солідарно з ТОВ „Моноліт будівельний альянс та ОСОБА_2 суми проінвестованих коштів та суми заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають, так як ці вимоги не були заявлені і не були предметом розгляду суду першої інстанції. Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, а в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,309,313.317,319 ЦПК України судова колегія,

ВИРІШИЛА

Апеляційну скаргу ВАТ „ОСОБА_1 Аваль задовольнити частково.

Скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2010 року.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя -

Судді -