Справа №2-12-1638/09 17.03.2010
Справа 22ц 143/10 Суддя першої інстанції Гречана С.І.
Категорія 46 Суддя доповідач Кутова Т.З.
У Х В А Л А

Іменем України

17 березня 2010 року судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.,

суддів: Шолох З.Л.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Бобуйок І.Ф.,

за участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2009 року по цивільній справі за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_3

про

повернення майна з чужого незаконного володіння, стягнення матеріальної та моральної шкоди

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2007 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про повернення майна з чужого незаконного володіння, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позивач зазначав, що з відповідачкою він перебував в зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу в 2004 році відповідачка перешкоджала позивачу в користуванні спільним майном, в тому числі і після його поділу за рішенням суду, що призвело до погіршення якісних властивостей майна його псування та втрату. В наслідок таких неправомірних дій відповідачки останньому заподіяно матеріальну та моральну шкоду.

В подальшому позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та остаточно просив визнати неправомірними дії ОСОБА_3 щодо перешкод в користуванні майном відповідно до переліку, надання нею права користування вказаним майном іншій особі, стягнення матеріальної шкоди за псування майна та вартості частини втраченого майна, витребування з незаконного володіння відповідачки майна, належного позивачу на праві власності та стягнення моральної шкоди.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2009 року позов задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 належне йому майно, а саме мікрохвильову піч, журнальний стіл, столешницю із скла, набір гостинної меблі чорного кольору. Розподілені судові витрати. В іншій частині вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати, а справу повернути в районний суд на новий розгляд, посилаючись на те, що суд не повно зясував обставини спору.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 22 січня 2004 року (а.с. 29). Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

В подальшому між сторонами склалися неприязні стосунки, виникли чисельні житлові спори та спори стосовно користування і розподілу сумісного майна подружжя.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 листопада 2008 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 було розділено сумісне майно подружжя та за кожним із подружжя визнано право власності на Ѕ частину квартири № 138 в будинку № 15 по вул. 1-ша Лінія в м. Миколаєві. Також розподілено побутове майно та кожному з подружжя виділена в натурі його частка. За вказаним рішенням ОСОБА_2 виділено: набір кухонних меблів, холодильник, мікрохвильову піч, два світильника, набір гостинної меблі, дзеркало, радіотелефонний апарат, розкладний диван, крісло-ліжко, журнальний стіл столешниця із скла, крісло мяке, килим-покриття, телевізор.

З пояснень сторін встановлено, що частина майна виділеного ОСОБА_2, а саме мікрохвильова піч, журнальний стіл, столешниця із скла, набір гостинної меблі, на даний час знаходяться в квартирі АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_3 Остання вживала доступні їй заходи щодо передачі вказаного майна позивачу, однак таке, в наслідок взаємних неприязних стосунків та взаємної недовіри, стало неможливим. Тому районний суд обгрунтовано, постановив рішення про покладення обовязку на відповідачку повернути зазначене майно позивачу, оскільки останній є його власником, а у відповідачки, на даний час, така правова підстава відсутня. Вказаний спосіб захисту відповідає інтересам позивача і не протирічить положенням ст. 16 ЦК України.

При цьому, суд вірно виходив з того, що перебування спірного майна у ОСОБА_3 не повязане з її неправомірними діями, так як вказане майно було передано їй судовим виконавцем на зберігання відповідно до акту опису й арешту майна від 12 березня 2007 року. Вказаний акт складено на виконання ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 1 березня 2007 року за місцем перебування на той час вказаного майна в квартирі № 138 в будинку № 15 по вул. 1-ша Лінія в м. Миколаєві без права його відчуження, в той час, як право користування вказаним майном не було заборонено.

В подальшому, в листопаді 2007 року, в звязку зі зміною місця проживання відповідачки, було змінено і місце зберігання майна, про що нею було повідомлено виконавчу службу письмово (а.с. т.1 а.с. 4).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2008 року заборонено вивіз майна, яке знаходилось в квартирі 138 будинку № 15 по вул. 1-ша Лінія, а майно згідно зазначеного переліку передано на зберігання як ОСОБА_3 так і ОСОБА_2

Оскільки частина майна відповідачкою вивезена на іншу адресу до постановлення вказаної ухвали, тобто тоді, коли така заборона не була встановлена судом, такі дії відповідачки не можна вважати неправомірними. До того ж дії по примусовому виконанню вказаної ухвали державного виконавця скасовано постановою 30 серпня 2008 року (а.с. 144 т. 1).

Листи до виконавчої служби про повідомлення місця перебування арештованого майна, звернення до суду про розяснення порядку виконання ухвали від 21 січня 2008 року, листи на адресу позивача про наміри добровільного виконання рішення суду про розподіл майна та його передачу позивачу свідчать про відсутність умислу у відповідачки на порушення майнових прав позивача.

За таких обставин, суд обгрунтовано послався на відсутність правових підстав для відшкодування відповідачкою моральної шкоди, оскільки відсутні її винні дії спрямовані на заподіяння такої шкоди, як то передбачено ст.ст. 386 та 1167 ЦК України.

Суд також вірно зазначив, що позивачем не доведено факт псування окремого майна з вини відповідачки, так як відсутні докази щодо технічного стану майна на час припинення його спільного використання та використання вказаного майна сторонніми особами з дозволу відповідачки.

Доводи апеляційної скарги про зниження вартості майна яким користувалася відповідачка, не можна прийняти до уваги, оскільки його збереження останньою за ухвалами суду не виключало можливість його використання.

Перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення суду, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 312 ЦПК України , судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді