Справа №2-2054/10 16.12.2010 16.12.2010 16.12.2010
Справа № 22ц-8586 /10 Головуючий у 1-й інстанції Агєєва Л.І.
Категорія 51 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

16 грудня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання Кулик О.В.,

за участю:

представника позивачки ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення

Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2010 року

за позовом

ОСОБА_4 до Миколаївського учбово виробничого підприємства Українського товариства сліпих (далі учбово виробниче підприємство) про визнання наказу частково недійсним, стягнення заробітної плати, матеріальної і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2009 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до учбово виробничого підприємства, та неодноразово уточнюючи позовні вимоги остаточно просила про визнання недійсним п.п.1-5 наказу директора підприємства № 19-к від 12 травня 2010 року, поновлення попередніх умов праці, стягнення з відповідача 11434 грн. недорахованої і неотриманої заробітної плати, 304 грн. матеріальної та 10 000 грн. моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначала, що з 2008 року працює завідуючою клубом. В березні 2009 року вона була ознайомлена з наказом про переведення її на скорочений робочий день та пропорційну оплату праці, що було зроблено наказом керівника від 5 травня 2009 року. Однак зміна умов та оплати праці незаконна, оскільки це не погоджено з профспілковим комітетом, не має умов для такої зміни так як її посада фінансується не за рахунок відповідача, а за рахунок УВП УТОС. Оскільки у вказаний вище наказ, іншим наказом директора підприємства № 19-к від 12 травня 2010 року були внесені зміни, вона просила про визнання нього частково недійсним.

Позивачка також вказувала, що внаслідок дій відповідача вона недоотримала заробітну плату, їй завдано майнову шкоду, оскільки вона витратила гроші на придбання ліків, та їй завдана моральна шкода.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позову. На думку апелянта, висновки суду суперечать обставинам справи та вимогам матеріального права.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити рішення суду без змін.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 5 вересня 2008 року прийнята на роботу в учбово виробниче підприємство на посаду завідуючою клубом. Вказане підприємство засновано на власності Українського товариства сліпих (УТОС), на підставі рішення президії УТОС, і є самостійним господарюючим субєктом з правами юридичної особи.

На підставі наказів директора підприємства від 4 березня 2009 року № 9-к про попередження позивачки про запровадження нових умов праці, зміненого наказом № 19-к від 12 березня 2010 року, та № 23-к від 5 травня 2009 року, зміненого наказом № 17-к від 27 квітня 2010 року, ОСОБА_4 з 5 травня 2009 року переведена на роботу з іншими умовами праці. Зокрема, за цими наказами скорочена одиниця завідуючого клубом, введено в штатний розпис з 1 травня 2009 року 0,5 одиниці завідуючого клубом, і на цю посаду переведена позивачка. За новими умовами праці робочий час ОСОБА_4 скорочено з відповідною пропорційною оплатою праці.

Дійшовши висновку, що позивачка погодилася на переведення на роботу з новими умовами праці, оскільки не виявила бажання звільнитися, суд дійшов правильного висновку про те, що трудові права ОСОБА_4 не порушені. У звязку з чим, обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Доводи апелянта про порушення її прав та неправильність висновків суду суперечать доказам у справі, в тому числі висновкам Територіальної державної інспекції праці у Миколаївській області.

Зокрема, у звязку з приписом Територіальної держаної інспекції праці у Миколаївській області від 19 квітня 2010 року, наказами директора учбово виробничого підприємства № 17-к від 27 квітня 2010 року та № 19-к від 12 березня 2010 року змінені згадані накази від 4 березня та від 5 травня 2009 року. Як виходить з листа вказаного органу від 16 серпня 2010 року та акту перевірки дотримання трудового законодавства на вказаному підприємстві від 19 липня 2010 року, підприємство не порушило прав позивачки, яка фактично прийнята на нову посаду за її погодженням, та дотриманням процедури попередження про це за два місяця.

Апелянтом не спростовані вказані висновки суду.

У звязку з викладеним не є обґрунтованими доводи апелянта про неправильність рішення суду в частині стягнення матеріальної шкоди у вигляді витрат на ліки внаслідок дій відповідача. Крім того, позивачкою не надано допустимих та достовірних доказів, що ліки їй призначалися саме внаслідок дій відповідача. Нею надані квитанції про придбання ліків. Однак докази про зв'язок між будь якими діями відповідача та придбанням цих ліків відсутні.

За наведеного безпідставні доводи в апеляційній скарзі про неправильність рішення в частині відшкодування моральної шкоди. З матеріалів справи вбачається, що навмисних дій спрямованих на порушення прав позивачки учбово виробниче підприємство не допускало. Навпаки, при зменшенні прибутку, який підприємство отримує за рахунок виробничої сфери, в якій задіяні інваліди, підприємство намагалося залишити позивачку на роботі, хоча посада завідуючого клубом не відноситься до виробничої сфери. Щодо заробітної плати, то навмисних дій відповідача, направлених на порушення прав позивачки також не було. За згаданих вище обставин, зміна наказів та дії відповідача щодо доплат до заробітної плати позивачки, є достатньою сатисфакцією її моральних переживань.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність згоди профкому підприємства на зміну в організації праці суперечать обставинам справи та вимогам матеріального права, оскільки ОСОБА_4 не була звільнена з роботи, а переведена на іншу. Крім того, питання умов роботи ОСОБА_4 було предметом обговорення профспілкового комітету, який на своєму засіданні 24 листопада 2009 року погодився на збереження змінених умов праці ОСОБА_4

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність умов для зміни в організації праці не можуть бути взяті до уваги.

Змінами в організації виробництва та праці є введення іншої форми організації праці, впровадження нової техніки та технології виробництва, освоєння нових методів праці та інш.( п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів»), а також скорочення штату чи чисельності працівників підприємства, як прямо зазначено в п.1 ст.40 КЗпП. Цей перелік не є вичерпним.

З матеріалів справи вбачається, що зміна організації праці на підприємстві оформлена відповідними наказами, і була застосована у звязку з недостатністю фінансування підприємства та неповного навантаження на працівника невиробничої сфери.

При цьому, прийняття окремого локального чи загального наказу про зміни в організації виробництва та праці, як необхідної та обовязкової умови для подальших змін умов праці, трудове законодавство не передбачає.

Щодо проведення заходів по зміні організації виробництва та праці, а також зміна умов праці окремих працівників, то це є виключною компетенцією власника. Тому їх доцільність судом не досліджується.

Оскільки вимоги щодо незаконності переведення позивачки не задоволені, не має підстав для стягнення за період з травня 2009 року по день ухвалення рішення різниці в заробітній платі за час виконання нижче оплачуваної роботи.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: