Комсомольський міський суд Полтавської області
СПРАВА № 2-90/10
Рішення

Іменем України

19 серпня 2010 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідачів ОСОБА_4,ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Комсомольську цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про поділ будинку, що є спільною частковою власністю та визначення порядку користування земельною ділянкою,

встановив:

В березні 2009 року ОСОБА_7 звернулась до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_8, в якому просить зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні належним їй на праві приватної власності погребом АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання відповідача демонтувати самовільно збудований гараж.

Зазначені вимоги, підтримані позивачем в судовому засіданні, обґрунтовуються посиланням на порушення ОСОБА_8 норм та умов будівництва, всупереч вимогам яких відповідач самовільно побудувала гараж, внаслідок чого була зайнята бетонна стінка і частина поверхневого покриття її погреба, із знищенням його кришки. За посиланням позивача гараж побудований відповідачкою в такий спосіб, що перешкоджає безпосередньому доступу до її погреба.

Уповноваживши відповідним дорученням представляти свої інтереси в суді ОСОБА_9, відповідач до суду не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні обґрунтовуючи заперечення проти позову, ОСОБА_9 зазначила, що позов пред'явлено з надуманих мотивів, побудований ОСОБА_8 гараж не перешкоджає будь-яким чином ОСОБА_7 користуватися погребом, з огляду на що просить в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи - голова гаражного товариства №1 заперечив сам факт користування ОСОБА_7 погрібом протягом останніх 5-ти років. Місце будівництва гаража відвідував особисто, оскільки намагався вирішити конфліктну ситуацію між сторонами, складав відповідні акти обстеження, в т.ч. комісійні, під час складення яких будь-яких перешкод щодо доступу до погребу ОСОБА_7 виявлено не було. Вирішення спору залишив на розсуд суду.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши інші докази, суд вважає, що позов ОСОБА_7 не підлягає до задоволення з таких мотивів:

Судом встановлено, що 04 лютого 1987 року на підставі рішення виконкому Комсомольської міської ради від 15 січня 1987 року № 28 (а.с. 4) ОСОБА_7 був виданий ордер № 1054 про посвідчення права власності ОСОБА_7 на побудований нею погріб НОМЕР_1 в товаристві по експлуатації гаражів та погребів /державна реєстрація права власності ОСОБА_7 на погріб станом на 01 жовтня 2009 року не проведена/, в членстві якого позивач перебувала до 02 вересня 2008 року. 02 вересня 2008 року на засіданні правління гаражного товариства №1 було прийняте рішення, яким позивача було виключено з членів товариства через неуплату членських взносів на протязі останніх 10- ти років (а.с. 70-75).

Голова товариства суду показав, що погребом ОСОБА_7 взагалі не користувалась протягом останніх 5-ти років, а спір з приводу порушення її права користування погребом виник лише після того, як навскоси з її погребом ОСОБА_10 був збудований гараж. Голова показав суду, що неодноразово, за скаргами ОСОБА_7 на місце будівництва приїздили комісії, і в підсумку, після проведення інспекцією ДАБК у Полтавській області позапланової перевірки на забудовника ОСОБА_8 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.97 КУпАП. За висновком комісії забудовником було здійснене самовільне будівництво споруди гаража без дозволу та затвердженого проекту (а.с. 24-26).

Постановою інспекції ДАБК від 28 жовтня 2008 року ОСОБА_8 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.96 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 85 грн. (а.с. 27).

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач послалась саме на факт самовільного будівництва, як доказ її порушеного права на користування погребом.

Разом з тим, в контексті ст.15 ЦК України право на захист порушеного права виникає у особи в разі його порушення, а способи захисту порушеного права прямо передбачені ст.16 ЦК України.

Доводячи суду обґрунтованість заявлених вимог, позивач просить винести рішення про захист поруш енного права шляхом зобов'язання відповідача демонтувати самовільно збудований гараж, тобто припинити дію, яка порушує право.

Судом встановлено, що рішенням виконкому Комсомольської міської ради № 46 від 28 січня 2009 року (а.с. 29) ОСОБА_8 наряду з іншими забудовниками було надано дозвіл на оформлення необхідних документів на збудований на території гаражного товариства АДРЕСА_2. 18 лютого 2009 року Кременчуцьким бюро МБТІ на згаданий гараж НОМЕР_2 було виготовлено технічний паспорт (а.с. 30).

Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, провівши аналіз представлених сторонами доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про відсутність факту порушення права позивача на користування погребом внаслідок самовільно збудованого відповідачем гаража з таких мотивів:

Окрім посилання на самовільне будівництво, наслідки якого усунуті відповідачем на час розгляду справи судом, позивач, без надання будь-яких доказів послалась на ту обставину, що внаслідок будівництва була зайнята бетонна стінка і частина поверхневого покриття її погреба із знищенням його кришки. Крім того, після будівництва гаража в її погребі почала "мокріти стіна".

Обґрунтовуючи заперечення проти позову, представник відповідача надала суду комісійний акт огляду місця розташування погребу ОСОБА_7, згідно з яким будь - яких перешкод в користуванні погребом внаслідок будівництва гаража встановлено не було ( а.с. 38). До матеріалів справи долучена також схема розташування погреба по відношенню до гаража (а.с. 49), із змісту якої не вбачається наявності перешкод для безпосереднього доступу до погреба ОСОБА_7

Факт будь-яких перешкод для користування ОСОБА_7 належним їй погребом внаслідок здійсненого ОСОБА_11 будівництва не підтвердив також голова гаражного товариства - ОСОБА_12, який показав суду, що неодноразово, після початку будівництва, виїжджав на місце, в т.ч. із складанням актів та відповідних схем. Чисельні скарги ОСОБА_7 назвав нічим іншим, як її черговою спробою скаржниці отримати від майбутнього власника гаража компенсацію вартості її погреба.

Аналогічні показання надала суду представник відповідача, яка підтвердила суду, що ОСОБА_8 через безпідставність пред'явленої ОСОБА_7 вимоги відмовилась сплачувати останній компенсацію.

Нарешті, наявність будь-яких візуальних перешкод в користуванні погребом не була виявлена також судом під час огляду доказів на місці їх розташування, що підтверджене в матеріалах справи протоколом огляду погреба та долученими до нього фотознімками.

Приймаючи до уваги положення ст.59 ЦПК України щодо допустимості доказів, та враховуючи, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування /в даній ситуації - порушення норм і стандартів будівництва, з врахуванням того, що позивачу судом роз'яснювались наслідки невчинення процесуальних дій /а.с11/, і не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд вважає, що самі по собі пояснення позивача стосовно допущених відповідачем порушень норм будівництва не є тими доказами, які дають суду підставу дійти висновку про обґрунтованість заявлених вимог і задоволення пред'явленого позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 364 ЦК України, ст.ст. 213, 215 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності право на 281/1000 частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок із господарськими будівлями по АДРЕСА_3 в основній частині житлового будинку загальною площею 17,7 кв.м., яка складається з кухні "1-1" площею 7,8 кв.м. на суму 13 992 грн. та кімнати "1-2" площею 9,9 кв.м. на суму 17 759 грн., нежитлові прибудови: літ."а" - сіни 1 площею 10,9 кв.м на суму 14 913 грн., літ."а-1" - кладова П площею 0,7 кв.м. на суму 958 грн., кладова Ш площею площею 0,7 кв.м. на суму 958 грн., сіни 1У площею 6,8 кв.м на суму 9303 грн., надвірні будівлі: частина огорожі № 1-4 на суму 2714 грн., вимощення 1 на суму 1322 грн., а всього нерухомого майна на загальну суму 66 855 грн.

Виділити ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 в натурі квартиру № 2 в основній частині житлового будинку загальною площею 60,4 кв.м., яка складається з ванни "1-3" площею 2,5 кв.м. на суму 4485 грн., комори "1-4" площею 1,2 кв.м. на суму 2153 грн. коридора "1-5" площею 9,6 кв.м. на суму 17 221 грн., кухні "1-6" площею 4,0 кв.м. на суму 7175 грн, тамбура "1-8" площею 2,0 кв.м. на суму 3 588 грн., кімнати "1-9" площею 9,3 кв.м. на суму 16 683 грн., кімнати "1-10" площею 13,5 кв.м. на суму 24 217 грн., кімнати "1-11" площею 18,3 кв.м. на суму 32 827 грн., надвірні будівлі: сарай літ. "ББ" вартістю 23 342 грн., гараж літ."б" вартістю 7190 грн, сарай літ."б-1 б-н" вартістю 14406 грн., бана літ. "В" вартістю 8003 грн., частина огорожі № 1-4 на суму 4556 грн., вимощення 1 на суму 2251 грн., зливна яма на суму 2918 грн., а всього нерухомого майна на загальну суму 171 015 грн.

Зобов"язати ОСОБА_1 влаштувати окрему вигрібну яму та облаштувати виділену йому частину будинку відповідним приладом обліку спожитої електричної енергії.

Зобов"язати ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 провести розподіл горищного приміщення згідно лінії розподілу будинку без спорудження перегородки, при необхідності влаштувати другий вхід на горище.

Визначити порядок користування земельною ділянкою, виділивши ОСОБА_1 земельну ділянку площею 439 кв.м., ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 відповідно земельну ділянку площею 1316 кв.м. згідно варіанту №2 розподілу домоволодіння за висновком будівельно-технічної експертизи від 30 квітня 2009 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Суддя підпис Т.В.Окунь

З оригіналом вірно: Суддя Т.В.Окунь