Справа № 2 450 /10 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 березня 2010 р. Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2009 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до приватного підприємця ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, відшкодування моральної шкоди. Позивач вказував на те, що з 15 жовтня 2006 р. працював у відповідача на посаді технолога з окладом 1500 грн. щомісячно. За весь час його роботи на вказаній посаді відповідач щомісячно нараховував, але не виплачував йому заробітну плату. В листопаді 2007 р. він звернувся до відповідача з проханням виплатити йому належну заробітну плату, але дізнався про те, що він звільнений з роботи. Посилаючись на те, що такі дії відповідача є незаконними, просив суд поновити його на роботі у відповідача на посаді технолога, стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за весь час роботи за 13 місяців, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В подальшому представник позивача уточнив вимоги позову. Вказуючи на те, що заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем підтверджується виданою 05.11.2007 р. позивачу довідкою, остаточно просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з врахуванням індексу інфляції, три проценти річних, а всього 101218 грн. заборгованості та 19 грн. витрат за статистичну довідку, а також 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Представник позивача також вказував на те, що позивач постійно хворіє, перебував на лікуванні, а тому був позбавлений можливості раніше звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, просив про його задоволення. Відповідач позов не визнав. Вказував на те, що вимоги ОСОБА_4 є безпідставними, оскільки позивач звільнився з роботи за власним бажанням, заробітну плату отримував щомісячно, невиплаченої заборгованості перед позивачем немає. Посилався на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_5 з 15 жовтня 2006 р. працював у відповідача приватного підприємця ОСОБА_2 за трудовим договором на посаді технолога по металоконструкціям. Згідно довідки від 05.11.2007 р. (а.с.5), довідок управління ПФУ в Заводському районі м.Миколаєва заробітна плата позивача становила 1500 грн. щомісячно. 15 листопада 2007 р. позивача звільнено з роботи за власним бажанням. Трудову книжку позивачем отримано в листопаді 2007 р.

Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення- в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі пропуску з поважних причин цього строку, згідно зі ст.234 КЗпП України, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити його.

Як вбачається з матеріалів справи зазначений трудовий спір виник з приводу виплати заробітної плати, компенсації невикористаної відпустки.

Згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.4 постанови від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» якщо цей строк пропущено без поважних причин, у позові з цих підстав може бути відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав трудову книжку ще в листопаді 2007 р. Однак з позовом до суду звернувся лише в жовтні 2009 р., тобто з пропуском строку, передбаченого ст.233 КЗпП України.

При цьому твердження представника позивача про те, що строк пропущено з поважних причин, а саме у звязку з хворобою позивача спростовуються наданими медичними документами про знаходження на лікуванні позивача в березні 2009 р. Доказів про те, що позивач знаходився на лікуванні з часу отримання ним трудової книжки до березня 2009 р. суду не надано.

Посилання представника позивача на наявність нарахованої позивачу, але не виплаченої заробітної плати (існуючої заборгованості ПП ОСОБА_2 перед позивачем), стягнення якої не обмежується строком звернення до суду, суд також вважає необгрунтованим, оскільке зазначене спростовується виданою позивачу довідкою про його заробітну плату та наявними матеріалами справи.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що в позові ОСОБА_4 до ПП ОСОБА_2 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.14, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_4 до приватного підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовити.

Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 11 березня 2010 р. про накладення арешту на транспортний засіб «HONDA CR-V 2,0», номерний знак ВЕ 5047, належний ОСОБА_2 скасувати.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: Н.А. Спінчевська