Справа №2-4-2095/10 17.11.2010
Справа 22 ц 7355/10 Суддя першої інстанції: Яворська Ж.М.
Категорія 27 Суддя доповідач апеляційного суду: Кутова Т.З.
У Х В А Л А

Іменем України

17 листопада 2010 року судова колегія судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.,

суддів: Шолох З.Л.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Голубкіній О.О.,

за участю: позивачки ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві апеляційну скаргу

ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2010 року по справі за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_3

про

стягнення суми боргу

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Позивачка зазначала, що 14 серпня 2007 року з відповідачем вона уклала договір займу 100000 доларів США за умови щомісячної сплати процентів та доходу від діяльності створеного на ці кошти підприємства, а в разі невиконання вказаних умов, ОСОБА_3 зобовязався повернути гроші на вимогу позичальниці.

Оскільки відповідач свої зобовязання не виконав належним чином, позивачка просила стягнути з останнього 800480 грн. суму вказаного боргу, що становить 100000 доларів США на його користь.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2010 року позов задоволено частково. На користь позивачки з ОСОБА_3 стягнуто 559316 грн. 10 коп. в рахунок боргу та розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач просить вказане рішення суду скасувати, а по справі ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_3 взяв у ОСОБА_2 на розвиток бізнесу 100000 доларів США та зобовязався 14 числа кожного місяця сплачувати їй 50 відсотків від доходу фірми «Автовояж». В разі несплати зазначених сум, ОСОБА_3 зобовязався повернути гроші на протязі трьох місяців.

Вказані зобов'язання свідчать про укладення сторонами договору займу, який було оформлено за взаємною згодою сторін в простій письмовій формі шляхом видачі відповідачкою розписки (а.с. 5). Форма обрана сторонами для укладення даного договору, відповідає вимогам 207, 208, 1047 ЦК України, і є належним підтвердженням наявності відповідних договірних відносин між сторонами.

Згідно з загальними умовами виконання зобов'язань, встановлених нормами ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правовими нормами ст. 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Між тим, в порушення наведеної норми відповідач ОСОБА_4 взяті на себе зобовязання не виконав належним чином та суму займу не повернув позивачці в зазначений в договорі строк.

За таких обставин, грошові кошти, отримані відповідачем в наслідок виконання зобовязань позивачкою про передачу йому грошей за договором займу, в звязку зі спливом строку їх повернення, безпідставно утримуються ОСОБА_4, а тому, відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України, підлягають поверненню позивачці.

Враховуючи наведене, районний суд обґрунтовано стягнув на користь позивачки з відповідача 559 316 грн. 10 коп. боргу за договором займу.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, про те, що з позивачкою було укладено договір про сумісну діяльність, не можна прийняти до уваги, оскільки в розписці, виданій ОСОБА_4 позивачці, викладені лише його обовязок щодо повернення грошей останній, і не передбачено участі ОСОБА_2 в можливих витратах та збитках. Також не зазначені інші умови, які необхідні для укладення договору про спільну діяльність, які передбачені ст. ст. 1130, 1131 ЦК України, в звязку з чим вказані норми і не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає що воно відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України , судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий

Судді