Справа № 2 1415/ 10 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 лютого 2010 р. Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», (далі АКБ «Укрсоцбанк»), про визнання недійсною третейської угоди,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АКБ «Укрсоцбанк» кредитного договору частково недійсним.

Позивач вказував на те, що 8 серпня 2008 р. між АКБ «Укрсоцбанк» та ним укладено договір кредиту № 649/763- К763 на купівлю автотранспортного засобу, невідємною частиною якого була визначена в розділі 6 третейська угода. Посилаючись на те, що третейська угода суперечить вимогам закону, просив визнати недійсним розділ 6 Договору кредиту на купівлю автотранспортного засобу від 08.08.2008 р. та виключити його з договору.

В подальшому позивач уточнив вимоги позову. Вказував на те, що третейська угода була укладена ним внаслідок його правової необізнаності, надання відповідачем неповної та недостовірної інформації, порушує його права споживача та позбавляє його права на судовий захист, суперечить вимогам закону, укладена ним внаслідок тиску з боку відповідача. Посилаючись на викладене остаточно просив суд визнати недійсною третейську угоду з цих підстав.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги позову, просили про його задоволення. Представник відповідача, вказуючи на безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 просив в позові відмовити.

В судове засідання 25.02.2010 р. представник відповідача не зявився. Про час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 8 серпня 2008 р. між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 649/763-К763 на купівлю автотранспортного засобу, за умовами якого кредитодавець передав позичальнику кредит у сумі 24229 доларів США.

Відповідно до розділу 6 кредитного договору «Врегулювання спорів» всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути у звязку з укладенням та виконанням положень цього Договору вирішуються шляхом переговорів між Сторонами. У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст..5 Закону «Про третейські суди» домовились про те, що спір розглядається суддями постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Згідно п.7 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» від 11 травня 2004 р. №1701-IV в редакції, що діяла на час укладення сторонами кредитного договору (далі-Закон), третейські суди не можуть розглядати справи, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним судом України.

Відповідно до ч.3 ст.215, ч.2 ст.218, ч.2 ст.651 ЦК України, ч.3 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» справи щодо визнання правочину дійсним, недійсним, розірвання договору, спори щодо захисту прав споживачів розглядаються виключно державними судами України.

В силу ст.5 Закону спір може бути переданий на розгдяд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Таким чином, укладена при підписанні кредитного договору третейська угода, яка передбачає передачу на розгляд постійно діючого третейського суду всіх без виключення спорів, які можуть виникнути у звязку з укладенням та виконанням положень кредитного договору, суперечить вимогам цивільного законодавства. Враховуючи, що третейська угода є різновидом цивільно-правової угоди, то невідповідність її частини цивільному законодавству дає підстави вважати її недійсною у частині передачі на розгляд постійно діючого третейського суду спорів про визнання договору недійсним (дійсним), його розірвання, а також можливі спори на захист прав позивача як споживача фінансових послуг в силу ч.1 ст.203 ЦК України.

Віднесення сторонами на розгляд третейського суду інших спорів стосовно виконання кредитного договору не суперечить актам цивільного законодавства, а тому відсутні підстави визнання всієї третейської угоди недійсною.

При цьому посилання позивача на порушення третейською угодою передбаченого законодавством України права на судовий захист не заслуговують на увагу, оскільки, як розяснено в п.2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (ст.17 ЦПК) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Що стосується посилань позивача на відсутність його волевиявлення при укладенні третейської угоди, укладення її під тиском з боку відповідача, то судом не встановлено, що укладення такої угоди не відповідало внутрішній волі позивача, у звязку з чим вимоги про визнання третейської угоди недійсною з таких підстав є необгрунтованими.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до АКБ «Укрсоцбанк» підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.14, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» про визнання недійсною третейської угоди задовольнити частково.

Третейську угоду, яка укладена ОСОБА_1 та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» при укладанні кредитного договору № 649/763-К763 від 8 серпня 2008 року, визнати недійсною в частині передачі на розгляд постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків спорів про визнання кредитного договору недійсним (дійсним), його розірвання, а також спори про захист прав ОСОБА_1 як споживача фінансових послуг.

В іншій частині в позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: Н.А. Спінчевська