Справа № 2-2717/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2010 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді - Музичук Н.Ю.

при секретарі - Радюк Ю.Ю.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання недійсним кредитно-заставного договору № RОНРААN67621334 від 03.10.2008 року,-

ВСТАНОВИВ:

У позовній заяві позивач просить визнати нікчемним кредитно-заставного договору № RОНРААN67621334 укладений 3 жовтня 2008 р. та стягнути на користь Банку 41 669,94 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 3 жовтня 2008 р., він заключив із ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитно-заставний договір № RОНРААN67621334. За умовами кредитно-заставного договору Банк надає кредит у сумі 11 784,84 дол.США на придбання автомобіля марки ОСОБА_4, загальна вартість автомобіля разом із ПДВ становить 54 995 грн. З умовами укладеного кредитно-заставного договору позивач не погоджується, вважає їх такими, що порушують його права як споживача, оскільки на його думку здійснення розрахунків на території України в іноземній валюті суперечить Закону України «Про Національний банк України». У відповідності до ст.32 Закону України «Про Національний банк України» грошовою одиницею України є гривня, а тому на думку позивача кредитування в іноземній валюті на території України повинно здійснюватися виключно в гривні. Крім того, позивач стверджує, що в договорі відсутні показники курсу курсу долара США на момент здійснення операції по кредиту та відсутнє право позичальника на дострокове погашення кредиту. Позивач також вважає, що стосовно зобов'язання узгоджувати страховика по страхуванню транспортного засобу та обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності з Банком суперечить Закону України «Про конкуренцію».

Згідно наданих суду заперечень, відповідач не визнає позовні вимоги. Вказує, що у відповідності до положень ст.ст. 1054,192 ЦК України та Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 року, кредити можуть бути надані в грошовій одиниці Українни, гривні, так і в іноземній валюті, що виступає предметом зобов'язання. Відповідно ст. 5 вищенаведеного Декрету, ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензії, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою НБУ №275 від 17.07.2001 року, відповідач у випадку укладення кредитного договору діяв на підставі генеральної ліцензії, та відповідного дозволу. Діючим законодавством на час видачі кредиту не встановлено меж та термінів, відповідно до яких вказані операції потребували індивідуальної ліцензії. Спірний Кредитний договір грунтується на положеннях ч.2 ст.533 ЦК України, якою визначено, «якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент у іноземній валют, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом валюти на день платежу.»

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, уточнив вимоги, про визнання договору недійсним, та з аналогічних мотивів, пояснивши, що позивач не мав права здійснювати кредитування в іноземній валюті, а відповідно такий договір у відповідності до ст.215 ЦК України є недійсним.

Представник відповідача позов не визнав, пояснив що діяв у відповідності до чинного законодавства, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ банки мають право залучати та розміщувати іноземну валюту на ринку України, вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» при укладанні кредитного договору відповідачем дотримані, позивач ознайомлений у письмовій формі з умовами кредитування. У задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи суд, дійшов до наступних висновків.

Як встановлено судом, 3 жовтня 2008 р., між сторонами був укладений кредитно-заставний договір № RОНРААN67621334, згідно якого ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 11 784,84 доларів США. Частина кредиту у розмірі 10 827,42 долара США надана з метою придбання позивачем автомобіля марки ОСОБА_4, відповідно до договору купівлі - продажу автомобіля № 714604-Ч393/8 від 02 жовтня 2008 р. та специфікації до договору, де зазначена загальна вартість автомобіля у сумі 54 995,00 грн. Частина кредиту у розмірі 596,50 доларів США надана з метою оплати перших страхових платежів за договором страхування на перший рік кредиту. Частина кредиту у розмірі 6,71 долар США надана з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі. Частина кредиту у розмірі 324,82 долара США надана з метою оплати винагороди за винаголроди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту. Частина кредиту у розмірі 29,39 доларів США надана з метою оплати вартості поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Кредит наданий строком до 2 жовтня 2015 р. із сплатою 15 відсотків річних.

Відповідач виконав свої зобов'язання по кредитно-заставному договору, видавши 11784,84 доларів США шляхом конвертування валюти в гривню та перерахування 54 995 грн. на поточний рахунок продавця - Товариство з обмеженою відповідальністю «СІ ЕЙ АВТОМОТІВ», що не заперечується представником позивача.

З роз'яснень, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», угода може бути визнана недійсною з підстав, передбачених законом, і тому суд в кожній справі повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що перед укладанням договору про надання споживчого кдедиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця і кредитні умови.

Додержання цих вимог відповідачем підтверджується письмовою заявкою позичальника про продаж іноземної валюти від 3 жовтня 2008 року, де зокрема зазначено сума продажу, курс валюти та призначення платежу, а також довідкою про стандартні умови кредитування Приватбанку та ориєнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, де зазначаються різні умови кредивання за вибором позичальника. Додержання вимог підтверджується також змістом кредитно-заставного договору, де міститься вся визначена законами та підзаконними нормативними актами інформація, так зокрема пунком 6.4.2 кредитно-заставного договору передбачено право позичальника на дострокове погашення кредиту.

Доводи позивача про наявність несправедливих умов кредитно-заставного договору № RОНРААN67621334, в пунктах 3.4, який не відповідає вимогам ст.66 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та пунктах 17.1.1, 17.1.3, які не відповідають вимогам Закону України «Про Національний банк України», суд оцінює критично виходячи з наступного.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цимвільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З роз'яснень, які містяться в ч.3 п.7 постанови Пленуму Верхлвного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розггляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що умови договору, що обмежують права споживача порівняно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними.

Згідно ч.б ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі зміни положення або визнання його незійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Відночас, у позовній заяві позивач не просить визнати пункти 3.4, 17.1., 17.1.3 кредитно-заставного договору № RОНРААN67621334 несправедливими та не довів, що у разі їх зміни чи визнання недійсними це зумовить зміну інших положень спірного договору, що є підставою для визнання договору недійсним у цілому.

Доводи позивача про обмеження права позичальника у виборі страхової компанії і визначення саме страхової компанії «Кредо» для обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспорту та страхової компанії «Інгосстрах» для страхування наземного транспорту, що на його думку є неправомірним, не доводиться належними доказами і спростовується умовами цих договорів.

Згідно ст.231 ЦК України правочин, який вчинено особою проти її справжної волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психичного тиску з боку другої сторони або з боку іншої сторони, визнається судом недійсним.

З роз'яснень, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» при вирішення позовів про визнання угоди недійсною суди повинні мати на увазі, що такі вимоги можуть бути задоволені при доведеності факту тиску представника однієї сторони з другою стороною і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невігідних для неї умовах. Доводи позивача, що кредитно-заставний договір укладено у порушення Закону України «Про конкурецію» не доводяться належними доказами.

Доводи позивача, що кредит виданий резидентам Україні в іноземній валюті є безпідставними, виходячи з вимог ст.ст.192, 524 ЦК України, ст.5 декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» , п.2.3 «Положення про прядок видачи банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окретих операцій», затвердженого постановою Правління Національнім Банком України від 17 липня 2001 року № 275, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 серпня 2001 року за № 730/5921, згідно яких за наявності банківської ліцензії та на умовах отримання письмового дозволу НБУ банки мають право залучати та розміщувати іноземну валюту на ринку України.

Згідно дозволу № 23, виданого Рівненській філії ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до ліцензії № 22 та дозволу № 22-1, виданих Національним банком України 04 грудня 2001 року, погодженому з управлінням НБУ в Рівненській області 21 січня 2003 року, відповідач має право залучати та розміщувати іноземну валюту на валютному ринку України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачу у задоволенні позову слід відмовити повністю.

На підставі наведеного, ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.192, 215, 231, 524, 533 ЦК України та керуючиь ст.10,11, 57-60,88, 208,209, 213 -215,218,223,292,294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання недійсним кредитно-заставного договору № RОНРААN67621334 від 03.10.2008 року відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд поданням апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення -протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом Рівненської області.

Суддя Рівненського міського суду Н.Ю.Музичук