справа №2-698/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2010 року

Харківський районний суд Харківської області у складі:

Головуючого судді - Шинкарчук Я. А.

прі секретарі -Корнієць О.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у с. Покотилівка цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до «обласного центру медико-соціальної експертизи» про поновлення порушеного права на соціальний захист -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до «обласного центру медико-

соціальної експертизи» про поновлення порушеного права на соціальний захист, в якій

просить поновити строк судового оскарження рішення органу МСЕК про обстеження

ОСОБА_1 на професійне хронічне захворювання та встановлення стійкої втрати

працездатності від 21.03.2007 року, витребувати у відповідача документацію про

обстеження ОСОБА_1 МСЕК від 23.01.2007 року, встановити та узаконити їй

групу інвалідності довічно, зобов'язати обласний центр МСЕК оформити документально

групу інвалідності, ОСОБА_1 за професійним хронічним захворюванням довічно

стійка втрата працездатності, встановити винних осіб, які причинили ОСОБА_1

душевні страждання, встановити ОСОБА_2 відсоток втрати працездатної

опираючись на Закон України № 238 від 05.08.1998 року «Про порядок встановлення

ступеня втрати професійної працездатності в відсотках, зобов'язати керівника Головного

управління здравоохорони

Свої позовні вимоги мотивуючи тим, що ОСОБА_2 (до одруження Сліпка) В.В.

працювала медичною сестрою в 8-м тубдиспансері (на теперішній час Комунальна

установа охорони здоровя « Міський клінічний протитуберкульозний диспансер № 1». В

звязку з захворюванням туберкульозом 24 квітня 2002 року їй була призначена 2-га група

інвалідності строком на один рік. Рішенням Харківського районного суду Харківської

області від 19.12.2006 року встановлений той факт, що ОСОБА_1 має

професійне захворювання на туберкульоз.

21.03.2007 року ОСОБА_1 була оглянута обласною МСЕК № 1,

встановлено 15 % втрати працездатності в звязку з чим, група інвалідності не встановлена.

З таким рішенням обласного МСЕК № 1 позивач за справою не згодна, в звязку з чим,

змушена звернутись з даним позовом до суду.

До судового засідання зявився представник позивача, який повністю підтримав

позов. Представники відповідача «обласного центру медико-соціальної експертизи» позов не

визнали.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача.,

дослідивши матеріали справи і надані сторонами докази вважає, що в задоволенні

позовних вимог необхідно відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21 березня 2010 ОСОБА_1 була оглянута Обласною

МСЕК № 1 разом з представниками міжрайонної спеціалізованої фтизіатричної МСЕК та

працівниками Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних

захворювань та за наслідками прийнято рішення про встановлення 15 % втрата

працездатності в звязку з професійним захворюванням, що стверджується актом огляду

МСЕК.

Відповідно до п. З Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого

постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009, № 1317, медико-соціальна

експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за

направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення

діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що

підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями,

наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Пунктом 12 вказаного Положення, обласним МСЕК надано право проводити у

складних випадках огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності.

За приписами п. 1.1 Порядку встановлення медико-соціальними експертними

комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким

заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків,

затвердженого наказом Міністерство охорони здоров'я від 22.11.1995 за № 212, на

медико-соціальні експертні комісії (МСЕК) покладено обов'язки встановлення ступеня

втрати професійної працездатності у відсотках потерпілим, яким заподіяно ушкодження

здоров'я, пов'язане з виконанням ними трудових обов'язків.

Отже, проводячи огляд позивача та встановлюючи відсоток втрати працездатності,

відповідач діяв на підставі та в межах повноважень наданих діючим законодавством.

Доводи позивача про незгоду з вказаними висновками відповідача ґрунтуватися

на тому, що вони не відповідати випискам з історії хвороби Харківського клінічного

обласного протитуберкульозного диспансеру, виписки з амбулаторної карти, складеного

Протитуберкульозним диспансером Харківського району 23.02.2007 р.. висновком НДІ

гігієни праці та профзахворювань.

Як вбачається з виписки з амбулаторної карти, складеного Протитуберкульозним

диспансером Харківського району 23.02.2007 р., захворювання позивача визначено за

критерієм ДН-ІІ ст., що згідно з п. 27 Критеріїв встановлення ступеня стійкої втрати

професійної працездатності у відсотках, особливостей працевлаштування хворих та

інвалідів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я від 22.11.95 за N 212,

відповідає 40-60 % втрати працездатності.

Між тим, за висновками обласної МСЕК захворювання позивача відповідає

критерію ДН-І ст., що відповідає 15 % втрати працездатності, з чим і не погоджується

позивач.

За приписами п.п. 3.1, 3.2 вищевказаного Порядку, при встановленні ступеня

втрати професійної працездатності у відсотках МСЕК у кожному конкретному випадку

визначає ступінь та тяжкість порушення функцій організму, а при відсутності органу -

ступінь компенсації втрачених функцій, можливість потерпілим виконувати роботу за

певною професією або роботу однакову за кваліфікацією та оплатою, зокрема, можливість

виконувати роботу в звичайних або спеціально створених умовах за основною професією

чи близькою до неї за кваліфікацією.

Рішення про ступінь втрати професійної працездатності та додаткові види

відшкодування МСЕК приймає на підставі огляду потерпілого, вивчення медичних

документів та результатів функціональних досліджень з урахуванням соціально-трудових

факторів (професії, умов праці, характеру, обсягу виконуваної роботи тощо).

Отже, медичні документи на які посилається позивач і які були надані комісії є

обовязкові для вивчення, на підставі яких, з урахуванням огляду особи комісія приймає

відповідне рішення щодо ступеня втрати працездатності.

Діючим законодавством не передбачено обов'язку МСЕК приймати рішення щодо

розміру втрати працездатності лише у відповідності до висновків інших медичних

установ без врахування інших обставин.

Таким чином, висновки відповідних медичних установ щодо втрати працездатності

не є обовязковими для МСЕК, а мають лише враховуватися для прийняття відповідного

рішення.

Позивач не надала будь-яких доказів в підтвердження незаконності висновків МСЕК, між

тим такий обовязок покладений саме на неї, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України

кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу

своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, суд дослідивши наявні в матеріалах справи документи, надані

позивачем та відповідачем, приходить до висновку, що на підставі наданих позивачем доказів

відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.. ст. 10,11, 60, 61, 209,213,214, 215,218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до обласного центру медико-

соціальної експертизи про поновлення порушеного права на соціальний захист - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 державне мито у сумі 8 (вісім) грн. 50 коп. та

витрати з інформаційно - технічного забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі

37 (тридцять сім) грн. на користь держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його

проголошення до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд

Харківської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час

проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня

отримання копії цього рішення.

Суддя: Я.А.Шинкарчук