Апеляційний суд Вінницької області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ У КРАЇНИ

30 грудня 2010 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Нікушина В.П.

Суддів: Сороки Л.А. Копаничук С. Г.

При секретарі: Мандрик С.В.

За участю представників: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (в подальшому ПАТ КБ «Приватбанк»), Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» (в подальшому ЗАТ «Страхова компанія»ІНГОССТРАХ» за участю третіх осіб на стороні відповідача керуючої Барським відділенням Вінницької філії ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_4, приватного нотаріуса Барського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними правочинів та зобовязання сторін договорів у поверненні незаконно одержаних коштів на їх виконання за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Барського районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2010 року, ухвалене по даній справі. -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась в суд з вказаним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступника ЗАТ КБ «Приватбанк») та ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ».

Мотивуючи позовні вимоги, вона посилалась на те, що 27 березня 2008 року між нею та ЗАТ КБ «Приватбанк» в особі ОСОБА_4, керуючою Барського відділення Вінницької філії ЗАТ КБ «Приватбанк» у приватного нотаріуса Барського нотаріального округу ОСОБА_5 було оформлено договір іпотеки за номером VICWGI НОМЕР_1 на її квартиру, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Даний договір передував укладенню договору іпотечного кредиту, який також був укладений 27 березня 2008 року між нею та ЗАТ КБ «Приватбанк» в особі тієї ж керуючої Барським відділенням ОСОБА_4 за номером VICWGI НОМЕР_1.

За цим договором вона отримала 150 тис. грн. на поліпшення якості житла і зобовязана була повернути кредит до 27 березня 2018 року зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами.

Окрім кредитного договору та договору іпотеки, між нею та ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» були укладені договір страхування майна за номером VICWGI, договір особистого страхування за номером VICWLK та договір поруки, укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6.

При укладенні кредитного договору та оформленні інших документів їй не було створено умов для ознайомлення з змістом цих договорів. При підписанні договорів вона покладалась на запевнення керуючої Барським відділенням ОСОБА_4 і підписала їх.

На виконання умов кредитного договору вона вносила кошти на рахунок №0853, однак Барське відділення Вінницької філії ЗАТ КБ «Приватбанк» без її дозволу і відома почало з 24 квітня 2009 року вносити кошти на інший, невідомий їй рахунок №875.

На виконання умов кредитного договору нею було внесено 117747 грн. 20 коп.

Однак, в квітні 2009 року ЗАТ КБ «Приватбанк» звернувся до неї з позовом про стягнення з неї 150908 грн. 59 коп. шляхом звернення стягнення на квартиру, передану нею під іпотеку.

При ознайомленні з умовами договору іпотечного кредиту і додатку №1 до нього, вона виявила, що в ньому містяться ряд невідповідностей, які ставлять його під сумнів. Згідно домовленостей їй надавався кредит для поліпшення якості житла в сумі 150 тис. грн., а із змісту додатку №1 слідує, що кредит їй надавався для купівлі житла за 200929 грн. з обовязково сплатою нею початкового внеску в сумі 50929 грн.

Ставлячи під сумнів договір іпотеки, вона посилалась на те, що в ньому міститься посилання на укладений договір іпотечного кредиту, який на момент укладення договору іпотеки не був ще укладений.

Щодо договорів страхування майна та особистого страхування то вона вважає, що їх укладено також з порушенням закону, оскільки, на них містяться не оригінальні підписи а факсимільні, а також в них міститься посилання на неіснуючий договір застави.

Вона вважає, що вчинені правочини є недійсними, тому, що їх укладено з порушенням законодавства України.

А саме, її введено в оману керуючою Барського відділення Вінницької філії ЗАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_4 щодо умов і порядку кредитування, передбачених оспорюваним при укладенні договору іпотечного кредиту.

Договір іпотеки, укладений між нею та ЗАТ КБ «Приватбанк» та договір поруки укладений між ОСОБА_6 та ЗАТ КБ «Приватбанк» є похідним від договору іпотечного кредиту і тому визнання недійсним цього договору тягне за собою недійсність похідних договорів.

Окрім цього, позивачка вважає договір іпотеки недійсним тому, що на момент його укладення, ще не був укладений договір іпотечного кредиту на забезпечення виконання якого він приймався.

Договори особистого страхування та страхування майна позивачка вважає нікчемними, оскільки при їх укладенні не дотримано вимог закону щодо їх засвідчення учасниками цього договору, а саме засвідчення їх факсимільними підписами. Ці договори ставляться під сумнів і тому, що в них міститься посилання на неіснуючий договір застави під номером VICWGI НОМЕР_1 від 27 березня 2008 року.

В звязку з тим. що вона виконала за цими договорами певні грошові зобовязання, вона просить також стягнути на її користь з ПАТ КБ «Приватбанк» 121747 грн.20 коп., а з ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» 2411 грн. 16 коп. сплачених нею за страхування майна і 2250 грн., сплачених за особисте страхування.

Рішенням суду першої інстанції позов задоволено в повному обсязі, але з таким рішенням не погодилось ПАТ КБ «Приватбанк» і подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування цього рішення і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване рішення постановлене за невідповідності висновків суду обставинам справи, недоведеності обставин, які вважались судом встановленими та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження цих доводів в апеляційній скарзі наводяться наступні обставини.

Кредитні правовідносини між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» здійснювались на умовах, визначених договором про іпотечний кредит №VICWGI від 27.03.2008 року за яким вона отримала кредит в сумі 150 тис. грн. на поліпшення якості окремої квартири розташованої в АДРЕСА_1.

Згідно п. 1.1. договору позичальник зобов'язувався повернути кредит і сплатити відсотки в розмірі 15% річних, а також інші платежі в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Щодо додатку №1 до договору то відповідач вважає, що він носить інформативний характер і не визначає інших умов кредитних відносин. І тому, посилання позивачки про те, що її було введено в оману щодо умов надання кредиту вважає такими, що є надуманими і не доведеними.

Позов про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» був предявлений до суду 13.04. 2009 року, тому, що вона не виконувала умов договору про щомісячну сплату кредиту та відсотків за користування кредитом.

Лише після предявлення цього позову ОСОБА_3 почала вносити кошти в касу Банку, але суду не надала доказів про точну суму внесених нею коштів. Суд задовольняючи її позовні вимоги про стягнення з Банку 121747 грн. 20 коп., не розраховував доказами того, що ці кошти ОСОБА_3 були внесені.

В апеляційній скарзі зазначається, що висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 не була повідомлена про істотні умови кредитування не відповідають обставинам справи, оскільки, при заповнені ОСОБА_3І анкети-заяви від 11.02. 2008 року вказала, що з умовами кредитування, які були надані їй в письмовій формі, ознайомлена і погоджується. Факт ознайомлення з цими умовами вона підтвердила своїм підписом.

Надання ОСОБА_3 інформації з цього приводу відповідає вимогам ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже. Банк вважає, що за таких обставин суд першої інстанції, застосувавши ст. ст. 203, 228, 230 ЦК України, дійшов помилкового висновку про визнання договору іпотечного кредиту недійсним.

Враховуючи те. що висновки суду про недійсність договору іпотечного кредиту не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на правових нормах, похідний від нього висновок про недійсність договору іпотеки є також помилковим.

Помилковими вважає відповідач висновки суду щодо визнання недійсними договорів страхування через те, що їх посвідчено факсимільним підписом, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України використання факсимільного підпису можливе за письмовою згодою сторін і така згода міститься в тексті оскаржуваних договорів.

Своє волевиявлення ОСОБА_3 щодо укладення цих договорів виявила, оплативши перші страхові суми.

За обставин, наведених в апеляційній скарзі відповідач вважає, що у суду першої інстанції не було жодних правових і фактичних підстав для визнання недійсними укладених договорів та застосування наслідків їх визнання такими.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, представника ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_3 та її представника, перевіривши обґрунтованість доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла такого висновку.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи знайшли своє часткове підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Оскаржуване рішення цим вимогам не відповідає і не може залишатись в законній силі, оскільки доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, їх недоведеності, неправильного застосування норм матеріального права та порушення процесуального права знайшли своє підтвердження.

Відповідно до умов договору іпотечного кредиту №VICWGI від 27.03.2008 року ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 150 тис. грн., які зобовязувалась повернути на умовах і в строки, визначені цим договором зі сплатою 15% річних за користування кредитом.

З умовами отримання іпотечного кредиту ОСОБА_3 ознайомлена і скріпила договір іпотечного кредиту особистим підписом. Дана обставина спростовує її доводи про те, що вона не була ознайомлена з умовами надання кредиту.

Сама ОСОБА_3 підтверджує, що саме в сумі 150 тис. грн. нею був отриманий кредит, без будь-якої сплати початкового внеску у розмірі 50929 грн.

Відповідно до п.1.1. Договору іпотечного кредиту детальний опис загальної вартості кредиту визначений цим договором і додатком №1 до нього в частині щодо визначення суми кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки, затрат на виконання договорів страхування та договорів забезпечення.

Отже, договором про іпотечний кредит визначена дія додатку№1 щодо кредитних відносин між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 і вимога про внесення початкового внеску в сумі 50929 грн. не поширюється на ці правовідносини.

Не відповідають фактичним обставинам справи доводи ОСОБА_3 про те, що договір іпотеки №VICWGI від 27 березня 2008 року є недійсним оскільки його було укладено, ще до укладення основного договору про іпотечний кредит.

Договір іпотеки є похідним від договору іпотечного кредиту і містить в п. 1 відомості про цей договір. Ця обставина підтверджує той факт, що договір іпотечного кредиту передував договору іпотеки.

Безпідставними є посилання ОСОБА_3 на те, що договори її особистого страхування та страхування майна є недійсними оскільки, їх укладено з порушенням письмової форми, а саме ЗАТ «Страхова компанія» ІНГОССТРАХ» завірило їх факсимільним підписом.

ОСОБА_3, звертаючись з заявами про укладення страхування, засвідчувала своїм підписом факт ознайомлення її з Правилами страхування нерухомості, Правилами страхування від нещасних випадків та Правилами страхування здоровя на випадок хвороби. Ці правила передбачають можливість використання факсимільного відтворення підпису уповноваженої особи страхувальника, в даному випадку ЗАТ «Страхова компанія» «ІНГОССТРАХ».

Про укладення страхових договорів і свідчить та обставина, що позивачка за умовами цих договорів внесла страхові платежі і відповідно до ст. 983 ЦК України, саме з моменту їх здійснення, договори страхування набрали чинності.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_3 про те, що страхові договори є недійсними, оскільки, в них міститься посилання на неіснуючий договір застави №VICWGI від 27 березня 2008 року. Такі доводи грунтуються на помилковому тлумаченні окремих видів застав, адже відповідно до ст. 575 ЦК України договір іпотеки №VICWGI від 27 березня 2008 року є одним із видів застави. І тому зазначення його в страхових договорах, як договору застави не впливає на їх законність.

Ставлячи під сумнів законність укладеного договору іпотечного кредиту та похідних від нього договору іпотеки, страхових договорів та договору поруки, позивачка посилалась на ч.1 ст. 215 ЦК України, яка визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 цього ж Кодексу.

На обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилалась на ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦІК України без конкретизації і будь-якого обґрунтування недотримання кожної із цих частин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України, дія якої поширюється на кредитні правовідносини, позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді ним не були отримані від позикодавця.

Досліджені колегією обставини справи вказують на те, що рішення суду ухвалене за відсутності підстав для задоволення позовних вимог при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням вимог ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду.

На підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч.І ст. 1051, ст. 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити .

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2010 року, ухвалене по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» за участю третіх осіб на стороні відповідача керуючої Барським відділенням Вінницької філії ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_4, приватного нотаріуса Барського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними правочинів та зобовязання сторін договорів у поверненні незаконно одержаних коштів на їх виконання скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_3 в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів, починаючи з дня набрання ним законної сили.

Г оловуючий-суддя:

Судді: