Апеляційний суд Житомирської області
Справа №22ц- 8138/10 Головуючий у 1-й інст. Лешко
Категорія 27 Доповідач Миніч Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2010 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів Забродського М.І.,

ОСОБА_1,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_2,

з участю позивачки

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк"

на рішення Коростенського міськрайонного суду від 19 серпня 2010 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

встановив :

У грудні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом. Просила визнати неправомірними дії ПАТ КБ „Приватбанк" (надалі Банк) щодо зміни в односторонньому порядку умов кредитного договору в частині підвищення відсоткової ставки з 16,08 до 27,58% річних, зобов"язати відповідача виконувати попередні умови кредитного договору від 3 серпня 2007 року. При цьому посилалася на те, що у серпні 2007 року вона уклала з відповідачем кредитний договір, за яким взяла кредит в сумі 110000 грн. із зобов'язанням повернення боргу до 31 липня 2037 року та із сплатою 16,08% річних за користування кредитом. З 1 лютого 2009 року відповідач в односторонньому порядку збільшив процентну ставку за користування кредитом до 27,58%. Такі дії відповідача вважала зміною умов договору та такими, що суперечать його умовам. На думку позивачки, в даному випадку зміни повинні бути погоджені обома сторонами. Також вважала, що підвищення процентної ставки суперечить вимогам ст.1056-1 ЦК.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 19 серпня 2010 року позов задоволено. Визнані неправомірними дії публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" щодо підвищення процентної ставки за кредитним договором від 3 серпня 2007 року з 16,08 до 27,58% річних, припинені дії Банку, спрямовані на внесення змін до вказаного кредитного договору щодо підвищення процентної ставки і зобов'язано Банк виконувати умови зазначеного договору. Цим же рішенням із публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" на користь ОСОБА_3 стягнуто судові витрати в сумі 2037 грн.80 коп. та на користь держави 8,5 грн. судового збору.

У поданій апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство комерційний банк „Приватбанк" порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового - про відмову в позові, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд не звернув уваги на ту обставину, що підстави та порядок підвищення процентної ставки передбачені договором. Вважає, що положення ст.1056-1 ЦК на спірні правовідносини не поширюються.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до кредитного договору від 3 серпня 2007 року (в подальшому Договору) публічним акціонерним товариством комерційний банк „Приватбанк" надано ОСОБА_3 споживчий кредит в сумі 110000 грн. терміном до 31 липня 2037 року із сплатою 16,08% річних за користування кредитом (а.с.12-16). Протягом 2007-2008 років умови Договору виконувалися сторонами належним чином.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Договором за договором іпотеки від 3 серпня 2007 року ОСОБА_3 передала в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_1 (а.с.17-21).

Судом встановлено, що з 1 лютого 2009 року Банком було збільшено відсоткову ставку за користування кредитом, наданим позивачці ОСОБА_3, з 16,08 до 27,58%.

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Із змісту ст.47 Закону України „Про банки і банківську діяльність" випливає, що комерційним банкам надано право самостійно визначати процентні ставки як складову частину

кредитної політики банку, але не як підставу для їх зміни в укладеному кредитному договорі. Тобто, банки самостійно визначають процентні ставки для надання послуг клієнтам. Проте зазначена в договорі процентна ставка може бути змінена лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до роз'яснення Національного банку України, викладеного у листі від 4 грудня 2008 року № 47-112/3204-17164 „Про дотримання банками вимог чинного законодавства" стосовно необгрунтованого підвищення банками відсоткової ставки за споживчими кредитами, банком відповідно до ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 мають надаватися вичерпні для позичальників обгрунтування стосовно підстав для підвищення відсоткової ставки.

В даному випадку повідомлення Банку про підвищення процентної ставки з такого обгрунтування не містить (а.с.25).

Тому зміна відсотків за споживчими кредитами у зв'Язку із зміною кредитної політики банку є прямим порушенням п.3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.651 ЦК зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання (ч.1 ст.652 ЦК) .

При цьому зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, який змінюється або розривається (ст.654 ЦК) .

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про надання позивачкою письмової згоди на зміну відсоткової ставки за користування кредитом та про вчинення нею будь-яких дій, що свідчать про визнання такої зміни.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неправомірність дій відповідача щодо підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки, визначеної Договором.

Крім того, відповідно до ст.1056-1 ЦК, яка набрала чинності з 9 січня 2009 року, встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Фактично в період дії зазначеної норми закону відповідачем було підвищено відсоткову ставку, встановлену договором. Тому обгрунтованими є посилання суду на неправомірність дій відповідача також і з урахуванням положень ст.1056-1 ЦК.

За наведених обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Разом з тим, підлягає зміні рішення суду в частині стягнення судових витрат, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.84 ЦПК відшкодуванню підлягають витрати, пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що позивачці було надано правову допомогу ОСОБА_4 як адвокатом чи фахівцем у галузі права та про оплату нею таких послуг. Сам представник позивачки в апеляційному суді пояснив, що брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції на підставі доручення позивачки як її представник. Проте, суд на це уваги не звернув.

За таких обставин підстав для стягнення судових витрат не було.

Керуючись ст.ст. 209,307,309,313,314,316 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" задоволити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду від 19 серпня 2010 року змінити. Зменшити розмір судових витрат, стягнутих на користь ОСОБА_3, з 2037 грн.80 коп. до 37 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Судді: