Справа №2-1554
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2010 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі :

головуючого судді - Скользнєвої Н.Г.,

при секретарі - Голубятниковій І.А.,

за участю представників

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 21 жовтня 2009 року приблизно о 18-19 годині, ОСОБА_4 вигулювала свою собаку породи бультерєр по кличці Крістофер на території спортивного майданчика школи № 98, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без повідка та намордника.

В цей же час, вона гуляла по зазначеному спортивному майданчику разом зі своєю собакою породи пінчер по кличці Джесік.

В процесі вигулу зазначених собак, бультерєр, який належить ОСОБА_4 накинувся на її собаку, яка у декілька разів менша за розмірами та кінологічної характеристиками, та погриз її.

Після зазначеної події вона звернулася до ветеринарної клініки Друг, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де лікарі, обстежиши її собаку, виявили у неї наступні ушкодження: переломи праненевої та ліктьової кісток; розчавлення мяких тканей та сліди від укусів на лобі.

23 жовтня 2009 року у ветеринарній клініці Друг була проведена зазначеній собаці операція в результаті якої останній була ампутована передня лапа та продовжено лікування.

7 грудня 2009 року позивачка звернулася до Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області з заявою про притягнення до відповідальності ОСОБА_4 за вищезазначеним фактом.

Постановою УІМ Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 16 грудня 2009 року в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_4 відмовлено на підставі п.2 ст. 6 КПК України.

Постановою адміністративної комісії при Жовтневій районній адміністрації Запорізької міської ради від 14 січня 2010 року провадження у справі про адміністратвине правопорушення по ч. 1 ст. 154 КпАП України відносно ОСОБА_4 закрито на підставі ст. 38, п.7 ст. 247 КпАП України.

У зв`язку з зазначеними діями ОСОБА_4 , позивачці спричинена матеріальна шкода у розмірі 1260,00 грн, які вона витратила на лікування своєї собаки .

Крім того, зазначила, що діями ОСОБА_4 їй також спричинена моральна шкода, яку вона оцінює у 3800 гривень та яка полягає у тому, що її собака породи пінчер залишилась без ноги та всі її страждання перекладаються на неї та членів родини.

На підставі викладеного, просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 1260 гривень 00 копійок, моральну шкоду в розмірі 3800 гривень 00 копійок та судові витрати по справі.

Позивачка ОСОБА_3 у судовому засіданні на своїх позовних вимогах наполягала в повному обсязі та доповнила їх в частині суми витрат на правову допомогу, остаточно просивши суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 1260 гривень 00 копійок, моральну шкоду в розмірі 3800 гривень 00 копійок, судові витрати на загальну суму 179,50 грн. (з яких: 59,50 грн. судовий збір, 120,00 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи) та витрати на правову допомогу в розмірі 550,00 грн..

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги позивачки підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач по справі ОСОБА_4 у судовому засіданні проти позовних вимог ОСОБА_3 заперечувала в повному обсязі, оскільки вважає, що зазначений інцидент стався також з вини позивачки, оскільки вона вигулювала свою собаку без повідка та намордника. На підставі викладеного, просила суд у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Представник відповідачки по справі ОСОБА_2 у судовому засіданні повністю підтримав позицію свого довірителя та просив суд у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, вивчивши матеріали справи приходить до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 21 жовтня 2009 року приблизно о 18-19 годині, ОСОБА_4 вигулювала свою собаку породи бультерєр по кличці Крістофер на території спортивного майданчика школи № 98, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без повідка та намордника.

В цей же час, ОСОБА_3 гуляла по зазначеному спортивному майданчику разом зі своєю собакою породи пінчер по кличці Джесік.

В процесі вигулу зазначених собак, бультерєр, який належить ОСОБА_4 накинувся на собаку ОСОБА_3 , яка у декілька разів менша за розмірами та кінологічними характеристиками, та погриз її. Зазначений факт не оспорюється сторонами та підстверджуєься постановами УІМ Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 16 грудня 2009 року та адміністративної комісії при Жовтневій районній адміністрації Запорізької міської ради від 14 січня 2010 року. (а.с. 8, 41)

Після зазначеної події ОСОБА_3 звернулася до ветеренарної клініки Друг, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де лікарі, обстежиши її собаку виявили у неї наступні ушкодження: переломи праненевої та ліктьової кісток; розчавлення мяких тканей та сліди від укусів на лобі. (а.с. 10, 53)

23 жовтня 2009 року у ветеренарній клініці Друг була проведена зазначеній собаці операція в результаті якої останній була ампутована передня лапа та продовжено лікування. (а.с. 10)

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогнебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено та не заперечувалось учасниками процесу те, що на лікування собаки породи пінчер по кличці Джесік ОСОБА_3 , як власник останньої, витратила відповідно до наданих суду копій чеків та квітанції 1189,36 грн. (а.с. 10)

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача в частині стагнення з ОСОБА_4 на його користь шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки в розмірі 1260,00 грн. є обгрунтованною але, підлягає частковому задоволенню на суму 1189,36, яка підтверджена наявними в матеріалах справи доказами.

Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення на його користь з відповідача по справі моральної шкоди у розмірі 3800,00 грн., вважаю необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п.5 Постанови).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Як на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди, остання посилається на те, що у звязку з діями відповідача її собака породи пінчер залишилась без ноги та всі її страждання перекладаються на неї та членів родини.

З урахуванням наведеного і виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що вимога щодо відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки, в тому числі позивачем не надано жодного доказу на підтвердження вказаної позовної вимоги.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи відносяться витрати на правову допомогу, надання якої підтверджено квитанціями: № 2 від 28 січня 2010 року на суму 150,00 грн., № б/н від 8 квітня 2010 року на суму 200,00 грн., № б/н від 29.03.2010 року на суму 200,00 грн., наданих суду позивачем по справі.

При подачі позовної заяви до суду позивач по справі сплатив державне мито у розмірі 59 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно технійчний збір у розмірі 120 грн. 00 коп. (а.с. 1-3)

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві прапорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві прапорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, суд стягує з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 13 гривень 98 копійок та витрати на інфориаційно технічне забезпечення в сумі 120,00 грн., а всього 133 гривень 98 копійок.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Сторона відповідача не надала суду жодного доказу в обгрунтування своєї позиції, на підставі чого, суд вважає доводи відповідача та його представника голослівними, у звязку з чим не приймає їх до уваги.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 79, 88 ЦПК України, ст. ст. 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_4 матеріальну шкоду в розмірі 1189 (одна тисяча сто вісімдесят девять) гривень 36 копійок, судові витрати на загальну суму 133 (сто тридцять три) гривні 98 копійок (з них: 13,98 грн. судовий збір, 120,00 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення) та витрати на правову допомогу в сумі 550 (п`ятсот п`ятдесят) гривень 00 копійок, а всього 1873 (одна тисяча вісімсот сімдесят три) гривень 34 копійки.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з поданням її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя Н.Г.Скользнєва