Справа № 2-1663/10
"25" листопада 2010 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Вуїва О.В., при секретарі Кашарайло А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: відділ Державного комітету України із земельних ресурсів у місті Вознесенськ Миколаївської області, про визначення часток в праві спільної сумісної власності та визнання права власності на ? частку земельної ділянки,
В липні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в якій вказував, що 26 лютого 1986 року він за нотаріально посвідченим договором дарування прийняв у дар від ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ? частки житлового будинку №137 по вул. Калініна в м. Вознесенську Миколаївської області та за нотаріально посвідченим договором дарування від 01 лютого 1994 року прийняв у дар від ОСОБА_2 ? частку цього ж будинку.
Вказане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці, площею 0,1000 га., призначеній для обслуговування будинку.
Ділянка зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ним та попереднім власником будинку ОСОБА_6 (після укладення шлюбу ОСОБА_2).
Зважаючи на те, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені та яка належить відчужувачу майна, а відділ Держкомзему у м. Вознесенську у 2010 році відмовив йому в переоформленні на його імя частини ділянки без рішення суду, а тому ОСОБА_1 просив визнати його власником земельної ділянки, площею 0,1000 га., розташованої по вул. Калініна, 137 в м. Вознесенську Миколаївської області.
В подальшому після неодноразових уточнень позивач надав суду уточнений позов в якому просив попередньо визначити частки співвласників земельної ділянки відповідно до їхніх часток в праві власності щодо будинку, а саме визначити, що йому належить ? частки спірного майна, відповідачці ? частка ділянки та просив визнати за ним право власності на належну ОСОБА_2 ? частку земельної ділянки, площею 0,1000 га., розташованої по вул. Калініна, 137 в м. Вознесенську Миколаївської області.
Позивач в судове засідання не зявився, направивши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, судом належним чином про час та місце розгляду справи повідомлена, причину неявки суду не повідомила.
Представник третьої особи відділу Держкомзему у м. Вознесенськ в судове засідання не зявився, направивши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує.
Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки з заяви позивача вбачається, що він не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Судом встановлено, що 26 лютого 1986 року позивач за нотаріально посвідченим договором дарування прийняв у дар від ОСОБА_3., ОСОБА_4, ОСОБА_5 ? частки житлового будинку №137 по вул. Калініна в м. Вознесенську Миколаївської області та за нотаріально посвідченим договором дарування від 01 лютого 1994 року прийняв у дар від ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_4) ? частку цього ж будинку.
Вказане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці, площею 0,1000 га., призначеній для обслуговування будинку.
Ділянка зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ним та попереднім власником будинку ОСОБА_6 (після укладення шлюбу ОСОБА_2).
Земельна ділянка може знаходитись у спільній власності осіб з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЗК України 1990 року (чинної на час набуття спірного майна) громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих обєктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду.
Аналогічним чином регулюється це питання й на час розгляду справи.
Зокрема положення ч. 4 ст. 120 ЗК України та п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вказують на те, що частки в праві власності на земельну ділянку співвласників жилого будинку співвідносяться з розміром їхніх часток у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.
А тому сторонам, як співвласникам будинку, земельна ділянка, призначена для його обслуговування, належала на праві власності в частках, що відповідали часткам в праві власності на будинок.
Відповідно до абз. 3 п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, видкритті після нього спадщини та в інших випадках.
Оскільки без визначення часток в праві власності на земельну ділянку неможливо вирішити іншу вимогу позивача, а тому суд приходить до переконання про обгрунтованість позову в цій частині.
В той же час згідно чинної на час укладення правочину редакції ст. 30 ЦК України (1990 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.
Аналогічне правило викладене п.п. «ґ» п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою №2 від 19 березня 2010 року).
Згідно зазначеної постанови при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалося у договорі відчуження.
Водночас суд враховує те, що попередній власник будинку та спірного майна не заявив своїх прав та жодних вимог щодо земельної ділянки.
Разом з тим позивач дізнався про невизнання своїх прав лише в 2010 році та не має можливості іншим чином, зокрема в адміністративному порядку їх захистити.
Тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а цивільне право позивача підлягає захисту визначеним ним способом.
Керуючись ст.ст. 88, 209, 212, 213, 214, 215, 226, 228, 233 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: відділ Державного комітету України із земельних ресурсів у місті Вознесенськ Миколаївської області, про визначення часток в праві спільної сумісної власності та визнання права власності на ? частку земельної ділянки задовольнити повністю.
Визначити, що ОСОБА_1 належить ? частки, а ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_1) ОСОБА_7 ? частка в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,1000 гектарів, розташовану на території Вознесенської міської ради Миколаївської області та призначену для обслуговування житлового будинку за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Калініна, 137.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку земельної ділянки, площею 0,1000 гектарів, розташованої на території Возенесенської міської ради (призначеної для обслуговування житлового будинку по вул. Калініна, 137 в м. Вознесенську Миколаївської області), що належала ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_1) ОСОБА_7 згідно Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконкому Вознесенської міської ради народних депутатів Миколаївської області за №210 від 17 серпня 1993 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю за №1587.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідачки, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Вуїв О.В.