Київський районний суд м. Одеси
Справа № 2-1601/2010 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2010 рок/ Київський районний суд м. Одеси у складі: головуючого - судді Гниліченко М.В

при секретарі - Марковій О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою, суд-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись цо суду з позовом, яким просять визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка, яка є онукою ОСОБА_2 та племінницею ОСОБА_1, з 10.07.2002 року була зареєстрована та фактично проживала в спірній квартирі разом з бабусею в кімнаті, площею 12 кв.м., однак з 2005 року ОСОБА_4 в спірні? квартирі припинила проживати та до наступного часу проживає разом зі своєю матір»ю та іншими літьми по адресу: АДРЕСА_2, вказаною квартирою вони користуються на умовах оренди. Позивачі вказують, що ні в період проживання, ні після виселення відповідачка не сплачувала комунальні платежі, тобто не несла витрат по утриманню квартири, у зв»язку з зіерненням відповідачки до суду з позовом про встановлення порядку користування спірною квар тирою, позивачі звернулись з зустрічним позовом про зняття з реєстрації та виселення ОСОБА_4 із спірної квартири, однак рішенням Київського районного суду м.Одеси від 31.07.2008 року позов і і вимоги ОСОБА_4 в частині виділення у спільне користування з ОСОБА_2 кімнати, площею 12 кв.м. були задоволені, а в зустрічному позові позивачам було відмовлено. Однак, позивачі вважають, що ОСОБА_4 до спірної квартири не поселилась, будь- яких засобів з приводу вш онання рішення суду не здійснювала, позивачі не чинили її перешкод у вселенні, однак більш шести місяців відповідачка у квартирі не проживає, тобто фактично відповідно до ст.71 ЖК України втратила право користування спірною житловою площею, тому просять їх позовні вимоги задовольнили у повному обсязі.

Відповідачка та її представник ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, відповідачка надала суду з> стрічний позов, яким просила вселити її в квартиру АДРЕСА_3 а саме в житлову кімнату, площею 12 кв.м., зобов»язав ОСОБА_1, ОСОБА_2 Св тлану Пилипівну, ОСОБА_3 не чинити перешкод в користуванні житловим пр шіщенням. В обгрунтування своїх вимог ОСОБА_4 посилається на те, що вона наступного часу змушена проживати в орендованій квартирі разом зі своєю матір»ю ОСОБА_5, яка має на; триманні ще трьох неповнолітніх дітей, тому що на праві власності чи на праві користування будь-1 кого житла у матері немає, а проживати за місцем реєстрації АДРЕСА_4 у л .ОСОБА_6 відповідачці перешкоджають позивачі по справі, які у березні 2008 року фактично незаконно в іселили її з квартири, винесли усі речі в той час коли вона була на роботі, змінили замки, чим створюють перешкоди у проживанні, не дають можливість доступу до житла. Внаслідок таких незаконні їх дій вона зверталась до міліції, до суду, та рішенням якого її разом з бабусею ОСОБА_2 6 ла виділена у спільне користування житлова кімната, площею 12,0 кв.м., однак при виконанні рішеї ня судовим виконавцем було встановлено, що у виконавчому документі не визначені заходи примусового виконання рішення суду, тобто не вказано про вселення, тому вона звернулась до суду з позов( їм, яким просить вселити її у спірну квартиру та зобов»язати позивачів не чинити перешкод.

Позивачі зустрічний позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити.

Суд, вислухавши позчвачів ОСОБА_1, яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника ОСОБА_7, відповідачку ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_4

Н.Є., дослідивши матеріалі даної цивільної справи та матеріали цивільної справи за № 2-2337/2008р, прийшов до висновку про те, що у позовних вимогах ОСОБА_1, яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування житловою п ющею квартири слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_4 про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 19 жовтня 1966 року на підставі ордеру № 2688 від 19 жовтня 1966 року ОСОБА_2 со ОСОБА_8 отримав трикімнатну квартиру АДРЕСА_5 /наступне го часу вул.Комарова/ у м.Одесі на склад сім»ї із п»яти чоловік - ОСОБА_2 - дружин/, ОСОБА_6-сина. та двох доньок - ОСОБА_6/ОСОБА_1/ ОСОБА_9 - позивачка по справі, та ОСОБА_6/ОСОБА_4/ ОСОБА_10, мати відповідачки по справі/а.с.6/.

Наступного часу квгртира не приватизована та в неї зареєстровано шість осіб - позивачі - ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та її неповнолітні діти ОСОБА_11,ОСОБА_11, та відповідачка по справі ОСОБА_4В./а.с.7/. Однак, із пояснень позивачів вбачається, що в квартирі не зареєстровані, а фактично ще проживають чоловік ОСОБА_1 та чоловік ОСОБА_3О./а.с.7/ г Позивачі вказують, що нас гупного часу склався порядок користування кімнатами спірної квартири, відповідно якого в кімнаті площею 16,7 кв.м. проживають позивачка ОСОБА_1 та її чоловік, в кімнаті, площею 14,4 кв.м. проживають ОСОБА_3, її чоловік та неповнолітній син ОСОБА_11,ІНФОРМАЦІЯ_2, в спірній кімнаті, площею 12,0 кв.м. проживають ОСОБА_2 та її , правнучка ОСОБА_11Ю ,ІНФОРМАЦІЯ_3.

Із пояснень відповіла іки ОСОБА_4 вбачається, що приблизно у 2000 році у віці 15 років, будучі школяркою старших класів, вона за згодою бабусі ОСОБА_2 та інших членів сім»ї поселилась проживати разом з нею в кімнату, площею 12,0 кв.м. квартири АДРЕСА_6, а ОСОБА_2 маючи намір піклуватися за онукою, звернулась із заявою до Київської районної адміністрації м.Одеси про встановлення піклування. Розпорядженням Київської районної адміні прації м.Одеси за № 1040 від 01.07.2002 року ОСОБА_2ГІ. була призначена піклувальником над неповнолітньою ОСОБА_4 та вказано, що місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 Г В. визначено за адресою: АДРЕСА_7. За заявою ОСОБА_2 її онучка Є їдкіна Г.В. була прописана на спірну житлову площу у липні 2002 року та стала проживати як член сім»ї наймача, 'а.с.82 «Відповідно ст.65 ЖК України - наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою усіх членів сім»ї, ікі проживають разом з ним, вселити в займане ним приміщенні свою дружину, дітей, батьків, і також інших осіб. На вселення в займане ним жиле приміщення неповнолітніх дітей згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім»ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім»ї права користування житловим приміщенням, якщо при вселенні не було ншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно ст.61 ЦГЖ України - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Обставини, встановле ті судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законне ї сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, до 31 липня 2008 року Київським районним судом м.Одеси було постановлено рішення, відтовідно якого позовні вимоги ОСОБА_4 були частково задоволенні, зокрема зобов >язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні жилим приміщенням квартири АДРЕСА_8 та виділено ОСОБА_4 у спільне користуват я з ОСОБА_2 кімнату, площею 12,0 кв.м. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та Гул .ченко С.П. про виселення ОСОБА_12В. та зобов»язання знятися з місця реєстрації відмовлено. Вкаїане рішення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оскаржили в апеляційному порядку, однак ухвалою колегії судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області вищевказане рішення залишено без змін./а.с.35,42/ Тому, обставини, встановлені вказаним рішенням не доказуються при розгляді даної справи, тобто є преюдиціальними.

Судовим рішенням встановлено і це рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області, що Садк на Г.В. вселена в спірну квартиру за письмовою згодою наймача та усіх членів сім»ї, вона є членом сім»ї, інших угод про порядок користування жилим приміщенням між нею та членами сім»ї наймача не було, тому на підставі ст.65 ЖК України вона набула право користування цим приміщенням нарівні з усіма членами сім»ї, тому суд першої інстанції не знайшов підстав для її виселення.

Позивачі не визнаю1 и зустрічний позов, посилались на те, що тільки бабуся ОСОБА_2 надавала згоду на вселення та тимчасове проживання ОСОБА_4, а на реєстрацію та вселення позивачки була відсутня письмова згода інших членів сім"ї, тобто позивачкою не були дотримані правила про прописку у сирній квартирі, тому в позові їй слід відмовити, однак ці доводи позивачів нічим не підтверджені та с тростовуються наступним.

Відповідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосудця", - наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім"ї наймача /власника/ приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Крім того, відсутність письмової згоди наймача або членів сім"ї наймача на вселення сама по собі не с идчить про ге, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, яки о за обставинами справи безспірно встановлено, що вони фактично надавали таку згоду та не заперечували проти вселення та проживання цих осіб. Із пояснень відповідачки та встановленим судовим рішення від 31.07.2008 року вбачається, що фактично ОСОБА_4 проживала у стірній квартирі на протязі тривалого часу, до того моменту, коли позивачі фактично обмежили її дост /п до квартирі.

У судовому засіданні встановлено, що між сторонами склались вкрай неприємні стосунки, що становиться причиною сварок та звернень до міліції з обох сторін, що підтверджується листами Київського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, про винесення попереджень про недопустимість протиправн ої поведінки як відносно ОСОБА_13 так і відносно ОСОБА_4

Представник відповіді чки вказує, що позивачі чинять перешкоди відповідачки в користуванні житловою кімнатою, плоцею 12,0 кв.м., відмовляються у добровільному порядку вирішити житловий спір, вона не має доступу у квартиру, відсутні ключі, у зв»язку з чим змушена звернутись з позовом про вселення до (уду.

У судовому засіданн позивачі суду пояснили, що в спірній квартирі склався порядок користування житловими іриміщеннями між членами їх сім»ї, які фактично проживають трьома сім»ями, та кожна сім»я займає окрему кімнату, вони розуміють, що ОСОБА_4 має реєстрацію по квартирі, але категорично ; аперечують проти її вселення, проживати разом в однієї квартирі вони не згодні, вказували на те, ще відповідачка у добровільному порядку залишила квартиру, не проявляє інтересу до квартири, не несе витрати по її утриманню, проте не заперечували вирішити мировою угодою цей конфлікт шляхом виплати відповідачці грошової компенсації за її зняття з реєстрації по квартирі, однак матеріально не забезпечені, тому наполягали на задоволенні їх позову, оскільки, на їх думку, ОСОБА_4 не приймала міри по виконанню рішення суду від 31.07.2008 року.

Однак, ці доводи спрос овуються документами, які є в матеріалах справи та поясненнями сторін, зокрема судом встановлено, що ОСОБА_4, яка не має іншого житла, на протязі останніх чотирьох років постійно звер гається до різних інстанцій з приводу захисту її порушених житлових прав - це її за іви та акти з місця проживання, засвідчені КП»ЖКС»Вузівський», це неодноразові звернення з зі явами до Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області/а.с.83/, це неодноразові звернення з позовними заявами до суду - про вселення, про встановлення порядку користування та зобов»язаі іня не чинити перешкоди, це - звернення у січні 2009 році до виконавчої служби з приводу виконані я рішення Київського районного суду м.Одеси від 31.07.2008 року/а.с.39- 41/, а потім у квітні 2009 року з позовом до суду про вселення, який був ухвалою суду від 28.01.2010 року залишений без розгляду, та 05.02.2010 року ОСОБА_4 подає знову позов у даній справі про вселення, тому у суду немає підстав вважати, що ОСОБА_4 втратила інтерес до спірного житлового приміщення, навпаки внаслідок неправомірної поведінки позивачів, які перешкоджають вселенню та проживанню ОСОБА_4 у спірному житловому приміщенні, суд визнає причини не проживання відповідачки поважними та такими, що не дають підстав визнати відповідачку такою, що втратила право користу ?ання житловим приміщенням спірної квартири.

Відповідно ст.71 ЖК України - особи втрачають право користування житловим приміщення, якщо вони без поважних пр ичин не проживають у житловому приміщенні понад шести місяців.

Доводи позивачів пр з те, що між членами їх сім»ї склався порядок користування спірною квартирою, тому не має можливості виділити позивачки у користування житлову кімнату, площею 12,0 кв.м., суд не може п жйняти до уваги, оскільки такий порядок явно ущемляє права іншого користувача спірної квартири та обмежує його право користування спірною квартирою.

При вирішенні цього спору суд приймав до уваги і той факт, що при отриманні спірної квартири у 1966 році в сю ад сім"ї входили діти основного наймача ОСОБА_2, в тому числі і мати відповідачки ОСОБА_14, на яку приходилась частка житлової площі у спірній квартирі, тому була отримана квартира, які складається саме із трьох кімнат.

Доводи позивачів про те, що до спірної квартири поселились та проживають інші члени сім»ї- чоловіки позивачів, та інтереси яких потрібно враховувати при визначенні порядку користування квартирою, суд до уваги не приймає, тому шо право користування житловими приміщенням." квартири належить виключно користувачам цієї квартири, а не членам їх сім»ї, які не Я користувачами, так як н; зареєстровані по квартирі та фактично мають статус тимчасових мешканців.

Суд не приймає до уваги надані позивачами шість актів про факт непроживання ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_9, датована 22.01.2009 року, 28.02.2009 року, 9.04.2009 року, 26.04.2009 року, 21.05.2009 року, 29.07.09 року, у зв»язку з тим, що у судовому засіданні встановлено та не оспорюється ОСОБА_4 той факт, що вона! дійсно з 2008 року по наступний час не має можливості проживати в спірній квартирі, так як позивачі категорично заперечують проти її проживання в квартирі, винесли її речі, змінили замки, чим фактично перешкоджають в проживанні і вказані факти підтверджено рішенням Київського районного суду м.Одеси ві і 31.07.2008 року, тому акти про непроживання відповідачки у 2009 році не мають правового значеная по справі./а.с. 16-21/

На підставі викладене го, суд приходить до висновку про те, що у суду не має законних підстав І обмежити право користуватня відповідачки житловим приміщенням спірної квартири, ОСОБА_4 доказала свої зустрічні позовні вимоги, тому суд вважає можливим вселити відповідачку в квартиру № 43 будинку 10/1 по вуї .Комарова у м.Одесі, так як позивачі фактично незаконно користується повністю усією квартирок, чим порушується право відповідачки, як користувача квартири, а у задоволенні вимоги позивачів про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування - відмовити.

Керуючись ст.ст.64,6:>,71,72 ЖК України ст. ст. 213-215, 218, 223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позовних вимога:: ОСОБА_1, яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування житловою площею квартири № 43 будинку № 10/1 по ву т.Комарова у м.Одесі - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_4 про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою - задовольнити.

Вселити ОСОБА_4 в квартиру N° 43 будинку N° 10/1 по вул.Комарова у м.Одесі, а саме в житло: іу кімнату, площею 12 кв.м., зобов»язав ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 не чинити перешкод в користуванні житловим приміщенням.

Суддя:

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суд м.Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.В.Гниличенко