Справа №2-3973/10 06.10.2010 06.10.2010 06.10.2010
Справа № 22ц-7898/10 Суддя 1-ї інстанції: Кваша С.В.
Категорія 50 Доповідач апеляційного суду: Буренкова К.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Вовненко Г.Ю.,

суддів Буренкової К.О., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання Петровській О.С.,

за участі відповідача і його представника ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 і ОСОБА_4

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 липня 2010 р., ухвалене за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_4 і орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,

встановила:

В лютому 2010 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_4 і орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позивачка зазначала, що відповідач є батьком малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте з 2007 р. від виховання та матеріального утримання дитини ухиляється, тривалий час з дитиною не спілкується. В зв'язку з чим син знаходиться на її (позивачки) вихованні та утриманні.

Посилаючись на наведені обставини. ОСОБА_3 просила суд позбавити відповідача батьківських прав та стягнути на її користь із відповідача аліменти на утримання дитини.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 липня 2010 р. позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі ? частини усіх його видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 лютого 2010 р. і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 просять рішення суду в частині відмови в позбавленні ОСОБА_5 батьківських прав скасувати і ухвалити рішення про задоволення цих вимог. Відповідачка посилається на те, що судом неповно з'ясовані дійсні обставини справи, дана неналежна оцінка наявним у ній доказам, у зв'язку з чим суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Перевіривши матеріалами справи доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між ними розірвано в квітні 2009 р. Після розірвання шлюбу вони проживають окремо. Згідно довідки житлово-експлуатаційної дільниці №6 від 16 березня 2010 р. малолітній ОСОБА_6 проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні.

Відповідно до ст. 164 СК підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Наполягаючи на задоволенні позову, ОСОБА_3 зазначала, що відповідач дитиною не цікавиться, матеріальної допомоги на її утримання не надає.

Згідно роз'яснень, викладених у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей: не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу: не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом встановлено, що відповідач з 2001 р. працює в центрі механізації колійних робіт Одеської залізниці, де з 2006 р. займає посаду машиніста колійної машини 5-го розряду. Згідно характеристики, виданої цим підприємством, за місцем роботи він характеризується позитивно. Сертифікат, виданий 28 травня 2010 р. Новоодеською центральною районною лікарнею, свідчить про те, що на обліку в наркологічному диспансері він не перебуває.

Як видно із змісту постанови Новоодеського РВ УМВС України у Миколаївській області від 10 грудня 2009 р. та висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 14 липня 2010 р., позивачка чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні з дитиною. Крім цього, вказаною постановою райвідділу міліції встановлено, що до вересня 2009 р. відповідач надавав позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини.

Встановивши наведені обставини, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачка не довела факт ухилення відповідача від виконання обов'язків по щодо виховання та утримання дитини за умови його винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов'язками. А тому обґрунтовано відмовив їй у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав.

Апеляційна скарга не містить доводів, які спростовували б висновки суду.

Оскільки рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, то підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 липня 2010 р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

Головуючий Судді