Справа № 2-5042/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2010 року м.Рівне

Рівненський міський суд

в особі головуючого

судді Кухарця В.М.

при секретарі судового засідання Дадичиній Н.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк" про визнання кредитного договору удаваним правочином, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Рівненський міський суд з позовом до ПАТ "Західінкомбанк", в якому просить визнати удаваним правочином кредитний договір №2612-1 від 26 грудня 2007 року, укладений між ним і відповідачем, вказуючи, що цей правочин було вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме - що кредит на придбання житла у розмірі 7 8 522 доларів СІЛА він отримав від банку не в іноземній валюті, а в національній валюті України - гривні у розмірі 396536,10 грн. У зв'язку із зазначеним, просить визнати кредитний договір №2612-1 від 26 грудня 2007 року кредитним договором щодо надання кредитором - ПАТ "Західінкомбанк" позичальнику ОСОБА_1 кредиту на придбання житла у розмірі 396536,10 грн. на умовах, визначених у цьому кредитному договорі.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та з мотивів, наведених ним у позовній заяві, просить задовольнити позов у повному обсязі, про що також надав суду письмові пояснення. За його клопотанням, будучи допитаним як свідок, - ОСОБА_1 дав суду показання про те, що 26 грудня 2007 року у касі ПАТ "Західінкомбанк", після підписання договору, готівкових коштів в іноземній валюті у розмірі 78522 доларів СІЛА він не отримував. Не отримував також готівки і в гривнях, оскільки ці кошти в сумі 396536,10 грн. (як еквівалент 78522 доларів СПІА за курсом НБУ станом на 26.12.2007 р.) були банком перераховані з його поточного рахунку на рахунок ФФБ "Мій дім" в якості частки на фінансування будівництва його квартири. Що стосується підписаної ним 26 грудня 2007 року заяви №923 на видачу готівки - 78522 доларів СIА (а.с.108, оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні), то вказану заяву він дійсно підписав, однак наголосив на тому, що цих коштів на руки не отримав, оскільки вони у гривневому еквіваленті були перераховані банком для фінансування будівництва квартири. Укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, усвідомлював, що цей акт носить формальний характер, так як насправді валюта тут виступала не як засіб платежу, а як еквівалент національної валюти України, необхідної для використання кредиту за цільовим призначенням - придбання житла.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та в -бґрунтування заперечень ПАТ "Західінкомбанк" пояснив, що позивач -відомо підписав кредитний договір №2612-1 від 26 грудня 2007 року, знаючи, що бере кредит на придбання житла у доларах США. При цьому, ОСОБА_1 був ознайомлений з інформацією про умови кредитування а.с.70), згідно яких мав можливість отримати кредит як в іноземній, гак і в національній валюті України, тобто мав право вибору.

З'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд -ійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав.

З пояснень позивача ОСОБА_1, як свідка, та досліджених судом копій документів, як письмових доказів, вбачається, що 24 грудня 2007 року між управителем - ТзОВ КБ "Західінкомбанк" в особі керуючого Рівненською філією ОСОБА_4 (на даний час - ПАТ "Західінкомбанк") , генпідрядником - ТзОВ "Реноме-Євробуд" та довірителем - ОСОБА_1 був укладений договір №2412-1 від 24.12.2007 р. про участь у фонді фінансування будівництва "Мій дім" (а.с.11 - 25). Згідно зазначеного договору позивач сплатив через касу ТзОВ КБ "Західінкомбанк" на рахунок ФФБ "Мій дім" власні кошти в сумі 101000 грн., що підтверджується Свідоцтвом про участь у ФФБ "Мій дім" №2412-1 від 24 грудня 2007 року, квитанцією банку №822 від 24 грудня 2007 року та платіжним дорученням №823 від 24 грудня 2007 року (а.с.2б, 28, 30) . В свою чергу, ФФБ "Мій дім" отримав від позивача кошти з метою фінансування об'єкту інвестування - трьохкімнатної квартири №42 в житловому будинку №9 по вул.Тиха в м.Рівне, загальною площею 81,16 кв.м.

Оскільки перший внесок у ФФБ "Мій дім" ОСОБА_1 зробив у гривнях, поточний рахунок у банку відкрив також у гривнях (а.с.8 - 10), фінансування будівництва здійснювалося у гривнях, то 26 грудня 2007 року ним на ім'я банку була подана заява на отримання відповідного кредиту з метою придбання житла (а.с.91, 92) . Проте, перед підписанням кредитного договору працівники банку повідомили його, що для отримання кредиту в гривнях необхідно підписати кредитний договір у валюті СІЛА. Він погодився на цю пропозицію, розуміючи, що фактично отримає кредит у гривнях і будівництво квартири профінансується у гривнях.

Того ж дня позивачем був укладений з відповідачем кредитний договір №2612-1 (а.с.39, 40), на підставі п.1.1 якого ОСОБА_1, як позичальник, повинен був отримати кредит на придбання житла в сумі 78522 долари США зі сплатою 13% річних. Відповідно до п.3.1.2 кредитор зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти на умовах, визначених даним договором, і видати готівкою з каси кредитора, чи перерахувати суму кредитних коштів повністю або частинами на вказаний позичальником рахунок, при умові виконання даного договору і підтвердження цільового використання кредитних коштів. Термін користування кредитними коштами був встановлений до 26 грудня 2014 року включно. В забезпечення зобов'язань між сторонами був укладений договір іпотеки №2 612-1 від 2 6 грудня 2007 року, згідно п.1.2 якого предметом іпотеки були визначені майнові права іпотекодавця на нерухомість, будівництво якої не завершено, а саме: майнові права на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.42 - 44).

На виконання кредитного договору №2 612-1 від 26 грудня 2007 року банк провів зарахування через касу банку (Дебет НОМЕР_1) на поточний рахунок ОСОБА_1 (Кредит 0) коштів в сумі 395747 грн. 90 коп., що підтверджується квитанцією №948 від 26 грудня 2007 року (а.с.29), а потім перерахував ці кошти з поточного рахунку позивача на рахунок ФФБ "Мій дім", що підтверджується Свідоцтвом про участь у ФФБ №2612-1 від 26 грудня 2007 року (а.с.27), а також платіжним дорученням №950 від 26 грудня 2007 року (а.с.ЗО). Крім того, на вимогу кредитора, після проведення технічної інвентаризації квартири позивача і виявлення

більшої площі квартири на 2 кв.м., на вимогу банку ОСОБА_1 додатково сплатив 11992,69 грн., що підтверджується квитанцією №892 від 14 березня 2008 року (а.с.31).

Таким чином, готівкових коштів на виконання кредитного зобов'язання по кредитному договору №2612-1 від 26 грудня 2007 року банк позивачеві не видавав, хоча відповідачем було надано суду копію заяви від 26.12.2007 р. за підписом ОСОБА_1 й посадових осіб банку на видачу готівки - 78522 доларів США (еквівалент у гривнях - 396536 грн. 10 коп.), однак надано також і копію заяви №948 від 26.12.2007 р. на переказ готівки у гривнях - 395747 грн. 90 коп. (а.с.108) . Разом з тим, в обґрунтування своїх заперечень проти позову, відповідачем не було надано суду доказів того, що позивач отримав від банку готівкою з каси 78522 долари СШ7А, натомість судом встановлено, що сума кредитних коштів була повністю перерахована на рахунок ФФБ "Мій дім" у національній валюті України - гривнях в сумі 395747 грн. 90 коп., а спочатку вказана сума надійшла на рахунок позичальника ОСОБА_1

Відповідно до ч.І ст.З, ч.2 ст.13 Декрету КМ України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року (з наступними змінами і доповненнями) валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Уповноважені банки, фінансові установи та національний оператор поштового зв'язку, які отримали від Національного банку України генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, здійснюють контроль за валютними операціями, що проводяться резидентами і нерезидентами через ці установи.

Як передбачено ст.ст.524, 533 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У зв'язку із зазначеним, суд дійшов висновку, що кредитний договір №2612-1 від 26 грудня 2007 року слід визнати удаваним правочином, оскільки він був вчинений з метою приховання іншого правочину, який позивач та відповідач насправді вчинили, а саме - надання кредиту в національній валюті України. Так, банк знав про неминучість конвертації ОСОБА_1. валюти в гривню, бо іншим чином позичальник не міг використати кредит за його цільовим призначенням - сплатити кошти у ФФБ "Мій дім" у гривнях, а цільове призначення є одним із суттєвих умов кредитного договору. Відповідач знав і про те, що для розрахунку з резидентом України позивачу були необхідні саме гривні, а не будь-яка інша валюта. Отже, укладаючи спірний кредитний договір, банк погодився задовольнити саме цю потребу, тобто погодився надати необхідні позивачеві гривні. Банк знав, що відповідно до валютного законодавства України видача ОСОБА_1 - фізичній особі споживчого кредиту через касу банку готівкою у валюті СІЛА є порушенням законодавства, а тому кредитний договір суперечить діючому законодавству України з цих питань.

Таким чином, укладаючи договір в іноземній валюті, сторони усвідомлювали, що цей акт носить формальний характер, оскільки іноземна валюта виступила не як засіб платежу, а як еквівалент Національної валюти України, необхідної для використання кредиту за цільовим призначенням. Отже, насправді ОСОБА_1 уклав з банком договір кредитування в національний валюті України, що не суперечить законодавству України, але сторони приховали його договором кредитування в іноземній валюті, який суперечить вищезгаданому Декрету КМ України.

Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Позивач ОСОБА_1 документально підтвердив понесені ним судові витрати у виді сплачених судового збору в розмірі 08 грн. 50 коп. й витрат в розмірі 37 грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а. сі, 2), тому вказані витрати, всього 45 грн. 50 коп., підлягають до стягнення на його користь з відповідача.

Керуючись ст.15, ч.І, п.6 ч.2 ст.16 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати удаваним правочином кредитний договір №2 612-1 від 2 6 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та комерційним банком "Західінкомбанк" ТзОВ (на даний час - Публічне акціонерне товариство "Західінкомбанк").

Визнати кредитний договір №2612-1 від 26 грудня 2007 року кредитним договором щодо надання кредитором - ПАТ "Західінкомбанк"позичальнику ОСОБА_1 кредиту на придбання житла у розмірі 396536 (триста дев'яносто шість тисяч п'ятсот тридцять шість) грн. 10 коп. на умовах, визначених у цьому кредитному договорі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк" на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 45 грн. 50 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 Цивільного процесуального Кодексу, рішення, суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення цього рішення; апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий: