Вугледарський міський суд Донецької області
м. Вугледар 19 березня 2010 року.
Вугледарський міський суд Донецької області у складі: головуючої судді Биліни Т.І. при секретарі Соколовій Л.М., за участю представника позивала ОСОБА_1, діючого на підставі довіреності, відповідача ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом
Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, про відшкодування збитків. -
Позивач звернувся в суд с позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про відшкодування збитків.
Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та майстром гірничої дільниці ВТБ ОСОБА_4 за наказом № 148-к/а від 16.08.2007 року було розірвано трудові відносини на підставі п.4 ст.40 КЗпПУ (за прогул без поважних причин). ОСОБА_4 до звільнення були нараховані та виплачені опускні, що з урахуванням відпрацьованого часу перевищували належну йому суму на 1495.09 грн. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 18.11.2008 року в частині стягнення з ОСОБА_4 переплаченої суми в розмірі 787,09 грн. було відмовлено. В наслідок нестягнутої з ОСОБА_4 суми підприємству завдані збитки, які позивач просить стягнути з начальника дільниці ОСОБА_3, з причини несвоєчасного повідомлення про невихід ОСОБА_4 на роботу, та з інспектора розрахункового сектору ОСОБА_2, яка не здійснила нарахування відпускних відповідно до кількості відпрацьованих ОСОБА_4М, днів.
В судовому засіданні представником підприємства ОСОБА_1, діючим на підставі довіреності, позовні вимоги та їх обґрунтування підтримано в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3. в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглянути позов у його відсутності. Позовні вимоги не визнав, оскільки відповідно до посадової інструкції начальника дільниці ВТБ. він не має відношення до нарахування та виплати робітникам заробітної плати. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 - інспектор розрахункового сектору, позов не визнала, суду пояснила, що наказом по підприємству № 493 від 20.06.07р. ОСОБА_4. була надана відпустка тривалістю 31 календарний день з 20.07.07р. по 19.08.07 року, у відповідності до наказу вона здійснила нарахування сум на користь відпускника. Просила відмовити в задоволенні позову так як вона діяла у відповідності до наказу, в межах своїх повноважень, добросовісно виконуючи покладені на неї обовязки.
З'ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову на підставі наступного.
В судовому засіданні встановлено, що дійсно ОСОБА_4 були нараховані відпускні суми які ввійшли в його заробітну плату за червень 2007р., та були виплачені йому в липні цього ж року. В серпні 2007р. наказом по підприємству № 148-к/а від 16.08.07р. його було звільнено по ст.40 п.4 КЗпП України за прогули з 10.07.07р. Після звільнення підприємством було зроблено перерахунок раніше виплачених ОСОБА_4 відпускних сум до фактично відпрацьованого ним часу за 2007 рік, в наслідок чого була визначена заборгованість ОСОБА_4 перед підприємством в сумі 1495,09грн.
Позов до ОСОБА_4 про повернення позивачу зайво виплачених сум було частково задоволено рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 18.11.2008 року, однак залишилась не відшкодованою сума 787,09грн., на яку розповсюджується ст.1215 ЦК України.
Суд не може прийняти до уваги пояснення представника позивача, стосовно безвідповідального ставлення відповідача ОСОБА_3 до покладених на нього обовязків щодо несвоєчасного повідомлення про невихід на роботу ОСОБА_4, так як на момент його не виходу, грошові кошти були вже виплачені у відповідності до наказу №493 20.06.2007 року.
Суд не може прийняти до уваги пояснення представника позивача, стосовно безвідповідального ставлення відповідача ОСОБА_2 до покладених на неї обовязків, так як вона належним чином у відповідності до посадової інструкції виконала наказ №493 20.06.2007 року.
Відповідач ОСОБА_2 діяла у відповідності до положень п.19 розділу Колективного договору ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», згідно якого відпускні суми виплачуються працівнику разом з заробітною платою за місяць який передує місяцю відпустки.
У відповідності до ст.. 60 ЩІК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у якіх беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.
Відповідно ч.І ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала. Частина 2 ст.1166 ЦК України передбачає, що особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Так як позивачем не надано суду ніяких підтверджень наявності вини з боку відповідачів, яка б потягла спричинення шкоди позивачу, суд вважає необхідним відмови в задоволенні позову.
На підставі вище викладеного, у відповідності до ст. 1166 ЦК України, керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд
Відмовити в задоволенні позову Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, про відшкодування збитків у сумі 787,09 грн. з вище наведених причин.
Заяву про апеляційне оскарження цього рішення може бути подано до місцевого суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на це рішення може бути подана в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Донецької області через місцевий суд протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Суддя Вугледарського
міського суду ОСОБА_5