Макарівський районний суд Київської області
03.02.2010 р. Макарівський районний суд Київської області в складі головуючого судді Тюхтія П.М. при секретарі Лигі Л.М.розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Макарів справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення порушень права користування землею, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Бишівської сільської ради про визнання рішення ради незаконним та його скасування,
Рішенням Бишівської сільської ради від 03.04.2009 року № 185-21-V йому було вирішено передати у власність земельну ділянку площею 0,09 га для ОБЖ в с.Бишів Макарівського району Київської області по вул. Щорса, буд. 13.

13.04.2009 року було складено акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки, який також підписала суміжна землекористувачка ОСОБА_2

На даний час позивач не може здійснити приватизацію земельної ділянки так як в наявності в нього лише 0,03 га, а 0,06 га нібито самовільно захопила відповідачка.

Відповідно до архівної довідки чоловіку відповідачки була виділена земельна ділянка площею 0,05 га, а відповідачка фактично безпідставно користується земельною ділянкою розміром 0,13 га.

Спірне питання суміжного землекористування між позивачем та відповідачем не можливо вирішити в Бишівській сільській раді : звернення позивача не реєструють і відповідей на них надають.

З цього питання позивач звернувся до прокуратури Макарівського району, яка в свою чергу направила заяву в Макарівське РВ ГУ МВС України. Макарівським РВ ГУ МВС України була винесена постанова про відмову в порушення кримінальної справи.

На даний час питання встановлення межових знаків не вирішено.

Тому просив суд усунути порушення його права користування земельною ділянкою з боку ОСОБА_2М, а саме: зобов'язати її знести паркан з його земельної ділянки відновивши її площу розміром 0,09 га.;

В свою чергу ОСОБА_2,подала зустрічну позовну заяву про визнання рішення Бишівської сільської ради незаконним та його скасування, посилаючись на те,що 31 квітня 1967 року рішенням правління колгоспу "ім. Ілліча" с.Бишів (протокол № 6 ), її чоловіку, а так само і їй була виділена земельна ділянка площею 0,05 га для будівництва житлового будинку. Дана ділянка була виділена із загальної земельної ділянки, яка перебувала в користуванні батьків її чоловіка. Починаючи з середини 1967 року, після побудови власного будинку відповідачка проживає в ньому до даного часу.

Згідно з виписки протоколу № 4 засідання виконкому Бишівської сільської ради від 31.05.1967 року зазначено, що її чоловікові, ОСОБА_3П.„ надано дозвіл на будівництво нового будинку між сусідами - з правого боку ОСОБА_4, з лівого - забудовників не має. Таким чином, у вказаному будинку вони проживали з чоловіком постійно і користувалися присадибною земельною ділянкою, загальною площею приблизно 0,10 - 0,13 га. Після смерті чоловіка вона фактично прийняла спадщину і отримала у власність житловий будинок, та земельну ділянку у користування.

У відповідності до ст. 116 ЗК України громадяни набувають у право власності на земельні ділянки із земель комунальної власності на підставі рішень відповідного органу місцевого самоврядування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Тому, у відповідності із положеннями чинного ЗК України вона звернулася із заявою до Бишівської сільської ради про надання їй дозволу на розробку технічної документації, щодо виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,13 га, оскільки чинним законодавством передбачено право громадянина отримати безоплатно у власність для будівництва житлового будинку у сільській місцевості земельну ділянку площею до 0,25 га.

Після проведення відповідної землевпорядної роботи та підготовки технічної документації із землеустрою, вона була подана до Бишівської сільської ради на затвердження. Після розгляду даної документації на сесії, вона була затверджена і сесією сільської ради прийняте остаточне рішення про передачу зазначеної земельної ділянки у приватну власність громадянки ОСОБА_2

Таким чином відповідачка вважає, що видання рішення від 03.04.2009 року № 185- 21-V, в частині передачі землі у власність ОСОБА_1 Бишівська сільська рада порушила її цивільні права та інтереси, які гарантовані Конституцією та іншими законами України.

Тому просила суд постановити судове рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення Бишівської сільської ради від 03.04.2009 року № 185-21-V ?про передачу земельної ділянки у власність "ОСОБА_1П."

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтвердив.

Відповідачка ОСОБА_2 не визнала позову,свої вимоги підтримала.

Представники Бишівської сільської ради підтримали позов ОСОБА_2 ОСОБА_5,пояснили,що при даруванні житлового будинку ОСОБА_1 ОСОБА_6 останньою земельна ділянка довкола будинку не була приватизована.Дійсно Бишівська сільська рада прийняла рішення від 3.04.2009 року про передачу земельної ділянки площею 0,09 га у власність ОСОБА_1 біля його будинку,проте це попереднє рішення,остаточну площу земельної ділянки мала встановити землевпорядна організація при виготовленні технічної документації.При обмірі там виявилося всього 0,03 га.Тому представники Бишівської сільської ради визнали позовні вимоги про скасування вказаного рішення ради як незаконного.

Вислухавши пояснення сторін,дослідивши письмові докази,суд встановив,що сторони-суміжні землекористувачі в с.Бишів по вул..Щорса (№ 11 та № 13).

Відповідно до договору дарування від 31.01.2009 року,витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку в с.Бишів по вул..Щорса 13.

Відповідно до рішення Бишівської сільської ради від 3.04.2009 року ОСОБА_1 передано у власність за вказаною адресою земельну ділянку площею 0,09 га.Проте відповідно до ст..118 ЗК України остаточне рішення про передачу земельної ділянки у власність з зазначенням площі земельної ділянки повинно бути прийнято при наявності відповідної документації,яка підтверджувала такий розмір земельної ділянки.

Як вбачається з листа ТОВ «Рідна земля» від 5.08.2009 року,при обмірі в натурі земельної ділянки ОСОБА_1 встановленого площа його земельної ділянки в дійсності становить 0,03 га.

Надані представником сільської ради докази ( довідки,витяги з земельно-шнурової книги) свідчать про те,що за чоловіком ОСОБА_2 рахувалась земельна ділянка площею 0,15 га. Відповідно до рішення Бишівської сільської ради від 28.03.1997 року ОСОБА_3 передано у приватну власність біля будинку земельну ділянку площею 0.18 га. Рішенням ради від 3.04.2009 року ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації для безоплатної передачі у власність земельної ділянки площею 0,18 га в с.Бишів по вул..Щорса 11.

Таким чином,позивач ОСОБА_1 не надав належних доказів про порушення його прав,які можуть бути захищені в судовому захисту,і судом не встановлено,що відповідачка самовільно зайняла частину його земельної ділянки,тому в задоволенні його позову необхідно відмовити.

У відповідності до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимоги ОСОБА_2 необхідно задовільнити,оскільки незаконність рішення ради від 3.04.2009 року визнається самою радою,і при його прийнятті не дотримано вимог Земельного кодексу.

На підставі наведеного та керуючись ст..ст.60, 215, 209 ч.З ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовільнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Бишівської сільської ради від 03.04.2009 року № 185-21-У про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_1. Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яку може бути подано протягом десяти днів з часу проголошення рішення.