Бережанський районний суд Тернопільської області
РІШЕННЯ

22 лютого 2010 року Бережанський районний суд Тернопільської області

складі:

головуючого-судді Данилів О.М.

при секретарі Уляшевій М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережанах справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання [еповнолітнього сина,-

ВСТАНОВИВ:

Сторони з 20 січня 1998 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від сумісного іроживання у них 5 лютого 1998 року народився син ОСОБА_3.

Позивачка, вказуючи, що вона протягом тривалого часу проживає окремо з пдповідачем і протягом вказаного часу не підтримує з ним шлюбних відносин, сином пдповідач хоч цікавиться, однак надає йому матеріальне утримання нерегулярно, а так як ї коштів на утримання сина є недостатньо, звернулась до суду з позовом про стягнення з пдповідача аліментів на утримання сина в розмірі по 500 гривень щомісячно.

Позивачка у судове засідання не зявилася, представила суду заяву, у якій просить справу розглянути у її відсутності, свої позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити.

Відповідач позов визнав частково, пояснив, що позивачка з 2004 року [роживає в Іспанії і з цього часу їх син ОСОБА_3 проживав разом з ним і перебував на того виключному утриманні, в 2006 році позивачка забрала сина і він на даний час проживає ге у позивачки, а у її дочки ( від першого шлюбу), яка здійснює за ним догляд. У своїх тоясненнях відповідач також зазначив, що хоч нерегулярно, однак купував синові обнови за готребою та проханням останнього.

Суд, вислухавши пояснення відповідача і дослідивши письмові докази, представлені поромами, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають до часткового вдоволення, виходячи з таких підстав.

У відповідності зі ст.180 та ст.182 Сімейного кодексу України батьки обоє зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що сторони з 20 січня 1998року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них 5 лютого 1998 року народився син ОСОБА_3, останній з 2006 року перебуває на утриманні позивачки та встановлено, що відповідач протягом останнього часу утримання сину дає, але лише періодично і не в такому розмірі, який необхідний для його нормального навчання та розвитку.

У відповідності з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05. 2006року № 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. З ст. 183 Сімейного Кодексу аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька ( ст. 183 цього Кодексу) або у твердій грошовій сумі ( ст. 184 СК ) і виплачуються щомісячно.

Із свідоцтва про народження ОСОБА_4 видно, що він є неповнолітнім та що його батьком є відповідач по справі ОСОБА_2, а останній, як батько, зобовязаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, поскільки ж відповідач обовязки, передбачені законом, по утриманню свого сина виконує лише періодично і в розмірі недостатньому для його нормального розвитку та навчання, хоч, як свідчать пояснення зазначені позивачкою у позові, відповідач є спроможним надаватисину належне утримання.

В судовому засіданні відповідач просив стягувати у користь позивачки на утримання сина кошти не у твердій грошовій сумі, як це зазначено позивачкою у позові, а у частці від його заробітку, і представив суду належним чином завірену копію його трудової книжки та довідку про його доходи.

Із оглянутих у судовому засіданні копії трудової книжки та довідки № 14-10, виданої Головним контрольно-ревізійним управлінням України в Тернопільській області видно, що ОСОБА_2 з 26 лютого 2008 року працює водієм КРВ в Бережанському районі і його середньомісячний заробіток становить 1426 гривень, пояснення відповідача свідчать про те, що його заробіток в сумі 1426 гривень не є сталим, це заробіток із премією, а фактично він отримує заробітну плату близько 1000 гривень, а тому він просить стягувати з нього кошти на утримання сина не в твердій грошовій сумі, а в частці від його доходу.

Вказані вище обставини свідчать про те, що відповідач є неспроможним сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі по 500 гривень щомісячно, як про це просить позивачка, а тому суд вважає необхідним позовні вимоги ОСОБА_5 задоволити частково, стягувати в її користь аліменти на утримання її неповнолітнього сина не в твердій грошовій сумі, а у частці від заробітку відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 14, 15, 213, 214 ЦПК України та ст. ст.180- 184 СК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_5 задоволити частково.

Стягувати щомісячно із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3), в користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів розпочати з 28 січня 2010 року і продовжувати до досягнення сином повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь держави судовий збір у розмірі 51 (пятидесяти однієї) гривні та кошти на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у сум і 120 (сто двадцять) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Заяву про апеляційне оскарження даного рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя О.М.Данилів