Справа № 2 - 2248 /10 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 квітня 2010 р. Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства «Зустріч», (далі-ЗАТ «Зустріч»), про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2010 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ЗАТ «Зустріч» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивачка вказувала на те, що з 16 вересня 2003 року працювала на посаді повара - кондитера в належному відповідачу кафе «Аленушка». Наказом від 29.01.2010 р. була звільнена з роботи у звязку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала на те, що звільнення відповідачем здійснено незаконно, оскільки фактичного скорочення на підприємстві не було, а при звільненні з роботи не враховано її переважне право на залишення на роботі, а саме те, що вона має на утриманні малолітню дитину і пристарілу матір, є єдиним годувальником в сімї.

Посилаючись на викладене, позивачка просила поновити її на роботі на посаді повара-кондитера в кафе «Аленушка», стягнути на її користь з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги пооозову. Просила про його задоволення. Представники відповідача заперечували щодо позову ОСОБА_1, вказуючи на те, що звільнення позивачки з роботи проведено згідно норм трудового законодавства, а також при прийнятті рішення про звільнення позивачки адміністрацією підприємства було враховано наявність переважного права на залишення на роботі порівняно з іншими працівниками та запропоновано іншу роботу, від якої позивачка відмовилася.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані сторонами докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно наказу від 8 вересня 2003 року позивачка була прийнята на роботу на підприємство відповідача з 16 вересня 2003 р. на посаду повара-кондитера.

Наказом № 2 від 29.01.2010 р. звільнена з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату працівників.

У відповідності до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У відповідності до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мало місце скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу, або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Так, згідно статуту ЗАТ «Зустріч», затвердженого загальними зборами акціонерів ЗАТ від 16.02.2009 р.організаційну структуру товариства узгоджує наглядова рада.

Пунктом 8.4.4. статуту визначено право директора товариства розробляти та затверджувати штатний розклад, прийняття рішень найму і звільнень працівників товариства.

Як вбачається з матеріалів справи скорочення в ЗАТ «Зустріч» проводилось на підставі рішення наглядової ради ЗАТ «Зустріч» від 19.11.2009 р. про зменшення чисельності працівників, що займають посади повара у звязку зі зменшенням обсягу робіт та скорочення посади повара-кондитера. На виконання даного рішення були внесені зміни і до штатного розпису працівників ЗАТ «Зустріч». 24 листопада 2009 р. прийнято наказ про скорочення з 29 січня 2010 р. посади повара-кондитера.

Наказом від 24.11.2009 р. ОСОБА_1 попереджено про майбутнє вивільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

В судовому засіданні позивачка не заперечувала ті обставини, що була попереджена відповідачем про звільнення в кінці листопада 2009 р.

За правилами ст..42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в ч.2 ст.42 КЗпП України.

Оспорюючи своє звільнення, позивачка посилалася на те, що вона має переважне право на залишення на роботі порівняно з іншими двома особами, які були залишені на роботі, оскільки має відповідну освіту, стаж і досвід роботи, має на утриманні малолітню дитину і пристарілу матір, є єдиним годувальником в сімї, що не було враховано відповідачем.

З матеріалів цивільної справи та пояснень в судовому засіданні представника відповідача слідує, що при прийнятті рішення про скорочення посади позивачки та її звільненні наглядовою радою товариства вирішувалось питання про переважне право на залишення на роботі. При прийнятті рішення про можливість звільнення позивачки, і при розгляді і порівняні підстав переважного права на залишення на роботі наглядовою радою товариства перевагу було надано працівникам з з більш високою кваліфікацією та досвідом трудової діяльності на посаді - повару 6 розряду ОСОБА_4, яка є акціонером товариства та працює в товаристві з 1977 р., а також повару 5 розряду ОСОБА_5, яка працює в товаристві з 2002 р., оскільки було встановлено, що за рівнем кваліфікації ( за якістю, обсягом і складністю робіт) й продуктивності праці позивачка не має переваг перед цими працівниками.

Згідно до ст.49-2 КЗпП України при вивільненні працівникові повинна бути запропонована робота за відповідною професією (спеціальністю), і тільки при відсутності такої роботи інша робота, що є на підприємстві, в установі, організації.

З наявних у справі матеріалів та пояснень сторін в судовому засіданні вбачається про відсутність іншої роботи в товаристві за професією позивачки, а також те, що позивачці при звільненні відповідачем була запропонована робота за її посадою на інших підприємствах.

Враховуючи ці обставини, суд вважає, що звільнення позивачки з роботи проведено відповідачем з дотриманням вимог чинного трудового законодавства, а відтак її вимоги є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

При цьому посилання позивачки на неврахування відповідачем її переваги в залишенні на роботі, а саме наявність двох утриманців та відсутності інших працівників з самостійним заробітком, суд вважає безпідставним, оскільки такі обставини враховуються при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації працівників.

Керуючись ст.ст.14, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства «Зустріч» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: Н.А. Спінчевська