Кузнецовський міський суд Рівненської області
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2010 року м.Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області в особі: головуючого - судді Горегляд О.І., з участю:

- секретаря судового засідання - Корнійчук Ю.М.,

- позивача - ОСОБА_1,

- представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

- представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кузнецовськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кузнецовського міського комунального підприємства про поновлення на роботі і стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до Кузнецовського міського комунального підприємства (далі по тексту - КМКП) про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу з 13 листопада 2009 року в сумі 2992 грн. 00 коп. Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує незаконністю дій відповідача по звільненню його з роботи, а саме: порушенням вимог ст.49-2 КЗпП України щодо персонального попередження про наступне звільнення не пізніше ніж за два місяці та одночасного пропонування працівникові іншої роботи; порушенням вимог ст.42 КЗпП України щодо врахування переважного права на залишення на роботі та порушенням вимог ч.2 ст.40 КЗпП України про заборону звільнення з підстав, зазначених у п.1 ст.40 КЗпП України, при наявній можливості переведення працівника за його згодою на іншу роботу. Окрім цього, згідно доводів позивача звільнення його з роботи проведено КМКП без законної підстави. Покликаючись на ст.ст.40, 42, 49-2. 232, 235 КЗпП України ОСОБА_1 просить суд поновити його на роботі в КМКП - начальником дільниці ремонтно-будівельної дільниці та стягнути з відповідача в його користь середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 2992 грн. 00 коп.

У судовому засіданні позивач повністю підтримав цей позов, заявлений до КМКП, та збільшивши його розмір, просив суд поновити на попередній роботі і стягнути з відповідача в його користь середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 27669 грн. 60 коп. З пояснень ОСОБА_1 слідує, що у відповідача не було законних підстав для його звільнення з роботи. Обсяг робіт, які виконувала ремонтно-будівельна дільниця цього підприємства, не зменшився. Дія ліцензії на будівельні, покрівельні і сантехнічні роботи, яка видана виключно з врахуванням його кваліфікації спеціаліста - інженера-гідротехніка і його повної вищої освіти, не закінчилась. На теперішній час існує потреба у виконанні КМКП таких видів ліцензійних робіт, які згідно статуту є його основними функціями. Позивач зазначив суду, що за два місяці до звільнення з роботи відповідач не попередив його про наступне вивільнення. При ознайомленні його з наказом №471 від 13 серпня 2009 року, що відбулося 11 вересня 2009 року, відповідач не запропонував йому іншої роботи. Лише 06 жовтня 2009 року від КМКП надійшла пропозиція по заміщенню тимчасової роботи на посаді інженера ЖЕД №1, яка була вакантною терміном на 3 місяці - до виходу основного працівника з відпустки по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. ОСОБА_1 вважає таке звільнення з роботи необгрунтованим також із тих міркувань, що при його вивільненні відповідач залишив на роботі майстра, який має менший досвід роботи і не має повної вищої освіти, уповноваживши останнього здійснювати керівництво ремонтно-будівельною дільницею.

Представник позивача - ОСОБА_2 повністю підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 з врахуванням збільшення їх розміру та просив суд їх задоволити. Згідно доводів представника позивача звільнення ОСОБА_1 з посади начальника дільниці ремонтно-будівелі )ї дільниці за п.1 ст.40 КЗпП України здійснено відповідачем без законної на це підстави та з порушенням порядку вивільнення працівників. ОСОБА_2 вказав, що наказом КМКП №420-к від 13 листопада 2009 року позивача звільнено з роботи на підставі службової записки №021-58 від 10 листопада 2009 року з причин скорочення штатного розпису, що не передбачено в п.1 ч.І ст.40 КЗпП України. Звільнення з роботи проведено без дотримання процедури, встановленої ст.ст.42, 49-2 КЗпП України, і без погодження профкому, що згідно з ст.43 КЗпП України є обов'язковим, оскільки ОСОБА_1 - член первинної профспілкової організації КМКП. Такі доводи представник позивача обґрунтовує непопередженням КМКП ОСОБА_1 про наступне вивільнення, невикористанням відповідачем всіх можливостей працевлаштування позивача на тому ж підприємстві при вивільненні його з посади начальника дільниці ремонтно-будівельної дільниці та неврахуванням переваг ОСОБА_1 порівняно з іншим працівником дільниці ремонтно-будівельної дільниці, якого фактично залишено на роботі керівником цього структурного підрозділу. Рішення профкому від 26 жовтня 2010 року вважає незаконним, так як всупереч вимогам статуту профспіт-лш прийнято при повторному голосуванні тим же складом профспілкового комітету та за відсутності кворуму членів профкому (не менше 7 чоловік).

Представники відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_3 не визнали позовних вимог ОСОБА_1 Свої заперечення проти вимог позову обґрунтовували ст.64 Господарського кодексу України, вказуючи на те, що підприємство (власник або уповноважений ним орган) вправі самостійно встановлювати чисельність працівників і штатний розпис та вносити до нього відповідні зміни, враховуючи потреби виробництва. Згідно доводів представників відповідача ОСОБА_1 був звільнений з роботи на підставі наказу КМКП №471 від 13 серпня 2009 року та службової записки начальника планово-економічного відділу ОСОБА_6 №021-58 від 10 листопада 2009 року. Про наступне вивільнення він персонально був попереджений не пізніше ніж за два місяці до звільнення - 11 вересня 2009 року, про що власноручно розписався у відповідній відомості. Від запропонованої тимчасової роботи - інженера ЖЕД №1 на період відпустки основного працівника по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку позивач відмовився, про що 06 жовтня 2009 року був складений відповідний акт. Про такі ж обставини зазначає директор КМКП ОСОБА_7 у письмових запереченнях (лист №282 від 10 березня 2010 року), вказавши, що ОСОБА_1 був звільнений з роботи у зв'язку із скороченням чисельності працівників. Представники відповідача вважають позов ОСОБА_1 необгрунтованим і безпідставним та просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Разом з цим згідно пояснень представника КМКП - ОСОБА_5 при звільненні з роботи позивача відповідачем не було дотримано всіх вимог трудового законодавства, зокрема: ч.2 ст.49-2 КЗпП України щодо одночасного з попередженням про звільнення запропонування працівникові іншої роботи (вакантної посади) на тому ж підприємстві за відповідною професією чи спеціальністю. Представник відповідача - ОСОБА_3 теж визнала, що при попередженні ОСОБА_1 про вивільнення йому не було одночасно запропоновано іншої роботи в КМКП. Окрім даної обставини, ОСОБА_5 і ОСОБА_3 підтвердили факт неприйняття відповідачем наказів про ліквідацію ремонтно-будівельної дільниці і про створення ремонтної дільниці. З пояснень представника відповідача - ОСОБА_5 вбачається, що після звільнення з роботи ОСОБА_1 до теперішнього часу ремонтною дільницею керує майстер ОСОБА_8, який раніше був у підпорядкуванні позивача. Зазначені обставини визнані сторонами і уповноваженими представниками, тому згідно з п.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - директор КМКП ОСОБА_7 не з'явився у судове засідання, хоча у встановленому законом порядку був повідомлений судом про час і місце розгляду справи. 29 квітня 2010 року подав суду письмове клопотання від 28 квітня 2010 року про розгляд даної справи без його участі. В подальшому про причини неявки суд не повідомляв і з будь-якими заявами чи клопотаннями в суд не звертався. За таких обставин суд вважає за можливе вирішити спір у відсутність третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на підставі доказів справи.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та представників відповідача, суд дослідив показання свідків: ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та письмові докази і, надавши їм належну оцінку в їх сукупності та взаємозв'язку, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до КМКП про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

В ході розгляду справи судом встановлено наступні обставини.

Наказом КМКП "Про припинення трудового договору" №420-к від 13 листопада 2009 року ОСОБА_1 13 листопада 2009 року звільнено з посади начальника дільниці ремонтно-будівельної дільниці за п.1 ст.40 КЗпП України (скорочення штатного розпису) на підставі службової записки №021-58 від 10 листопада 2009 року. А із запису №35 трудової книжки ОСОБА_1 серії БТ №0266150 слідує, що 13 листопада 2009 року позивач був звільнений з роботи наказом КМКП №420-к від 13 листопада 2009 року у зв'язку зі скороченням штату (п.1 ст.40 КЗпП України).

Відповідно до вимог п.1 ч.І ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства, або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

В даному випадку в порушення п.1 ч.І ст.40 КЗпП України КМКП припинило трудовий договір, укладений із ОСОБА_1, безпідставно.

В запереченнях проти позову директор КМКП ОСОБА_7, а також представники відповідача ОСОБА_4 і ОСОБА_3 зазначали, що на підприємстві відбулося скорочення чисельності працівників. У службовій записці начальника ПЕВ КМКП ОСОБА_6 №021-58 від 10 листопада 2009 року, яка зазначена в наказі КМКП "Про припинення трудового договору" №420-к від 13 листопада 2009 року як підстава звільнення з роботи ОСОБА_1, вказано про скорочення штату. А наказом КМКП "Про припинення трудового договору" №420-к від 13 листопада 2009 року ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв'язку із скороченням штатного розпису. Слідуючи вимогам п.1 ч.І ст.40 КЗпП України, підставою для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за цим пунктом є зміна в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників. Отже, скорочення штатного розпису і службова записка начальника ПЕВ КМКП ОСОБА_6 №021-58 від 10 листопада 2009 року не можуть бути підставою розірвання трудового договору з працівником у даному випадку. До того ж судом враховано, що вказана службова записка містить істотні суперечності. Так у списку працівників, доданому до службової записки, зазначено, що скороченню підлягає ОСОБА_1 - начальник дільниці ремонтного управління, хоча штатний розпис такої посади не передбачав, позивач такої посади не займав і такого структурного підрозділу на підприємстві не існувало.

Наказом „Про внесення змін до штатного розпису КМКП" №471 від 13 серпня 2009 року, на який покликається директор КМКП ОСОБА_7 і представники відповідача в обгрунтування своїх заперечень проти позову ОСОБА_1, відповідачем було прийнято рішення про виведення із штатного розпису з 13 листопада 2009 року наступних посад -всього 74 одиниці, в тому числі: ремонтно-будівельна дільниця - начальника дільниці. Про це наказом №628 від 30 жовтня 2009 року КМКП прийняло доповнення до наказу №471 від і З серпня 2009 року, яким продовжило термін виконання наказу №471 від 13 серпня 2009 року до 31 грудня 2009 року. Отже, всупереч наказу №628 від ЗО жовтня 2009 року відповідач безпідставно 13 листопада 2009 року вніс зміни до штатного розпису, виключивши посаду начальника дільниці ремонтно-будівельної дільниці, та припинив трудовий договір із позивачем.

У штатному розписі відповідача, затвердженого директором КМКП ОСОБА_7 станом на 13 листопада 2009 року, взамін ремонтно-будівельної дільниці передбачена ремонтна дільниця. Однак, судом встановлено, що відповідного наказу про створення цього структурного підрозділу та про ліквідацію ремонтно-будівельної організації відповідачем не прийнято. Дані обставини визнані у судовому засіданні представниками відповідача -ОСОБА_5 і ОСОБА_3 і згідно з ч.І ст.61 ЦПК України є встановленими. Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували ці факти. Наявні в справі документи свідчать, що положення про ремонтну дільницю 26-П-КМКП було затверджено директором КМКП ОСОБА_7 лише 12 січня 2010 року, а посадова інструкція майстра ремонтної дільниці 85-ПІ-КМКП - лише 18 березня 2010 року, тобто значно пізніше вивільнення ОСОБА_1 В наданих суду показаннях свідок ОСОБА_8 зазначив, що про наявність положення про ремонтну дільницю йому невідомо і на теперішній час, а посадову інструкцію майстра ремонтної дільниці для ознайомлення йому було надано вже після звільнення ОСОБА_1 з роботи. Із показань свідка ОСОБА_8 також слідує, що ніяких заяв про переведення на посаду майстра ремонтної дільниці він не писав, про зміну істотних умов праці (підпорядкування, посадових обов'язків і найменування посади) за два місяці КМКП його не повідомляло. Отже, вказані обставини свідчать, що ніяких змін в організації виробництва і праці в ремонтно-будівельній дільниці (нині - ремонтній дільниці) КМКП фактично не відбулося. Згідно показань свідка ОСОБА_8 повноваження і обов'язки працівників ремонтно-будівельної дільниці (нині-ремонтної дільниці) КМКП не змінилися. Із положення про ремонтну дільницю 26-П-КМКП, затвердженого директором КМКП ОСОБА_7 12 січня 2010 року, вбачається, що виконання поточних і капіта"" них ремонтів будівель і споруд є однією з основних функцій цієї дільниці. Докази Справи свідчать, що КМКП має ліцензію на будівельну діяльність серії АБ №323287, видану Рівненською обласною державною адміністрацією 20 лютого 2006 року на підставі рішення від 26 січня 2006 року №2, строком дії з 28 січня 2006 року до 28 січня 2011 року. Дана ліцензія видана на провадження будівельної діяльності по зведенню несучих та огороджуючих конструкцій будівель і споруд, будівництво та монтаж інженерних і транспортних мереж (для нового будівництва та капітального ремонту) згідно з переліком. Із показань свідка ОСОБА_9 слідує, що вказана ліцензія була видана з врахуванням наявності в КМКП відповідного кваліфікованого спеціаліста ОСОБА_1 з повною вищою освітою (з прикладенням копії його диплому). На теперішній час в зв'язку із звільненням ОСОБА_1 з роботи дотримання ліцензійних вимог можливе або шляхом прийняття на роботу іншого працівника з відповідним освітньо-кваліфікаційним рівнем - спеціаліст, або шляхом укладення договорів із субпідрядними організаціями. Зазначені показання свідка ОСОБА_9 повністю підтверджуються листом інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Рівненській області №01-07/11546х від 11 червня 2010 року. Судом встановлено, що згідно статуту КМКП, затвердженого рішенням Кузнецовської міської ради Рівненської області №611 від 14 вересня 2009 року з подальшими змінами, (п.3.2, п.3.5, п.3.12) предметом діяльності КМКП є будівельно-монтажні, ремонтні, налагоджувальні, проекти роботи на об'єктах виробничого призначення і соціальної сфери, будівельно-монтажні роботи з реконструкції технічного переобладнання і модернізації основних фондів, будівництво житла, об'єктів соціально-побутового призначення, здійснення спеціального дозволу (ліцензії). За таких обставин суд визнав необгрунтованим звільнення з роботи ОСОБА_1 - єдиного працівника ремонтно-будівельної дільниці із повною вищою освітою, який має освітньо-кваліфікаційний рівень - спеціаліст та достатній досвід роботи в галузі будівництва.

Згідно з ч.ч.І-З ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Вказаного порядку вивільнення працівників, що передбачений ч.ч.І-З ст.49-2 КЗпП України, відповідач не дотримав. ОСОБА_1 не був персонально попереджений про наступне вивільнення не пізніш ніж за два місяці, як того вимагає законодавство. Його підпис, вчинений 11 вересня 2009 року у відомості попередження працівників КМКП про наступне вивільнення, затвердженій наказом КМКП №516 від 09 вересня 2009 року не може слугувати доказом офіційного персонального попередження позивача про його наступне вивільнення. Такий висновок суду грунтується на тому, що станом на 11 вересня 2009 року КМКП не було прийнято наказу про скорочення посади начальника дільниці ремонтно-будівельної дільниці, яку займав ОСОБА_1, тому відповідно й не має юридичного значення цей підпис працівника - позивача по справі. Адже первинним є прийняття власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату працівників, після чого лише можливе персональне попередження таких працівників про прийняте рішення щодо їх наступного вивільнення.

Наказом КМКП "Про попередження працівників про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням штату" №516 від 09 вересня 2009 року на виконання наказу №471 від 13 серпня 2009 року в зв'язку з відсутністю начальника відділу кадрів ОСОБА_11 та старшого інспектора кадрів ОСОБА_12 створено комісію в складі: інспектора з кадрів - ОСОБА_13, юрисконсульта - ОСОБА_14, юрисконсульта - ОСОБА_3, начальника ПЕВ -ОСОБА_6, провідного економіста - ОСОБА_15, заступника головного бухгалтера -ОСОБА_16, начальника відділу охорони об'єктів - ОСОБА_17, майстра РБД -ОСОБА_8, начальника УЕРЗІМ - ОСОБА_18 і в.о.начальника АТУ - ОСОБА_19 для попередження працівників про наступне звільнення та запропонування окремим працівникам, виходячи з можливостей підприємства, переведення на інші посади на цьому підприємстві. Проте, даною комісією в складі десяти вказаних чоловік ОСОБА_1 не був попереджений про наступне звільнення з роботи і цією комісією йому не була запропонована інша робота, що підтверджується письмовими доказами справи. У відомості попередження працівників КМКП про наступне вивільнення вказано, що 11 вересня 2009 року про наступне вивільнення попереджав позивача ОСОБА_7 Однак, згідно наказу КМКП "Про попередження працівників про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням штату" №516 від 09 вересня 2009 року станом на 11 вересня 2009 року ОСОБА_7 не мав таких повноважень, оскільки не входив в склад спеціально створеної комісії.

Акт від 06 жовтня 2009 року, в якому вказано, що ОСОБА_1 була запропонована посада інженера ЖЕД №1 (тимчасово), від якої він відмовився, суд оцінює критично, оскільки по-перше: складений та підписаний він комісією в складі трьох осіб, а не десяти чоловік, що визначені наказом відповідача "Про попередження працівників про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням штату" №516 від 09 вересня 2009 року; по-друге: складений і підписаний він неуповноваженими особами - директором КМКП ОСОБА_7 і старшим інспектором відділу кадрів ОСОБА_12, які не входять в склад комісії, створеної зазначеним наказом. Адже станом на 11 вересня 2009 року і 06 жовтня 2009 р 'у діяв наказ КМКП "Про попередження працівників про наступне звільнення у зв'язку^і скороченням штату" №516 від 09 вересня 2009 року і діяла створена цим наказом відповідна комісія, яка і мала повноваження на попередження працівників про їх наступне звільнення з роботи та повинна була пропонувати переведення на інші вакантні посади. Доказів про скасування вказаного наказу або припиненя його дії та припинення діяльності зазначеної комісії станом на 11 вересня 2009 року і 06 жовтня 2009 року представники відповідача суду не надали, таких доказів матеріали справи не містять. При цьому суд також врахував ту обставину, що при проведенні процедури вивільнення працівників можливість переведення на інші посади пропонувалась відповідачем лише окремим працівникам, про що свідчить зміст п.З наказу КМКП "Про попередження працівників про наступне звільнення у зв'язку зі скороченням штату" №516 від 09 вересня 2009 року.

Згідно ч.2 ст.40 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в зв'язку з скороченням штату працівників допускається лише за умови, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу ро(ч_у. Тобто, законодавець з метою захисту прав та інтересів працівників покладає на роботодавця зобов'язання щодо використання ним до моменту звільнення працівника всіх можливостей його подальшого працевлаштування шляхом переведення. Зазначені зобов'язання відповідачем не виконані. В порушення ч.2 ст.40 КЗпП України КМКП не використано всієї можливості переведення ОСОБА_1 за його згодою на іншу роботу.

Матеріали справи не містять даних про те, що відповідачем одночасно з попередженням про вивільнення позивачу пропонувались для заміщення вільні посади (із зазначенням місця роботи, обсягу фукціональних обов'язків, режиму роботи, розміру заробітної плати), на яких він міг би працювати за фахом і кваліфікацією. Зазначені обставини визнані представниками відповідача - ОСОБА_5 і ОСОБА_3 і відповідно до ч.І ст.61 ЦПК України є встановленими. Акт від 06 жовтня 2009 року, якому суд надав критичну оцінку, не спростовує наведених обставин. До того ж пропонування тимчасової роботи - на період відсутності основного працівника не є гарантією працевлаштування.

Аналізуючи письмові докази, судом встановлено, що під час вивільнення ОСОБА_1, в тому числі 11 вересня 2009 року і 06 жовтня 2009 року, в КМКП були наявні вакантні посади на постійній основі, що введені в штатний розпис з 13 серпня 2009 року наказом КМКП "Про внесення змін до штатного розпису КМКП" №470 від 13 серпня 2009 року, а саме: заступника директора по загальним питанням - з 13 серпня 2009 року до 13 листопада 2009 року (наказом "Про переведення" №400-к від 13 листопада 2009 року прийнятий ОСОБА_20Л.); інженера з охорони праці 1 категорії - з 13 серпня 2009 року до 02 листопада 2009 року (наказом "Про переведення" №379-к від 30 жовтня 2009 року прийнята ОСОБА_21В.); техніка відділу охорони об'єктів - з 13 серпня 2009 року до 13 листопада 2009 року (наказом "Про переведення" №402-к від 13 листопада 2009 року прийнятий ОСОБА_22С.); начальника дільниці механізації автотранспортного управління - з 13 серпня 2009 року до 02 листопада 2009 року (наказом "Про переведення" №378-к від 30 жовтня 2009 року прийнятий ОСОБА_19 Проте, дані вакантні посади не були запропоновані відповідачем ОСОБА_1

Судом також встановлено порушення КМКП вимог ч.І ст.42 КЗпП України, згідно з якими при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Однак, докази справи свідчать, що такого права ОСОБА_1 не було надано відповідачем. Позивач, який працював в КМКП з 05 березня 2002 року на посадах інженера-будівельника, начальника дільниці з ремонту та обслуговування холодильного устаткування, ремонту та експлуатації систем вентиляції, насосного, прального і санітарно-технічного устаткування ремонтного управління і начальника дільниці ремонтно-будівельної дільниці, має повну вищу освіту та освітньо-кваліфікаційний рівень - спеціаліст, був звільнений з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України в той час, як його підлеглий працівник - майстер ремонтно-будівельної дільниці ОСОБА_8, який має менший досвід роботи - працює в КМКП - з 2003 року і не має повної вищої освіти та освітньо-кваліфікаційного рівня - спеціаліста, залишений на роботі в якості керівника даного структурного підприємства. Про вказані обставини свідчать штатні розписи КМКП, затверджені директором КМКП ОСОБА_7 станом на 01 серпня 2009 року і станом на 13 листопада 2009 року, положення про ремонтну дільницю 26-П-КМКП, затверджене директором КМКП ОСОБА_7 12 січня 2010 року (п.2.5, п.4.1, п.4.3, п.4.6, п.6.1.-п.6.11), посадова інструкція майстра ремонтної дільниці 85-ПІ-КМКП, затверджена директором КМКП ОСОБА_7 18 березня 2010 року (п.1.5, п.2.2., п.2.5, п.2.6, п.2.7, п.2.9, п.2.20, п.3.2. п.7.1. п.7.2), та показання свідка ОСОБА_8, який підтвердив відсутність в нього повної вищої освіти та зазначив, що досвід його роботи - менший, ніж у його попереднього керівника ОСОБА_1 Окрім цього, представник відповідача - ОСОБА_5 визнав, що після звільнення з роботи ОСОБА_1 до теперішнього часу керівництво ремонтно-будівельною дільницею (нині - ремонтною дільницею) здійснює майстер ОСОБА_8, який раніше був у підпорядкуванні позивача. Зазначені обставини згідно з п.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Отже, в порушення ч.І ст.42 КЗпП України КМКП звільнило з роботи ОСОБА_1 -начальника дільниці ремонтно-будівельної дільниці, тобто керівника з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, залишивши на роботі керівником структурного підрозділу ОСОБА_8 - майстра ремонтно-будівельної дільниці, тобто з більш нижчою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 - член первинної профспілкової організації КМКП. Дану обставину підтвердила у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 - голова первинної профспілкової організації КМКП. Представники відповідача цієї обставини не спростовують.

Відповідно до ч.І ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст.40 і п.п.2 і 3 ст.41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Показання свідка ОСОБА_10 і протокол засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації КМКП №24 від 22 жовтня 2009 року свідчать, що 22 жовтня 2009 року профспілковий комітет рішення відносно ОСОБА_1 не прийняв, оскільки голоси членів профкому розділилися порівну - 3-„за" і 3-„проти". З протоколу засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації КМКП №26 від 26 жовтня 2009 року слідує, що профспілковий комітет в тому ж складі (6 чоловік), який був на засіданні 22 жовтня 2009 року повторно обговорював кандидатуру ОСОБА_1 і постановив - дати згоду на скорочення згідно п.1 ст.40 КЗпП України. За таке рішення членами профкому було проголосовано наступним чином: 4-„за" і 3-„проти". Дане рішення профспілкового органу первинної профспілкової організації КМКП суд визнав таким, що не є схваленим, а засідання профспілкового органу - не є правомочним відповідно до п.5.1. і п.5.11. статуту професійної спілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України, оскільки рішення було прийнято у відсутність кворуму - не менше ніж 2/3 членів комітету. Із витягу протоколу звітно-виборної конференції КМКП №1 від 24 травня 2005 року, витягів з протоколів засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації КМКП №14 від 20 липня 2007 року, №1 від 03 січня 2008 року, №2 від 18 лютого 2008 року, №4 від 12 лютого 2009 року слідує, що станом на 22 і 26 жовтня 2009 року склад профспілкового комі _ у первинної профспілкової організації КМКП становив 10 чоловік, відповідно кворум (не менше ніж 2/3 членів комітету) складає 7 чоловік.

Окрім цього, протокол засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації КМКП №26 від 26 жовтня 2009 року і лист голови первинної профспілкової організації КМКП №53 від 28 жовтня 2009 року свідчать, що профспілковий комітет прийняв рішення про надання згоди на скорочення працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Рішення про надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 профспілковим комітетом не приймалося і подання КМКП про надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 №1212 від 09 жовтня 2009 року профспілковим комітетом не розглядалося. Із протоколів засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації КМКП №24 від 22 жовтня 2009 року і №26 від 26 жовтня 2009 року слідує, що профспілковий комітет розглядав питання про надання згоди на скорочення штату згідно наказу КМКП №471 від 13 серпня 2009 року. Отже, наведені обставини вказують на порушення відповідачем в даному випадку вимог ч.І ст.43 КЗпП України, так як розірвання трудового договору з ОСОБА_1 було проведено без попередньої згоди профспілкового органу первинної профспілкової організації, членом якої є позивач.

Відповідно до вимог, передбачених ст.18 КЗпП України, положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Згідно п.2.1.4. колективного договору КМКП, зареєстрованого виконавчим комітетом Кузнецовської міської ради Рівненської області 25 червня 2008 року за №17 з подальшими змінами, адміністрація КМКП зобов'язується здійснювати прийом на роботу нових працівників тільки у разі забезпечення повної продуктивної зайнятості працюючих і якщо не прогнозується їх вивільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Проте, дані зобов'язання не виконані відповідачем. В період з 13 серпня 2009 року до 13 листопада 2009 року на роботу в КМКП були прийняті нові працівники: 19 серпня 2009 року - ОСОБА_23 -газоелектрозварювальником ЖЕД №4 (наказ КМКП №316-к від 17 серпня 2009 рокі 02 вересня 2009 року - ОСОБА_24 - дорожнім робітником УБ (наказ КМКП №328-к від 01 вересня 2009 року); 22 жовтня 2009 року - ОСОБА_25 - слюсарем-сантехніком ЖЕД №3 (наказ КМКП №357-к від 21 жовтня 2009 року); 09 листопада 2009 року - ОСОБА_26 - двірником ЖЕД №3 (наказ КМКП №392-к від 06 листопада 2009 року); 09 листопада 2009 року - ОСОБА_27 - прибиральником службових приміщень ЖЕД №3 (наказ КМКП №393-к від 06 листопада 2009 року). Наведені обставини також підтверджуються і книгою наказів по особовому складу за 2009 рік.

Відповідно до п.3.1.2. зазначеного колективного договору адміністрація КМКП взяла на себе зобов'язання у разі прогнозування масового вивільнення працівників (понад 5 відсотків від загальної чисельності працюючих в структурному підрозділі) розробити і реалізувати узгоджену з профкомом програму забезпечення зайнятості і соціальної підтримки працівників, яких передбачається вивільнити. Зазначених зобов'язань КМКП не дотримало. Іще попереднім наказом КМКП "Про скорочення чисельності персоналу" №422 від 24 липня 2009 року, який згідно з наказом відповідача "Про скасування наказу КМКП №422 від 24 липня 2009 року" №469 від 13 серпня 2009 року був діючий з 01 серпня 2009 року до 13 серпня 2009 року, планувалось скорочення 74 штатних одиниць, в тому числі начальника дільниці в ремонтно-будівельній дільниці, та вивільнення працівників. Однак, програма заходів забезпечення зайнятості і соціальної підтримки працівників, яких передбачається вивільнити, всупереч п.3.1.2 вказаного колективного договору не узгоджена із профкомом, а лише затверджена головою профкому ОСОБА_10 11 серпня 2009 року і погоджена двома членами профкому: Шумрою 1.1, і ОСОБА_18, про що свідчить зміст наведеної програми, а також показання свідка ОСОБА_10 Хоча станом на 11 серпня 2009 року склад профспілкового комітету первинної профспілкової організації КМКП становив 10 чоловік, а кворум (не менше ніж 2/3 членів профкому) - 7 чоловік.

Згідно з п.3.2.2. зазначеного колективного договору КМКП профспілковий комітет зобов'язується давати згоду на вивільнення працівника тільки після використання усіх можливостей для збереження трудових відносин.

Судом виявлено, що в порушення п.3.2.2. цього колективного договору профспілковий комітет також не виконав взятих на себе зобов'язань, оскільки ні голова первинної профспілкової організації КМКП ОСОБА_10, яка одночасно є головою профспілкового комітету, ні члени профспілкового комітету первинної профспілкової організації КМКП не перевірили чи всі можливості працевлаштування були використані КМКП при вивільненні ОСОБА_1, не з'ясували наявність вакансій в КМКП, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10

Таким чином, в результаті дослідження доказів справи та їх оцінки судом встановлено, що відповідач звільнив з роботи ОСОБА_1 без законної підстави та з грубим порушенням вимог діючого трудового законодавства щодо порядку звільнення з роботи працівників у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників.

Статтею 43 Конституції України гарантується громадянам захист від незаконного звільнення.

Отже, за таких обставин відповідно до ч.І ст.235 КЗпП України позивач підлягає поновленню на попередній роботі в КМКП.

Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

При вирішенні питання виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд керувався Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 з подальшими змінами. Середньомісячна заробітна плата визначена судом, виходячи з виплат, вказаних у довідці КМКП №281 від 17 серпня 2010 року, за останні два календарні місяці роботи ОСОБА_1 (вересень і жовтень 2009 року), що передували події його звільнення з роботи. Визначена таким чином середньоденна заробітна плата позивача складає 146 грн. 40 коп. ((5813 грн. 47 коп. + 774 грн. 58 коп.) / 45 відпрацьованих робочих днів у вересні і жовтні 2009 року). Середньомісячне число робочих днів становить 22 (22+21/2), тому відповідно середня місячна заробітна плата позивача складає 3220 грн. 80 коп. (146 грн. 40 коп. х 22). Середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу становить 29280 грн. 00 коп. (8 повних місяців /грудень 2009 року - липень 2010 року/ х 3220 грн. 80 коп.) + (12 робочих днів листопада 2009 року х 146 грн. 40 коп.) + (12 робочих днів серпня 2010 року х 146 грн. 40 коп.).

Позивач з врахуванням його заяви про збільшення розміру позовних вимог просить суд стягнути з відповідача в його користь заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 27669 грн. 60 коп., тому суд відповідно до вимог ч.І ст.11 ЦПК України не виходить за межі позову ОСОБА_1 і стягує з КМКП в користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 27669 грн. 60 коп.

Відповідно до п.п.2, 4 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання даного рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на попередній роботі та стягнення середнього заробітку, але не більше як за один місяць.

Враховуючи наведені обставини, на підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.40. 42. 43, 49-2, 235 КЗпП України, керуючись ст.4, ч.І ст.П, ст.60, ч.І ст.61, ч.З ст.208, ч.ч. З ст.209, ст.ст.212-215, ч.І ст.218, ч.ч.І, 2 ст.222, ч.І ст.223, ч.І ст.294, п.п.2, 4 ч.І ст.367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Кузнецовського міського комунального підприємства про поновлення на роботі і стягнення заробітку за час вимушеного прогулу задоволити повністю.

Поновити ОСОБА_1 на попередній роботі - начальником дільниці ремонтно-будівельної дільниці Кузнецовського міського комунального підприємства.

Стягнути з Кузнецовського міського комунального підприємства в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 27669 (двадцять сім тисяч шістсот шістдесят дев'ять) гривень 60 копійок.

Стягнути з Кузнецовського міського комунального підприємства в дохід дерези судовий збір (державне мито) в сумі 276 (двісті сімдесят шість) гривень 69 копійок.

Стягнути з Кузнецовського міського комунального підприємства витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120 (сто двадцять) гривень 00 копійок.

Рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 і присудження йому виплати заробітної плати за один місяць в сумі 3220 (три тисячі двісті двадцять) гривень 80 копійок підлягає негайному виконанню.

На рішення суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Рівненської області через Кузнецовський міський суд Рівненської області особами, які брали участь у справі та були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя О.І.Горегляд