Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-310/10 Головуючий у 1-й інст. Прищепа Т.
Категорія 27 Доповідач Миніч Т.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді Миніч Т.І.

суддів Забродського М.І., Троянівської Г.С.,

при секретарі судового засідання Григорович А.М.,

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк"

на рішення Ємільчинського районного суду від 26 липня 2010 року

у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" про визнання дій незаконними, зобов'язання виконувати умови договору та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У травні 2010 року ПАТ КБ „Приватбанк" звернулося до суду з позовом. Позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - жилий будинок по вул.Пушкіна,10 у смт.Ємільчине, виселити відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із вказаного будинку із зняттям їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. При цьому посилався на те, що у лютому 2008 року на підставі укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору останньому була надана позика в сумі 78500 грн. із зобов'язанням повернення до 28 лютого 2018 року. В

забезпечення цього договору було передано в іпотеку зазначений вище жилий будинок, власником якого є ОСОБА_2 Оскільки умови кредитного договору відповідачем не виконуються, просив задоволити позов.

Також у травні цього року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом. Просив визнати незаконними дії ПАТ КБ „Приватбанк" щодо зміни в односторонньому порядку умов кредитного договору в частині підвищення відсоткової ставки з 16,81 до 26%, зобов'язати відповідача виконувати попередні умови договору та стягнути з відповідача на його користь 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. При цьому посилався на те, що у лютому 2008 року уклав з відповідачем кредитний договір, за яким він взяв кредит в сумі 70000 грн. із зобов'язанням повернення до 28 лютого 2018 року та із сплатою 16,81% річних за користування кредитом. З 1 березня 2009 року відповідач в односторонньому порядку збільшив процентну ставку за користування кредитом до 26%. Такі дії відповідача вважав зміною умов договору та такими, що суперечать його умовам. Зокрема, вважав, що в даному випадку зміни повинні бути погоджені обома сторонами. На думку апелянта підвищення процентної ставки суперечить вимогам ст.1056-1 ЦК. Неправомірними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду.

Ухвалою від 31 травня 2010 року зазначені позови об"єднані в одне провадження (а.с.58).

Рішенням Ємільчинського районного суду від 26 липня 2010 року, публічному акціонерному товариству комерційний банк „Приватбанк" відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнані незаконними дії публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" щодо зміни в односторонньому порядку умов кредитного договору від 29 лютого 2008 року в частині підвищення з 1 березня 2009 року відсоткової ставки з 16,81 до 26% річних. Цим же рішенням зобов"язано публічне акціонерне товариство комерційний банк „Приватбанк" відновити раніше існуючі умови погашення заборгованості за кредитним договором від 29 лютого 2008 року в частині сплати відсотків за користування кредитом, залишивши їх на рівні 16,81% річних. ОСОБА_1 відмовлено в позові в частині вимог про відшкодування моральної шкоди.

У поданій апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство і комерційний банк „Приватбанк" порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового - про задоволення його] позову та відмову в зустрічному позові, посилюючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд не звернув уваги на ту обставину, що можливість та порядок підвищення процентної ставки передбачена договором. Вважає, що положення ст.1056-1 ЦК на спірні правовідносини не поширюються.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до кредитного договору від 29 лютого 2008 року (в подальшому Договору) публічним акціонерним товариством комерційний банк „Приватбанк" (надалі Банк) надано ОСОБА_1 споживчий кредит в сумі 78500 грн. терміном до 28 лютого 2018 року із сплатою 16,81% річних за користування кредитом (а.с.7-12). Протягом 2008 року умови Договору виконувалися сторонами належним чином.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Договором за договором іпотеки від 29 лютого 2008 року ОСОБА_2 передала в іпотеку належний їй жилий будинок по вул.Пушкіна,10 у смт. Ємільчине (а.с.13-17).

Судом встановлено, що з 1 березня 2009 року Банком було збільшено відсоткову Ставку за користування кредитом, наданим ОСОБА_1, з 16,81 до 26%.

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Із змісту ст.47 Закону України „Про банки і банківську діяльність" випливає, що комерційним банкам надано право самостійно визначати процентні ставки як складову частину кредитної політики банку, - але не як підставу для їх зміни в укладеному кредитному договорі. Тобто, банки самостійно визначають процентні ставки для надання послуг клієнтам. Проте зазначена в договорі процентна ставка може бути змінена лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до роз"яснення Національного банку України, викладеного у листі від 4 грудня 2008 року № 47-112/3204-17164 „Про дотримання банками вимог чинного законодавства" стосовно необгрунтованого підвищення банками відсоткової ставки за споживчими кредитами, банком відповідно до ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 мають надаватися вичерпні для позичальників Обгрунтування стосовно підстав для підвищення відсоткової ставки.

В даному випадку повідомлення Банку про підвищення процентної ставки з таким обгрунтуванням в матеріалах справи відсутнє.

Тому зміна відсотків за споживчими кредитами у зв"язку із зміною кредитної політики банку є прямим порушенням п.3.5 Правил надання банками України- інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Крім, того, відповідно до ч.1 ст.651 ЦК зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання (ч.1 ст.652 ЦК).

При цьому зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, який змінюється або розривається (ст.654 ЦК) .

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неправомірність дій відповідача щодо підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки, визначеної договором.

Крім того, відповідно до ст.1056-1 ЦК, яка набрала чинності з 9 січня 2009 року, встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Фактично в період дії зазначеної норми закону відповідачем було підвищено відсоткову ставку, встановлену договором. Тому обгрунтованими є посилання суду на неправомірність дій відповідача також і з урахуванням положень ст.1056-1 ЦК.

За наведених обставин підстав для , скасування рішення суду першої інстанції в цій частині вимог немає.

Як пояснив, в суді представник Банку, порушення умов кредитного договору, що послугувало підставою для подачі позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, пов"язувалось з недотриманням ОСОБА_1 графіку та розміру платежів після підвищення відсоткової ставки.

Тому із наведених вище підстав, та зважаючи на те, що дані вимоги є похідними від вимог про визнання дій незаконними, суд першої інстанції також обгрунтовано вважав, що підстав для задоволення позову в цій частині вимог не було.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності рішення в частині вимог про відшкодування моральної шкоди. Тому в цій частині законність рішення суду не перевіряється.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209,307,308,313-315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" відхилити.

Рішення Ємільчинського районного суду від 26 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом, двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: