АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 7244 Головуючий суддя І інстанції Омельченко
Провадження № Суддя доповідач Кукліна Н.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2010 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Кукліної Н.О.

Суддів Черкасова В.В.

ОСОБА_1

При секретарі Каплоух Н.Б.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом Державного підприємства «48 Завод залізничної техніки» до ОСОБА_2. ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Дзержинської районної в м.Харкові ради про повернення майна із чужого незаконного володіння та виселення

по апеляційним скаргам ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 23 березня 2010 року та додаткового рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 квітня 2010 року

В СТАНОВИЛА:

В червні 2008 року Державне підприємство «48 Завод залізничної техніки» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Дзержинської районної в м.Харкові ради про повернення майна із чужого незаконного володіння та виселення . В обґрунтування зазначав, що відповідачі самовільно зайняли приміщення 206-А , що знаходиться в гуртожитку по вул. заводу «Комсомолець», 36-А, і належить підприємству на праві володіння згідно до ст.. 398 ЦК України. Відповідачі порушили право володіння позивача на приміщення 206-А , відмовляються повернути приміщення позивачеві, добровільно його не звільняють , що є підставою захистити права підприємства на володіння спірним приміщенням шляхом виселення відповідачів в примусовому порядку та поверненню приміщення у володіння позивача на підставі норм цивільного кодексу.

Відповідачі проти позову заперечували, вказуючи, що вони з 1989 року у гуртожитку по вул. заводу «Комсомолець», 36-А, займають кімнату № 207 на другому поверсі гуртожитку та підсобне приміщення № 313 . В лютому 2007 року позивачем був закладений хол і його разом з іншими мешканцями гуртожитку було позбавлено права доступу на балкон для сушки білизни. В це приміщення ними з коридору загального користування були самовільно прорубані та встановлені двері та влаштовано побутове приміщення, користування яким раніше вони були позбавлені внаслідок неправомірних дій позивача. Приміщення під № 206 -А як обєкту власності чи користування позивача у гуртожитку не існує.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 23 березня 2010 року позов Державного підприємства «48 Завод залізничної техніки» задоволено. Повернуто приміщення 206-А , розташоване між кімнатами 206 та 207 будинку 36- А по вул. заводу «Комсомолець» з незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3. ( а.с. 137-139)

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 квітня 2010 року вказано про повернення приміщення 206-А . розташованого між кімнатами 206 та 207 будинку 36- А по вул. заводу «Комсомолець» з незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шляхом їх виселення .( а.с. 147)

В апеляційних скаргах ОСОБА_2, ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду 1 інстанції та додаткового рішення з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову у позові з тих підстав, що позивачем не доведено, що спірне приміщення належить відповідачеві на праві власності, бо право вимагати повернення майна із чужого незаконного володіння має право тільки власник. До того ж законом не передбачено право вимагати повернення майна шляхом виселення із приміщення , яке відсутнє в технічному плані, як приміщення 206-А. До того ж після розгляду справи стало відомо, що підприємство є банкрутом, призначено господарським судом ліквідатора , який участі у справі не приймав, інтереси позивача у суді представлялися не уповноваженою особою. ( а.с. 156-157,163-164)

В заперечення на апеляційну скаргу представник Державного підприємства «48 Завод залізничної техніки» вказував, що позивач, як балансоутримувач. має речове право на майно, а саме кімнату № 206-А в гуртожитку , і має права на підставі ст.. 387 ЦК України вимагати його повернення від осіб, відповідачів, які безпідставно утримують це приміщення та використовують не за його цільовим призначенням.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін та їх представників, обговоривши наведені в скарзі доводи та заперечення, перевіривши матеріали справи знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст.. 303 ЦПК України апеляційний суд в апеляційному порядку перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду 1 інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді 1 інстанції.

Відповідно до ст.. 213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позивачем вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин , яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Матеріали справи свідчать, що Державне підприємство «48 Завод залізничної техніки» є балансоутримувачем і володільцем гуртожитку , що знаходиться в будинку № 36-А по вул. заводу «Комсомолець» м.Харкова.

Підтверджується матеріалами справи , не заперечується сторонами, що відповідачі у передбаченому законом порядку у даному гуртожитку набули права користування кімнатою № 207 та допоміжним приміщенням № 313 , а також нарівні з іншими мешканцями гуртожитку мають право на користування нежитловим приміщенням - - холом , що знаходиться між приміщеннями 207 та 206 другого поверху гуртожитку з виходом на балкон, як приміщенням , призначеним для задоволення побутових потреб мешканців гуртожитку.

Згідно вимог ст. 130 ЖК України та п.22 Примірного положення про гуртожиток адміністрація підприємства, у віданні якого знаходиться гуртожиток, зобовязана утримувати гуртожиток у відповідності до санітарних правил, норм експлуатації, забезпечувати надання мешканцям гуртожитку побутових послуг та виділення для цієї мети приміщень.

Всупереч цим вимогам закону в лютому 2007 року хол другого поверху гуртожитку між приміщеннями 207 та 206 був самовільно закладений цеглою . новоствореному приміщенню позивачем надано статус кімнати гуртожитку під № 206 -А і на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ДП «48 Завод залізничної техніки» від 25 жовтня 2007 року це приміщення № 206-А, як жиле, за ордером № 84 передано ОСОБА_4 для заселення .

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 25 лютого 2009 року, яке набрало законної сили, виданий ордер на зайняття приміщення у гуртожитку № 206 - А визнано недійсним з підстав, що юридично приміщення № 206-А в гуртожитку по вул. заводу «Комсомолець», 36-А , не існує. Зазначене приміщення немає технічної документації, було самовільно переобладнане з приміщення загального користування мешканців гуртожитку, з холу другого поверху гуртожитку , розташованого між кімнат цього № 206 та 207, і права для заселення такого приміщення у позивача не було. ( а.с. 82-85)

Твердження відповідачів про те, що позивач самовільним переобладнанням холу загального користування мешканців гуртожитку в ізольоване приміщення № 206 - А позбавив мешканців гуртожитку доступу на балкону та можливості безперешкодного користування холом гуртожитку , матеріалами справи не спростовується.

Згідно зі ст.ст. 11,13,15 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, здійснюються з дотриманням меж, наданих договором або актами цивільного законодавства і підлягають захисту у разі порушення правомірного набутого цивільного права.

За правилами ст.ст. 396, 397 ЦК України особа, яка має речове право на майно , має право на захист цього права у разі його порушення. Захисту підлягають правомірно набуті цивільні права . в тому числі і на підставі ст. 387 ЦК України шляхом витребування власником свого майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Правовірних вважається володіння майном, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Задовольняючи позов про повернення приміщення 206 А , розташованого у будинку № 36- А по вул. заводу «Комсомоле з незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шляхом їх виселення , суд першої інстанції вважав доведеним факт безпідставного утримання відповідачами належного позивачеві на праві володіння приміщення 206-А гуртожитку .

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до вимог ст.. 387 ЦК України власник чи особа , яка володіє цим майном на відповідній правовій підставі, повинна довести . що саме це майно є об'єктом його права власності. тобто індивідуалізувати його.

Доказів, що самовільно переобладнане приміщення 206-А у гуртожитку стало індивідуалізованим об'єктом речового права позивача на майно , захист якого здійснюється за правилами ст.,387 ЦК України, суду не надано.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не перевірив, чи виникли у позивача цивільні права та обовязки на самовільне переобладнане приміщення 206-А , якого як юридичний факт , не існує. Зазначена обставина встановлена судовим рішенням . Відповідно у суду першої інстанції не було підстав вважати наявним у позивача правомірно набутого права на речове майно - приміщення 206-А у гуртожитку та здійснювати захист не існуючого права володіння на самовільно переобладнане нежитлове приміщення шляхом витребування такого майна .

Ухвалюючи рішення про зобов'язання відповідачів повернути позивачеві за правилами ст.. ст.,128. 129 ЖК України існуюче приміщення 206-А, суд фактично індивідуалізував його як обєкт речового права та захистив право позивача самовільне переобладнане ним приміщення загального користування мешканців гуртожитку шляхом виселення відповідачів, и наведеними нормами та положеннями житлового законодавства не передбачено.

В засіданні апеляційного суду відповідачі стверджували, що їх дії спрямовані на відновлення порушених позивачем прав на користування холом та балконом, якими в теперішній час вони користуються разом із іншими мешканцями гуртожитку для забезпечення побутових потреб.

Наявність рішення суду, що набрало законної сили, про відмову ОСОБА_2 у позові про передачу у користування його сімї приміщення 206-А під побутові потреби з підстав, що зазначене приміщення є самовільно переобладнаним із приміщення загального користування мешканців гуртожитку, доводить факт відсутності у позивача речового права саме на спірне приміщення, а не факт безпідставного утримання відповідачами цього майна.

Доказів , на підтвердження факту порушення відповідачами речових прав позивача на самовільно переобладнане приміщенням гуртожитку № 206-А , не надано.

Позивач не позбавлений права приведення самовільно переобладнаного приміщення 206-А у первинний майновий стан загального користування мешканців гуртожитку другого поверху .

За таких обставин, судова колегія визнає, що обраний судом першої інстанції спосіб захисту права позивача на річ , яка є самовільною перебудовою нежитлового приміщення у гуртожитку , холу загального користування мешканців гуртожитку, в тому числі і відповідачів, не може бути визнаний прийнятним відповідно до вимог ст.. ст.. 128. 129 ЖК України.

За таких обставин у суду першої інстанції не було достатньо підстав дійти висновку про необхідність захисту не існуючою речового права Державного підприємства «48 Завод залізничної техніки» шляхом зобовязання повернути позивачеві самовільне переобладнане приміщення 206-А , розташоване між кімнатами 206 та 207 будинку 36- А по вул. заводу «Комсомолець», із користування відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та їх виселення.

Виходячи з наведеного, судова колегія , перевіряючи законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду 1 інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді 1 інстанції, визнає , що рішення судом 1 інстанції ухвалено порушенням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 309 ЦІІК України є підставою для їх скасування та ухвалення нового про відмову в позові Державного підприємства «48 Завод залізничної техніки» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про повернення з незаконного володіння приміщення 206-А , розташованого між кімнатами 206 та 207 будинку 36- А по вул. заводу «Комсомолець» та виселення.

Керуючись ст.ст. 303.304,307. 309, 313, 317. 319. 324 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА :

Апеляційні скарги ОСОБА_2. ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 23 березня 2010 року та додаткове рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 квітня 2010 року скасувати.

В позові Державного підприємства «48 Завод залізничної техніки» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про повернення з незаконного володіння приміщення 206-А , розташованого між кімнатами 206 та 207 будинку 36- А по вул. заводу «Комсомолець» , та виселенні відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду України протягом двох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді