Справа № 2-21/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2010 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючої судді- Бондарьової Г. М.

секретарі -Кобкі Т.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2М, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля», ОСОБА_5 виконавчої дирекції соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Першотравенську Дніпропетровської області про стягнення недонарахованих сум в рахунок відшкодування шкоди здоровю

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2001 року ОСОБА_4 зверну вся до суду з позовом, з врахуванням уточнених та доповнених позовних вимог від 22 лютого 2008 року, про стягнення недонарахованих сум в рахунок відшкодування шкоди здоровю, посилаючись на те,що він тривалий час пропрацював прохідником У розряду шахти ім. М.І.Сташкова, правонаступником якої є ВАТ «Павлоградвугілля», де отримав професійне захворювання хронічну дискогенну радикулопатію згідно акту розслідування від 22 вересня 1995 року, за висновком первинной МСЕК від 11 вересня 1995 року йому було встановлено 3 групу інвалідноті та 50% стійко втрати професійної працездатності з послідуючими переоглядами, за висновком повторної МСЕК від 01 жовтня 1997 року йому встановлено 60% стійкої втрати професійної працездатності.

Наказом по шахті № 848 від 28 вересня 1995 року йому було призначено щомісячні платежі та одноразову допомогу виходячи із середнього заробітку відповідного працівника по професії прохідника У розряду за місяць ,що передував МСЕК - серпень 1995 року в розмірі 360,90 грн.

Розмір середньої заробітної плати взятої відповідачем для нарахування одноразової допомоги відповідно до вимог п. 12.27 Галузевої угоди ним не оспорювався.

Починаючи з 11 вересня 1995 року шахта ім.М.І.Сташкова,правонаступником якої є ВАТ «Павлоградвугілля» проводила йому виплати щомісячного відшкодування шкоди по своїй методиці в порушення п.28 Правил відшкодування шкоди і для нарахування щомісячних сум відшкодування шкоди взяла середньомісячний заробіток за серпень 1995 року прохідника У розряду 360,90грн не відкоригувавши його на коефіцієнт 1,364 з 01 вересня 1995 року,та не відкоригувала належним чином в послідуючому розміри відшкодування втраченого заробітку у звязку з послідуючим ростом тарифів по шахті, тому відповідачем невірно було нараховано та виплачено йому суми відшкодування втраченого заробітку і за період з 01 вересня 1998 року по 31 березня 2001 року йому недоплачено в рахунок відшкодування втраченого заробітку у звязку з ушкодженням здоровя в розмірі 10957,86грн,які він просить стягнути з відповідача на його користь.

В судовому засіданні уточнені та доповнені позовні вимоги позивача від 22 лютого 2008 року повністю підтримав його представник за довіреністю ОСОБА_1

Представник відповідача ВАТ «Павлоградвугілля» позов ОСОБА_4 не визнав повністю, пояснивши суду, що вважає вимоги позивача необгрунтовані, його розрахунок сум втраченого заробітку не відповідає вимогам закону, оскільки позивачем проведений перерахунок сум втраченого заробітку автоматично на коефіцієнт зростання тарифів поетапно, без урахування тих обставин, що не завжди зростання тарифів спричиняло за собою зростання заробітної плати на підприємстві, тому розрахунок позивача є завищеним, таким, що не відповідає принципу відшкодування шкоди, а значно перевищує реальні заробітні плати відповідних працівників по шахті. Адміністрацією шахти ім. М.І.Сташкова вважає правильно проведений розрахунок і виплати як одноразової допомоги так і щомісячних сум втраченого заробітку позивачу до 01 квітня 2001 року тобто до введення в дію Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», після вказаної дати шахтою сплачувалися суми відшкодування втраченого заробітку за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України по день передачі справи в ВВД ФССНВУ у місті Першотравенську з 01 лютого 2002 року, де позивачу продовжувалися страхові виплати.

Представник відповідача ОСОБА_5 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві і професійних захворювань України в місті Першотравенськ позов не визнала повністю з тих же підстав ,що і представник ВАТ «Павлоградвугілля».

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи суд вважає встановленими наступні обставини.

Судом установлено, що ОСОБА_4. тривалий час пропрацював прохідником У розряду шахти ім.М.І.Сташкова, правонаступником якої є ВАТ «Павлоградвугілля», де отримав професійне захворювання хронічну диско генну радикулопатію згідно акту розслідування від 22 вересня 1995 року, за висновком первинной МСЕК від 11 вересня 1995 року йому було встановлено 3 групу інвалідності та 50% стійкої втрати професійної працездатності з послідуючими переоглядами, за висновком повторної МСЕК від 01 жовтня 1997 року йому встановлено 60% стійкої втрати професійної працездатності до передачі справи в ВВД ФССНВу у місті Першотравенську з 01 лютого 2002 року, і після цієї передачі по цей час

/а.с.38, 8, 6, 9, 12, 13, 63; 29/

Наказом по шахті № 848 від 28 вересня 1995 року ОСОБА_4 було призначено одноразову допомогу та щомісячні суми відшкодування втраченого заробітку за 50% стійкої втрати професійної працездатності починаючи з 11 вересня 1995 року із середнього заробітку прохідника У розряду, який склався на момент виплати за серпень 1995 року згідно п. 12.27 діючої на той час Галузевої угоди у вугільній промисловості, який становив на той час 36 090 000 крб, що в переводі на гривню складає 360,90 грн, та призначено одноразову допомогу в розмірі 1 804 500 000 крб/18045грн/, з яких виплачено шахтою в розмірі 8321,28грн., а решту суму заборгованості по одноразовій допомозі в розмірі 9723,72грн, стягнуто за рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 липня 2000 року, де позивачем не оспорювався взятий для нарахування сум відшкодування шкоди, в тому числі одноразової допомоги, середній заробіток прохідника У розряду за серпень 1995 року у розмірі 360,90грн.

/а.с.9; 5; 197/

Тобто спір відносно одноразової допомоги був предметом розгляду суду, рішенням якого від 28 липня 2000 року позивачу стягнуто залишок заборгованості по одноразовій допомозі, де позивачем не оспорювалася сума одноразової допомоги та взятий шахтою середній заробіток для її призначення за серпень 1995 року прохідника У розряду по шахті в розмірі 360,90 грн.

Шахта ім.М.І.Сташкова починаючи з 11 вересня 1995 року до передачі справи в ВВД ФССНВУ у місті Першотравенську до 01 лютого 2002 року сплачувала ОСОБА_4 щомісячні суми відшкодуванні втраченого заробітку і за вказаний період сплатила йому 23 056,73 грн,із них за період в межах заявлених позовних з 11 вересня 1995 року по 31 березня 2001 року/тобто до 01 квітня 2001 року за рахунок власних коштів в розмірі 19 284,83 грн Шахтою передано справу позивача до ВВД ФССНВУ у місті Першотравенську з 01 лютого 2002 року з щомісячною сумою відшкодування втраченого заробітку в розмірі 377,24грн.

/а.с.21;60;198/

Перевіряючи доводи позивача про неправильність призначення і виплат шахтою щомісячних сум втраченого заробітку за період з 11 вересня 1995 року по 31 березня 2001 року, тобто до 01 квітня 2001 года, тобто до введення в дію Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» виходячи з вимог закону, що діяли на той час, суд приходить до наступного:

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону праці», діючого на момент встановлення ОСОБА_4 стійкої втрати профпрацездатності власник зобов'язаний відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим пошкодженням здоровю пов'язаним з виконанням трудових обов'язків у повному розмірі втрачений заробіток відповідно до законодавства, а також виплатити потерпілому одноразову допомогу. При цьому пенсії і інші доходи, що отримуються працівником не враховуються.

Розмір одноразової допомоги встановлюється колективним договором/угодою, трудовим договором/. Якщо відповідно до медичного висновку у потерпілого встановлено стійку втрату працездатності, ця допомога повинна бути не менше суми визначеної з розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожен відсоток втрати ним професійній працездатності.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» у разі зміни вартості життя порядок пов'язаного з цим перегляду відшкодування шкоди і одноразової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування шкоди суд виходить з наступного:

Відповідно до п.9 Правил відшкодування шкоди розмір відшкодування втраченого потерпілим заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати профпрацездатності і середньомісячного заробітку, який він мав до пошкодження здоровя. Втрачений заробіток або його частина відповідно ступеню втрати профпрацездатності виплачується власником в повному розмірі, тобто без урахування розміру пенсії по інвалідності, а також незалежно від отримуваних потерпілим інших видів пенсії, заробітку/доходу і стипендии/.

Розмір втраченого заробітку або відповідна його частина залежно від ступеня втрати потерпілим профпрацездатності коригуванню у бік зменшення не підлягає.

Відповідно до п.10 Правил відшкодування шкоди розмір одноразової допомоги потерпілому встановлюється колективним договором/угодою, трудовим договором/.

Якщо відповідно до медичного висновку потерпілому встановлена стійка втрата працездатності, одноразова допомога потерпілому повинна бути не менше суми, визначеної з розрахунку його середньомісячного заробітку за кожен відсоток втрати ним професійній працездатності.

Стійкою втратою працездатності вважається будь-яка втрата профпрацездатності, що визначається органами медико-соціальної експертизи/МСЕК/.

Відповідно до п.22 Правил відшкодування шкоди середньомісячний заробіток для нарахування розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку/або його відповідної частини/ визначається за бажанням потерпілого за 12 або З останні повні календарні місяці роботи, передуючі каліцтву, а при профзахворюванні-стійкої втрати працездатності.

Заробіток у вказаний період підлягає коригуванню з урахуванням підвищення розміру мінімальної заробітної плати, тарифних ставок, посадових окладів працівників підприємств або індексації доходів відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до п.24 Правил середньомісячний заробіток, обчислений в порядку передбаченому п.п.22,23 Правил, береться для визначення розміру одноразової допомоги потерпілому.

Відповідно до п.28 Правил відшкодування шкоди перерахунок розміру втраченого заробітку проводиться у разі зміни ступеню втрати працездатності, підвищення тарифних ставок/окладов/ працівників госпрозрахункових підприємств, а також заробітної плати відповідно до колективного договору.

В п.28 Правил постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 1994 року № 492 внесені зміни і доповнення до Правил. зокрема в останньому абзаці пункту 28 слово «або» замінене словом «а также», відповідно, перерахунок розміру втраченого заробітку проводиться серед інших підстав також у разі підвищення тарифних ставок/окладов/ працівників госпрозрахункових підприємств, а також заробітної плати згідно колдоговору. Це говорить про те, що перерахунок проводиться у тому випадку, коли окрім підвищення тарифних ставок відбувається підвищення заробітної плати.

Відповідно до п.28 Правил відшкодування шкоди в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1100 від 03 жовтня 1997 року перерахунок розміру відшкодування шкоди/втраченого заробітку/ проводиться у разі зміни ступеню втрати професійної працездатності, підвищенні тарифних ставок/окладів/ працівників госпрозрахункових підприємств, а також заробітної плати відповідно до колдоговору.

Перерахований або нарахований розмір втраченого заробітку в перерахунку на 100% втрати профпрацездатності не може бути більшим від середньомісячного заробітку відповідного работника/після підвищення тарифних ставок/при умові його роботи впродовж повного календарного місяця або в перерахунку на повний календарний місяць роботи.

Аналізуючи вимоги п.28 Правил відшкодування шкоди в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 492 від 18 липня 1994 року і в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1100 від 03 жовтня 1997 року суд вважає вимоги при перерахунку щомісячних сум втраченого заробітку у разі зростання тарифів /окладів/ співвідносити перерахований результат суми втраченого заробітку з відповідним середнім заробітком відповідного працівника підприємства основоположним і обов'язковим в обох випадках, але жодною мірою неможливістю його подвоєння, потроєння або іншого значного збільшення порівняно з середньомісячним заробітком відповідного працівника підприємства, що суперечить принципу повного відшкодування шкоди, тобто відшкодування втрати заробітку у зв'язку з пошкодженням здоровя, а не значне перевищення суми відшкодування шкоди не тільки частини середньомісячної заробітної плати відповідного працівника на момент підвищення тарифів пропорційно відсотку втрати профтрудоспосбности потерпілого, а і значне перевищення всієї суми цієї середньомісячної заробітної плати відповідного працівника.

Суд вважає, що редакція п.28 Правил відшкодування шкоди від 03 жовтня 1997 року дала чіткіше визначення межі перерахунку втраченого заробітку потерпілого у разі зростання тарифних ставок /окладів/ на підприємстві.

Тому посилання позивача на коригування щомісячних сум відшкодування втраченого заробітку до 03 жовтня 1997 року, тобто до зміни п.28 Правил відшкодування шкоди в редакції ухвали Кабінету Міністрів України № 1100 від 03 жовтня 1997года, без врахування середньомісячного заробітку відповідного працівника не відповідає принципу відшкодування шкоди, оскільки посадові особи Міністерства праці України ще до нової редакції п.28 Правил відшкодування шкоди до 03 жовтня 1997года,зокрема від 28 серпня 1996 року роз'яснювали порядок коригування щомісячних сум втраченого заробітку в точній відповідності з редакцією п.28 Правил відшкодування шкоди від 03 жовтня 1997 року.

Позивачем також не враховано, що пунктом 1 Указу Президента України від 09 січня 1996 року «Про додаткові заходи щодо матеріального і морального заохочення працівників вугільної промисловості» Кабінету Міністрів України за погодженням з обєднанням галузевих профспілок доручено,зокрема,визначити умови оплати праці,розміри тарифних ставок і схеми посадових окладів працівників вугільної промисловості та шахтного будівництва з урахуванням умов складності праці,здійснивши їх перегляд з метою збільшення у межах наявного фонду споживання;установити граничні розміри надбавок, доплат, премій і винагород для підвищення частини тарифу у середньомісячній заробітній платі працівників вугільної промисловості не менш як до 70 відсотків,маючи на увазі,що зазначені розміри можуть збільшуватися у колективних договорах підприємств за рахунок прибутку, що залишається у розпорядження підприємств після сплати податків та інших платежів.

На виконання зазначеного Указу Президента та відповідно до доручення Кабінету міністрів України від 15 січня 1996 року №469/1 Міністр вугільної промисловості затвердив наказ від 04 березня 1996 року «Про додаткові заходи матеріального стимулювання працівників вугільної промисловості» за погодженням із співвласниками галузевих профспілок. Пунктом 1.3. указаного наказу працівникам розяснено,що збільшення тарифних ставок і окладів здійснюється з метою збільшення частки тарифів у середньомісячній заробітній платі в межах наявного фонду споживання за рахунок: вартості здешевлення харчування; зміни порядку оплати за нормативний час пересування у шахті від ствола до робочого місця і зворотному напрямку установлення граничних розмірів надбавок доплат премій та винагород Згідно з п. 1.4 цього наказу передбачено,що збільшення розмірів тарифних ставок слід здійснювати в межах фонду споживання,визначеного в порядку,встановленому Положенням з планування та утворення фонду споживання на підприємствах вугільної промисловості, запровадженим наказом Мінвуглепрому від 29 лютого 1996 року № 70.

При цьому в зазначеному наказі Мінвуглепрому від 04 березня 1996 року не вироблено механізм здійснення перерахунку розміру відшкодування шкоди працівникам і вказаний наказ не містить положення про необхідність підвищення тарифної ставки саме на коефіцієнт 2,38.

Пунктом 28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров»я, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 у редакції постанови Кабінету Міністрів України № 492 від 18 липня 1994 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено перелік підстав для перерахування розміру відшкодування шкоди/втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу, до яких віднесено:зміну ступеня втрати професійної працездатності; зміну складу сімї померлого, підвищення мінімального розміру заробітної плати в порядку, визначеному законодавством, підвищення тарифних ставок /окладів/ працівників госпророзрахункових підприємств, а також заробітної плати відповідно до колективного договору.

Позивачем також не враховано, що згідно розяснення Міністерства праці України від 13 вересня 1996 року № 06-3138, Головної державної інспекції праці міністерства праці України від 17 жовтня 1997 року № 02/2-4171 і доповнень до Угоди по тарифах трудових і соціальних гарантіях між Мінвуглепромом і галузевими профспілками вугільної промисловості від 18 листопада 1997 року в тих випадках,коли при черговому перерахуванні відшкодування шкоди потерпілим на виробництві при виконанні ними трудових обовязків, повязаному з підвищенням тарифних ставок/посадових окладів/ на підприємстві, установі, організації, перерахований на 100% втрати професійної працездатності розмір відшкодування шкоди перевищує реальну заробітну плату відповідного працівника.розмір відшкодування шкоди потерпілому визначається із середньомісячної заробітної плати відповідного працівника після проведення підвищення тарифних ставок/при умові, що він відпрацював повний календарний місяць.або у перерахуй на повний календарний місяць роботи. При цьому перерахований розмір відшкодування шкоди в розрахунку на 100% втрати професійної працездатності не повинен перевищувати реальної заробітної плати відповідного працівника за цей період, даний середньомісячний заробіток відповідного працівника є визначальним для проведення перерахунку відшкодування втраченого заробітку.

Отже, розмір втраченого заробітку потерпілого підлягає перерахуванню, якщо відбулося реальне підвищення тарифних ставок/окладів/, а перерахований розмір відшкодування шкоди в розрахунку на 100% втрати професійної працездатності не повинен перевищувати реальної заробітної плати відповідного працівника за цей період.

Це підтверджує ту обставину, що редакція п.28 Правил відшкодування шкоди в частині коректування щомісячних сум втраченого заробітку до 03 жовтня 1997 року і після 03 жовтня 1997 року з урахуванням середньомісячного відповідного працівника аналогічні, редакція п.28 Правил відшкодування шкоди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1100 від 03 жовтня 1997года дала чіткіше визначення порядку перерахунку щомісячних сум втраченого заробітку.

Відповідно до п.21-1 ухвали Пленуму Верховного суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами і доповненнями від 8 липня і 30 вересня 1994 року середній заробіток для відшкодування шкоди визначається відповідно до Правил, а якщо тарифною угодою або колективним договором встановлений більш пільговий порядок його визначення, застосовується цей порядок.

Відповідно до того, до п. 12.27 галузевої тарифної угоди у вугільній промисловості, куди відноситься шахта ім. М.І.Сташкова, для нарахування розмірів відшкодування потерпілому втраченого заробітку/або його частини/, а також одноразової допомоги, береться середній заробіток по відповідній професії/посаді/з урахуванням присвоєного розгляду на підприємстві потерпілого, що склався на момент виплати, якщо розмір середньомісячного заробітку буде не меншим визначеного за Правилами відшкодування шкоди.

Відповідно до ст.7 п. 1 п.2 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 22 лютого 2001года і введенням в дію Закона України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» з 01 квітня 2001 року щомісячні суми втраченого заробітку ОСОБА_4 з 11 вересня 1995 року до 01 квітня 2001 року підлягали виплаті за рахунок власних коштів підприємств, а починаючи з 01 квітня 2001 року щомісячні суми втраченого заробітку позивачеві сплачувалися за рахунок страхових внесків до фонду соціального страхування.

Виходячи з вищезгаданих вимог закону, з досліджених судом обставин суд вважає, що шахтою було вірно взято для розрахунку сум відшкодування втраченого заробітку ОСОБА_4 та одноразової допомоги середньомісячний заробіток відповідного робітника-прохідника У розряду по шахті за серпень 1995 року в розмірі 360,90грн згідно п.12.2 Галузевої тарифної угоди, оскільки позивачем не оспорювався і не оспорюється в позові розмір середнього заробітку для нарахування одноразової допомоги, а середній заробіток для призначення одноразової допомоги і щомісячних виплат втраченого заробітку визначається однаково згідно вказаних вимог закону.

Крім того коригування середнього заробітку прохідника У розряду на коефіцієнт 1,364 з 01 вересня 1995 року позивачем є безпідставним, оскільки після зростання тарифів по шахті з 01 вересня 1995 року на 1,364, розмір заробітної плати конкретних прохідників шахти дільниці ПР-2, де працював ОСОБА_4 за вересень 1995 року не зріс і становить навіть менший розмір ніж за серпень 1995 року, а саме становив 324,37грн/а.с.49,57/,тоді як за серпень 1995 року становив 360,90 грн, який взятий позивачу для розрахунку сум відшкодування шкоди, як одноразової допомоги так і щомісячних сум втраченого заробітку.

Крім того, послідуючі перерахунки позивачем належних йому сум відшкодування втраченого заробітку після 11 вересня 1995 року, в тому числі і на коефіцієнт 2,38, також суперечать вищенаведеним вимогам закону.

Надані відповідачем довідки про середній заробіток відповідного працівника з серпня 1995 року до 01 квітня 2001 року є офіційним даними, визначеними діючими на той час законами відносно визначення таких середньомісячних заробітків, вказані вимоги були обовязковими для підприємств в період з введення в дію Закону України «Про охорону праці»з 24 листопада 1992 року до 01 квітня 2001 року, є офіційними документами, які також перевірені судом шляхом, витребування належних довідок про конкретну заробітну плату відповідних працівників по шахті дільниці ПР-2 де працював позивач, на день призначення позивачу сум відшкодування шкоди,а також на всі періоди підвищення тарифних ставок /окладів/по шахті після 11 вересня 1995 року по липень 2000 року включно, тобто останній коефіцієнт підвищення тарифних ставок/окладів/на шахті до введення в дію Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, які спричинили втрату працездатності» з 01 квітня 2001 року.

Вказані довідки шахти свідчать про достовірність визначення шахтою середньомісячної заробітної плати по професії позивача, оскільки вони вибірково підтверджені наданими довідками про розмір заробітної плати відповідних працівників шахти відповідної дільниці за відпрацьований повний місяць, де працював позивач, причому незначне збільшення заробітної плати окремих відповідних працівників відповідної дільниці ПР-2 за липень 2000 року не свідчить про загальний середній заробіток прохідників дільниці ПР-2,оскільки вказані відповідні працівники за липень 2000 року при відпрацюванні повної кількості робочих змін в липні 2000 року мали заробітну плату значно меншу /740,01грн; 658,13грн/, ніж обрахований шахтою середній заробіток за липень 2000 року, який становив 898,29 грн, а вищий заробіток за липень 2000 року деяких прохідників дільниці ПР-2 в порівнянні з визначеним середнім заробітком свідчить про його залежність від збільшення кількості видобутого ними вугілля, та не пов»язане з коефіцієнтом росту тарифів по шахті, оскільки шахтою середній заробіток обрахований з врахуванням заробітної плати всіх відповідних працівників ,а не вибірково та довільно, як на це вказує позивач та його представник.

/а.с.; 49,57,58,14,22/

Також у справі наявні довідки про коефіцієнти підвищення тарифних ставок та окладів за спірний період.

/а.с.10,54/

З врахуванням викладених обставин та вимог діючих на момент спірних відносин законів суд приводить розрахунок належних позивачу щомісячних сум відшкодування втраченого заробітку з 11 вересня 1995 року по 31 березня 2001 року в межах заявлених позивачем вимог:

Оскільки як зазначено вище для призначення сум відшкодування шкоди шахтою було вірно взято середній заробіток прохідника У розряду за серпень 1995 року згідно п. 12.27 Галузевої тарифної угоди у вугільній промисловості в розмірі 360,90грн.

Розрахунок належних позивачу сум щомісячного відшкодування втраченого заробітку слідуючий:

1. за період з 11 вересня 1995 року по 30 вересня 1995 року за 20 днів відшкодування втраченого заробітку складає 120,30грн/ 50% від 360,90грн= 180,45грн : 30 днів х 20 днів/;

2. за період з 01 жовтня 1995 року до 01 квітня 1996 року відшкодування втраченого заробітку складає 1082,70грн/50% від 360,90грн= 180,45грн х 6 місяців/:

3. З 01 квітня 1996 року коефіцієнт росту тарифів по шахті 2,38 тому 180,45грн. х 2,38= 429,47грн, а середній заробіток прохідника 5 розряду з 01 квітня 1996 року складав 447,12грн, тому 50% від вказаної суми становить 223,56 грн і за період з 01 квітня 1996 року до 01 жовтня 1997 року до виплати належало 4024,08грн/ 223,56грн х 18 місяців/;

4. З 01 жовтня 1997 року позивачу встановлено 60% стійкої втрати профпрацездатності тому за 60% втрати до відшкодування становить 60% від 447,12грн= 268,27грн і за період з 01 жовтня 1997 року до 01 липня 1998 року до виплати належить 2414,43грн/268,27грн х 9 місяців/;

5. З 01 липня 1998 року коефіцієнт росту тарифів складав 1,1458 тому 268,27 грн х 1,1458 = 307,38грн,а середній заробіток прохідника У розряду становив за липень 1998 року 435,37 грн. тому 60% від вказаної суми становить 272,02грн і за період з 01 липня 1998 року до 01 вересня 1999 року до виплати належало 3808,28грн/272,02грн х 14 місяців/;

6. З 01 вересня 1999 року коефіцієнт росту тарифів складав 1,286 тому 272.02грн х 1,286= 349,82грн,а середній заробіток прохідника У розряду за вересень 1999 року становив 628,74 грн тому' 60 % від вказаної суми становить 377,24грн і за період з 01 вересня 1999 року до 01 липня 2000 року до виплати належало 3772,40грн/ 377,24грн х10 місяців/;

7. З 01 липня 2000 року коефіцієнт росту тарифів складав 1,367 тому 377,24грн х 1,367=515,69грн,а середній заробіток прохідника У розряду по шахті складав 898,29грн,тому 60% від вказаного розміру складає 538,97 грн втраченого заробітку позивачем і за період з 01 липня 2000 року по 31 березня 2001 року до виплати належало позивачу відшкодування втраченого заробітку в розмірі 4850,73грн/538,97грн х 9 місяців/.

Всього за період з 11 вересня 1995 року по 31 березня 2001 року позивачу належало до виплати 20072,92грн/ 120,30грн + 1082,70грн + 4024,08грн + 2414,43грн + 3808,28грн + 3772,40грн + 4850,73грн, тоді як фактично сплачено за цей період в розмірі 19284,33грн.

Тобто відповідачем недоплачено позивачу за вказаний період з 11 вересня 1995 року по 31 березня 2001 року тобто в межах заявлених позовних вимог 788,59грн/ 20072,92грн необхідно до сплати - 19284,33грн фактично сплачених відповідачем = 788,59грн/.

Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Підсумовуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги позивача в межах заявлених них позовних вимог з 01 вересня 1998 року по 31 березня 2001 року, тобто в межах трьохрічного строку про перерахунок щомісячних сум відшкодування втраченого заробітку до дати звернення до суду підлягають частковому задоволенню в розмірі 788,59грн.

При цьому як вбачається з довідок шахти про конкретні розміри виплат щомісячних сум втраченого заробітку шахтою вірно було проведено останній перерахунок суми відшкодування втраченого заробітку з 01 липня 2000 року на коефіцієнт росту тарифів 1,367 та з врахуванням перерахунку на 100 % середньої заробітної плати відповідних робітників шахти за липень 2000 року 898,29 грн було вірно визначено розмір відшкодування втраченого заробітку з 01 липня 2000 року з врахуванням 60% стійкої втрати професійної працездатності позивачем в розмірі 538,97грн/60% від 898,29 грн = 538,97грн/ вказану суму шахта сплачувала позивачу з 01 липня 2000 року до 01 січня 2001 року, але починаючи з 01 січня 2001 року безпідставно при відсутності для цього правових підстав /оскільки у позивача залишилося ті ж 60% стійкої втрати профпрацездатності/ знизила розмір щомісячного відшкодування втраченого заробітку позивачу з належних йому 538,97 грн до 377,24 грн, які сплачувалися позивачу до 01 липня 2000 року, тобто до введення в дію коефіцієнту росту тарифів з 01 липня 2000 року 1,367.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. . 10,11,209,212,214,215 ЦПК України ,суд:

ВИРІШИВ:

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_4 в рахунок не донарахованих сум щомісячного відшкодування шкоди здоровю за період з 01 вересня 1998 року по 31 березня 2001 року в розмірі 788/сімсот вісімдесят вісім /гривень 59 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвутілля» судовий збір на користь держави в розмірі 51/пятдесят одну /гривню та витрати на інформаційно -технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 15/пятнадцять/гривень/.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення,можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти отримання копії цього рішення.

Суддя: /ОСОБА_6/