Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа №ц-12-3692/10
РІШЕННЯ

Іменем У кр аїн и

30 листопада 2010 року Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого судді Гречаної C.І.,

при секретарі Мусієнко М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк Хрещатик про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ВАТ КБ Хрещатик про визнання недійсним кредитного договору №60-2006 від 06.12.2006р. посилаючись на те, що зазначений договір укладений всупереч ст. 524 Цивільного кодексу України та п.п. в), г) ч.4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю.

В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд ухвалив про розгляд справи у відсутність відповідача, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та правовідносини сторін.

Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

06.12.2006 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ Хрещатик був укладений кредитний договір №60-2006, за умовами якого ВАТ КБ Хрещатик зобов'язався надати позивачу кредитні кошти у розмірі 21653,00 доларів США строком на чотири роки

для придбання автомобіля марки А модель 0483 РУТА.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання, і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, згідно зі ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ Про систему валютного регулювання та валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій ОСОБА_3 банку України.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Правління ОСОБА_3 банку України № 275 від 17.07.2001 року за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторговельні операції з валютними цінностями; операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

Отже чинне законодавство України надає право банкам, які мають банківську ліцензію та письмовий дозвіл, здійснювати валютні операції, у тому числі видавати кредити в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту в п. 4 ст. 5 Декрету КМУ Про систему валютного регулювання та валютного контролю, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії

на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавством не визначено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.

З наведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та

письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких ОСОБА_3 банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в

іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ Про систему валютного

регулювання та валютного контролю є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Відповідно до ОСОБА_3 банку України N 41-211/1814-10108 від 03.10.2007р. «Про перелік банків, які мають банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій, у тому числі з валютними цінностями», відповідач на момент укладення оспорюваного кредитного договору діяв на підставі банківської ліцензії ОСОБА_3 банку України № 158 від 29.12.2001 року та на підставі письмового дозволу ОСОБА_3 банку України № 158-4 від 25.07.2005 року, якими ВАТ КБ Хрещатик надано право здійснювати банківські операції, операції з валютними цінностями, в тому числі операції щодо залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

За таких обставин суд вважає, що кредитний договір №60-2006, укладений між позивачем та відповідачем 06.12.2006 року не суперечить вимогам діючого законодавства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, а тому

задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства

Комерційний банк Хрещатик про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.І. Гречана