Бердянський міськрайонний суд Запорізької області
Справа №2-1974/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2010 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Державного підприємства „Бердянський морський торговельний порт до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення, скасування державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

ДП „Бердянський морський торговельний порт звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення та скасування реєстрації, який уточнили 17.05.2010 року, вказуючи, що у жовтні 2000 року до ДП „Бердянський морський торговельний порт звернулось керівництво центру електрозвязку №1 Запорізької дирекції ВАТ „Укр телеком" з клопотанням про надання місця в гуртожитку для тимчасового проживання працівника цього підприємства ОСОБА_1 Клопотання було задоволено і ОСОБА_1 та її неповнолітній дочці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, було надано в тимчасове користування кімнату №219 гуртожитку по вул. Димитрова,42 в м. Бердянську строком на один рік. У 2002 році з ОСОБА_1 було укладено договір тимчасового найму житла в гуртожитку, строк дії якого щорічно продовжувався за клопотанням центру електрозвязку №1 Запорізької дирекції ВАТ „Укртелеком", а 21.10.2005 року договір тимчасового найму житла в гуртожитку було переукладено строком на один рік. Адміністрацією та профспілковою організацією ДП „Бердянський морський торговельний порт 27.04.2006 року та 19.02.2007 року були прийняті рішення про відмову в продовженні строку дії договорів тимчасового проживання в гуртожитку з особами, які не є працівниками порту. ОСОБА_1 неодноразово попереджалась, що договір найму житла з нею укладатися не буде і що з серпня 2006 року вона та члени її сім'ї повинні звільнити кімнату, але відповідач відмовляється звільнити займану кімнату і продовжує проживати разом з донькою в гуртожитку. Оскільки після закінчення строку дії договору житлового найму та попередження ОСОБА_1 про відмову від укладення нового договору, договір найму вважається розірваним просили виселити відповідачів із кімнати №219 гуртожитку по вул. Димитрова,42 у м. Бердянську без надання іншого жилого приміщення, скасувати реєстрацію ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в кімнаті №219 гуртожитку по вул. Димитрова,42 в м. Бердянську та стягнути з відповідачів судові витрати.

У судовому засіданні представники ДП „Бердянський морський торговельний порт ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити, пояснивши суду, що рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету про надання ОСОБА_1 житлового приміщення в гуртожитку не приймалось, ордер на вселення відповідачів не видавався. Вважали, що дія ЗУ „Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків не поширюється на відповідачів, оскільки відсутні правові підстави для проживання.

Відповідач ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_5 у письмових пояснення (а.с.49-51) та судовому засіданні позовні вимоги не визнали і просили в задоволенні позову відмовити. Вважали, що відсутні підстави для виселення, оскільки між ними та позивачем укладено договір найму жилого приміщення і договір продовжує діяти. Крім того, ЗУ „Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків забороняється виселення мешканців гуртожитків.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.01.2009 року гуртожиток по вул. Димитрова,42 в м. Бердянську Запорізької області є державною власністю в особі Міністерства транспорту та зв'язку України (балансоутримувач ДП „Бердянський морський торговельний порт (а.с.84).

05.10.2000 року начальник та голова правління профспілкового комітету ЦЕЗ №1 Запорізької дирекції ВАТ „Укр телеком" звернулись з листом до начальника ДП „Бердянський морський торговельний порт у якому просили виділити житло в гуртожитку по вул. Димитрова,42 з наданням тимчасової прописки ОСОБА_1 (а.с.7).

У заявах від 20.08.2000 року, 29.05.2006 року ОСОБА_1 взяла на себе зобов'язання звільнити кімнату по першій вимозі в десятиденний строк (а.с.9,11).

06.12.2003 року начальник та голова правління профспілкового комітету ЦЕЗ №1 Запорізької дирекції ВАТ „Укртелеком звернулись з клопотанням про продовження договору найму житла та тимчасову прописку ОСОБА_1 (а.с.8).

Згідно договору найму жилого приміщення в гуртожитку по вул. Димитрова,42 в м. Бердянську від 11.10.2002 року ОСОБА_1 була надана в найм окрема кімната №219 до 11.10.2003 року. Строк дії договору було продовжено до 11.10.2004 року, та до 01.06.2005 року (а.с. 12). 21.10.2005 року було укладено новий договір про надання спірної жилої площі ОСОБА_1 на сімю у складі двох чоловік строком на один рік з 01.08.2005 року (а.с. 13).

27.04.2006 року та 19.02.2007 року профспілковим комітетом і адміністрацією ДП „Бердянський морський торговий порт прийнято рішенням про попередження всіх осіб сторонніх організацій, що проживають в гуртожитку по вул. Димитрова,42 про те, що з 01.08.2006 року з 01.08.2007 року строк дії договору на їх проживання продовжуватись не буде (а.с. 17,18). Згідно списку осіб, які підлягають виселенню зазначена ОСОБА_1 (а.с.83).

05.04.2007 року ОСОБА_1 була попереджена про закінчення з 01.08.2006 року дії договору житлового найму спірного житла і відмовилась добровільно звільнити житлову кімнату (а.с. 14,21). Від отримання попередження про звільнення кімнати з 01.08.2009 року ОСОБА_1 відмовилась (а.с.22).

Згідно частин 1-3 статті 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до вимог ст.ст. 127 - 129 ЖК України, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету.

На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку видається спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

З матеріалів справи вбачається, та судом встановлено, що відповідачі вселились та проживають в гуртожитку без дотримання порядку, встановленого ст.ст. 127-129 ЖК України, але зазначене не може бути підставою для їх виселення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 ЗУ „Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей.

Згідно ст. 1 ЗУ „Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які на законних підставах тривалий час (не менше п'яти років) зареєстровані та фактично проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, та не мають іншого власного житла.

Цей закон не поширюється на осіб, які мешкають у гуртожитку без законних підстав (без офіційної реєстрації місця проживання).

Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної чи комунальної власності, та гуртожитки, які перебувають у повному господарському віданні чи в оперативному управлінні підприємств, установ, організацій з управління житловим фондом незалежно від форми власності.

Виходячи з сенсу ст. 1 ЗУ „Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків проживання у гуртожитку буде на законних підставах у тому випадку, якщо місце проживання особи офіційно зареєстровано в ньому.

Згідно паспорта громадянина України ОСОБА_1 зареєстрована в спірному гуртожитку з 17.12.2002 року по сьогоднішній день (а.с.87).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована в гуртожитку по вул. Дімітрова,42 з 29.03.2005 року, тобто з часу отримання нею паспорта громадянина України і по сьогоднішній день (а.с.85).

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі на законних підставах згідно вимог „Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 р. та Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 року тривалий час зареєстровані в гуртожитку по вул. Димитрова,42 в м. Бердянську та фактично проживають в ньому.

Згідно довідки ПТІ № 199 та 194 від 18.03.2010 року за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приватизованої квартири, домоволодіння, належних їм на прав приватної власності не зареєстровано (а.с.55).

Суд вважає, що за даних обставин в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки на теперішній час відсутні підстави, що передбачені житловим кодексом України, цивільним кодексом України для виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення.

Крім того, суд бере до уваги, що згідно пункту 2 прикінцевих положень ЗУ „Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків закони та інші нормативно правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Оскільки відповідачі зареєстровані в спірному жилому приміщенні з додержанням вимог ЗУ „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні вимоги про скасування реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 127, 128, 129, 132 ЖК України, ЗУ „Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків,„Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 р., ЗУ „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Державного підприємства „Бердянський морський торговельний порт до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення, скасування державної реєстрації відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя