Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

15 червня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді КосигіноїЛ.М.

- суддів: ЖигановськоїО.С., ОСОБА_1

при секретарі Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради, Управління ПФУ в м. Коростень, Державного казначейства України про визнання дій неправомірними, стягнення невиплачених коштів передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за апеляційною скаргою Управління ПФУ в м. Коростень

на постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 лютого 2010 року, -

встановила:

Постановою Коростенського міськрайонного суду від 01 лютого 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано дії відповідачів неправомірними. Стягнуто з УПСЗН Коростенської міської ради на користь ОСОБА_2 2223 грн. щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, відповідно до ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.06.2008 року по 01.04.2009 року.

Стягнуто з Управління ПФУ в м. Коростень на користь ОСОБА_2 11115 грн. доплати за проживання у зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.06.2008 року по 01.04.2009 року.

В решти вимог відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі Управління ПФУ в м. Коростень, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову суду в частині стягнення на користь позивачки доплати до пенсії, відповідно до ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішення в іншій частині ніхто не оскаржував, тому воно не є предметом апеляційного розгляду.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Встановлено, що ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи, віднесена до 3 категорії осіб, що потерпіли внаслідок Чорнобильської катастрофи, не працює та проживає у зоні гарантованого добровільного відселення /а.с. 2, 4, 5, 6/.

Позивачка отримує виплати згідно зі ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року за № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи /а.с. 7/.

Статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата, зокрема, тим, які проживають в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі 2-х мінімальних заробітних плат.

Дія вказаної норми була зупинена Законом України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 01.01.2008 року.

У відповідності до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними положення щодо зупинення дії ч. 2 ст. 39 вищевказаного Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру виплат застосуванню підлягає саме стаття 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Доводи апелянта щодо правомірності дій у зв'язку з відсутністю джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення бюджетним законодавством, є безпідставними, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання відповідача на відсутність у державному бюджеті коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Крім того, відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 року № 1261 та з урахуванням Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління ПФУ від 30.04.2002 року № 8-2 /з відповідними змінами/, управління Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, безпосередньо призначає /здійснює перерахунок і виплачує пенсії та інші виплати згідно чинного законодавства. Тому, відповідачем у справах щодо здійснення перерахунку підвищення до пенсій за відповідними позовами є управління Пенсійного фонду України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування постанови суду немає.

ОСОБА_2, Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради. Державне казначейство України постанову суду першої нстанціїне оскаржували, а тому колегія суддів здійснює перегляд судового рішення в межах доводів апеляційної скаоги Управління ПФУ в м. Коростень.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління ПФУ в м. Коростеньвідхилити.

Постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 лютого 2010 року залишено без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду Українипротягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді