Справа №2-105/10 25.08.2010 25.08.2010 25.08.2010
Справа № 22 5309 - 2010 року. Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: 45. Суддя-доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України.

25 серпня 2010 року. м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів Шолох З.Л. та Мурлигіної О.Я.,

із секретарем судового засідання Красилюком В.А.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 ОСОБА_3 переглянула рішення місцевого Доманівського районного суду Миколаївської області від 29 березня 2010 року, ухваленого в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до приватного підприємства з орендними відносинами «Урожай» про розірвання та припинення договору оренди земельної ділянки і її повернення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися у дане судове засідання, перевіривши у межах оскарження обставини та докази, якими сторони їх стверджували ,-

в с т а н о в и л а :

23 лютого 2009 року ОСОБА_5 предявила позов до приватного підприємства з орендними відносинами «Урожай» про розірвання договору оренди земельної ділянки і її повернення, який обгрунтовувала наступним.

1 березня 2000 року вона уклала з відповідачем договір оренди належної їй земельної частки (паю).

За його умовами до 2016 року передавала належну їй земельну частку (пай) відповідачеві під зобовязання того виплачувати орендну плату у розмірі 1,5 % грошової оцінки вартості паю.

Посилаючись на те, що протягом 2006 2008 років відповідач не виконує умови договору й виплачує орендну плату в розмірі меншому, ніж передбачено Указом Президента України від 2 лютого 2002 р. № 90 «Про додаткові міри соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», просив стягнути 746 гривень 55 копійок заборгованості і, у звязку з цим, достроково розірвати договір оренди.

Крім того, зазначала і про те, що 1 вересня 2004 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 4,59 га в межах території Щасливської сільської ради, у звязку з чим змінився предмет оренди, а, відповідно, орендні відносини припинилися, бо договір оренди земельного паю не було переукладено. Просила зобовязати відповідача передати їй земельну ділянку, оскільки той утримує землю безпідставно.

У подальшому ОСОБА_5 відмовилася від вимоги про стягнення заборгованості по орендній платі і ця відмова судом була прийнята.

У подальшому позивачка додала ще одну вимогу про визнання договору оренди земельної частки паю, у звязку із отриманням нею державного акту на право власності на земельну ділянку, припиненим.

Ухвалою місцевого Доманівського районного суду Миколаївської області від 29 березня 2010 року провадження у справі за вимогою позивача про розірвання договору у звязку з отриманням ним правоустановчого документу закрито.

Ця ухвала в апеляційному порядку не оскаржується.

Рішенням того ж суду від 29 березня 2010 року у задоволенні решти позовних вимог відмовлено за їх недоведеністю.

Представник позивачки ОСОБА_3 подала на це рішення апеляційну скаргу в якій просила його скасувати і ухвалити нове рішення - про задоволення позову.

В обґрунтування посилалася на невідповідність висновків суду положенням чинного цивільного та земельного законодавства.

Апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду скасувати і ухвалити нове, про задоволення вимог позивача про визнання договору оренди земельної частки (паю) припиненим і повернення земельної ділянки власнику.

Відмовляючи ОСОБА_5 в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що між сторонами існує дійсний договір оренди земельної ділянки, умови якого відповідачем не порушуються, а тому вимоги позивачки не можуть бути задоволені.

Проте у повній мірі з таким погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, 1 березня 2000 року сторони уклали договір про взяття підприємством у позивачки в оренду належного тій земельного паю.

1 вересня 2004 року ОСОБА_5 отримала Державний акт на право на земельну ділянку, в звязку з чим відмовилася від переукладення названого вище договору і забажала отримати землю для власного обробітку.

Орендар відмовився земельну ділянку повернути, вважаючи договір оренди земельної частки (паю) діючим.

Згідно з п. 17 розд. Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, розділом ІХ «Перехідні положення» Закону від 6 жовтня 1998 року «Про оренду землі» та п. 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю) (затверджено наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 р. № 5; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 р. за № 101/4322) сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право приватної власності на землю.

Після виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок в натурі (на місцевості) та отримання ними державних актів на право власності на землю дія договорів оренди земельних часток (паїв) припиняється, якщо сторони не переуклали нові договори оренди відповідно до державних актів.

В разі якщо орендар не повертає орендодавцю земельну ділянку право власника земельної ділянки (орендодавця) на землю підлягає захисту в загальному порядку.

З огляду на зазначене, з часу отримання позивачем державного акту на право приватної власності на землю він набув статусу власника земельної ділянки, у звязку з чим змінився предмет оренди та статус орендодавця, а тому оспорений договір слід вважати припиненим.

Положення п. 8 розд. Х «Перехідні положення» ЗК та розділу IХ «Перехідні положення» Закону № 161-XIV щодо переукладення договору оренди земельної частки (паю) передбачають право на переукладення договору оренди і не можуть бути примусом для власника земельної ділянки.

Враховуючи наведене, вимоги позивачки про визнання договору оренди земельної частки (паю) припиненим та повернення земельної ділянки підлягали задоволенню.

Оскільки місцевий суд був іншої думки і відмовив в їх задоволенні, то право позивача на земельну ділянку слід захистити рішенням апеляційної інстанції.

При цьому попередні судові рішення, щодо відмови у розірванні договору оренди земельної частки не є перешкодою для такого, оскільки вимоги заявлені в даній справі, за правовою підставою, не є ідентичними вимогам, заявленим в попередньому позові.

Що ж до вимоги про розірвання договору оренди земельної частки паю, то вона задоволенню не підлягає, оскільки не можна розірвати правовідносини, які за законом вже не існують.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 29 березня 2010 року скасувати і ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати договір оренди земельної частки (паю) від 1 березня 2000 року, укладений між ОСОБА_5 та приватним підприємством з орендними відносинами «Урожай» - припиненим.

Зобовязати приватне підприємство з орендними відносинами «Урожай» передати ОСОБА_5 належну тій, згідно Державного акту на право на земельну ділянку від 1 вересня 2004 року № 032669, земельну ділянку, розташовану в межах Щасливської сільської ради Доманівського району Миколаївської області.

Передачу здійснити після закінчення приватним підприємством з орендними відносинами «Урожай» збирання на ній врожаю 2010 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з приватного підприємства з орендними відносинами «Урожай» на користь ОСОБА_5 51 гривню судового збору та 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Судді: