Справа № 2-3914/10
Провадження № 2-3914/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2010 м.Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого - судді Алексєєва А.П. при секретарі Сокіл Ю.М.

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2О, ОСОБА_3 представників відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом:

ВАТ КБ „НАДРА в особі Миколаївського регіонального відділення

ДО

ОСОБА_6,

ВСТАНОВИВ:

16.03.2010 року до Заводського районного суду м. Миколаєва звернулося ВАТ КБ „НАДРА в особі Миколаївського регіонального відділення до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором №08/08/2007/840К-1650, який був укладений між ними 21.08.2007 року на суму 74400 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором, був укладений договір іпотеки земельних ділянок, які належать ОСОБА_6 на праві приватної власності.

Відповідач належним чином взяті на себе зобов'язання за договором не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 73433.68 дол. США основного боргу, 12734,48 дол. США по відсотках за користування кредитом, 1874,35 дол. США пені. Загальна сума заборгованості складає 88042,51 дол. США. що у перерахунку у національну валюту станом на 19.01.2010 року становить 704445,72 грн. (із розрахунку 8 грн. за 1 дол. США).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.

У свою чергу відповідач надала заперечення на позов та зустрічну позовну заяву, у якій просила визнати кредитний договір недійсним, так як його було укладено з порушеннями норм чинного законодавства, а саме Закону України „Про захист прав споживачів, Цивільного кодексу України, інших норм цивільного законодавства.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, зустрічний позов не визнав, посилаючись на його необгрунтованість та просив у його задоволенні відмовити.

Відповідач та його представники заявлені вимоги за зустрічним позовом підтримали, позовні вимоги позивача за первісним позовом не визнали.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

21.08.2007 року між сторонами був укладений договір про іпотечний кредит №08/08/2007/840К-1650. На підставі зазначеного кредитного договору кредЛ надав позичальнику кредит у сумі 74400,00 дол. США на купівлю земель! ділянок, а позичальник зобов'язався повернути кредит, а також сплатити відсотя розмірі 12,49% річних. Кінцевий термін погашення кредиту 20.08.2032 року.

Відповідно до ст. 4 Цивільного кодексу України основу цивільні законодавства України становить Конституція України. Цивільний кодекс Украі інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України Цивільного кодексу України.

Визначення кредитного договору його форми, положення про проценти кредитним договором дається у главі 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним догової банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати гром кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договоров позичальник зобов'язується повернути кредит.

Права споживача при отриманні кредиту захищаються приписами ЗакІ України „Про захист прав споживачів, який, крім положень Цивільного кодя України, визначає права та обов'язки кредитодавця та позичальника - фізи« особи і підлягає застосуванню у відносинах між ними на підставі ст. 4 Цивільи кодексу України.І

Як вказано у преамбулі Закону України „Про захист прав споживачів! регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробника™ продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власної встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та осні реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про захист прав споживачів споживі кредит це кошти, що налаються кредитодавцем (банком або іншою фінансоі установою) споживачеві на придбання продукції, а продукцією, у свою чергу є б]| які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаю! для задоволення суспільних потреб.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживанім договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту, детальї розпис загальної вартості кредиту для споживача, дата видачі кредиту або яп кредит видаватиметься частинами дати і суми надання таких частин кредиту та іі умови надання кредиту, право дострокового повернення кредиту, річна відсотш ставка за кредитом, інші умови, визначені законодавством.

Проте в укладеному сторонами договорі не міститься детального розш загальної вартості кредиту для споживача, а вказано лише розмір коштів, я надасться позичальнику - 74400,00 доларів США. Тобто, при його укладе! відповідачем не було дотримано приписів цивільного законодавства, а саме ЗакІ України „Про захист прав споживачів.

Згідно ч. З ст. 6 Цивільного кодексу У країни сторони в договорі не моя відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах пм вказано про це, а також у разі якщо обов'язковість для сторін положень ак цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами Нормативно-правові акти Національного банку України згідно ст. 56 Зак< України „Про Національний банк України є обов'язковими для бані підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також) фізичних осіб.

Нормативно-правові акти Національного банку України видаються у формі постанов правління банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами правління Національного банку України.

З метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про надання споживчих кредитів, запобігання завданню споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації Національним банком України розроблено Правила (далі - Правила) відповідно до п. 4 ст. 7 Закону України „Про Національний банк України, ст. ст. 47. 49 та 56 Закону України „Про банки і банківську діяльність, ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів.

Пунктом 1.3 вказаних Правил на банки покладено обов'язок забезпечувати їх виконання під час укладення договорів із споживачами.

Пунктом 2.1. банки зобов'язано перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке:

а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу;

б) умови кредитування, зокрема:

-можливу суму кредиту;

-строк, на який кредит може бути одержаний;

-мету, для якої кредит може бути використаний;

-форми та види його забезпечення;

-необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

-наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача:

-тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо);

-переваги та недоліки пропонованих схем кредитування:

в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням:

-процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо);

-варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги;

-можливості та умов дострокового повернення кредиту;

г) інші умови, передбачені законодавством.

До того ж, відповідно до п. 2.4. Правил банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

У судове засідання представник банку докази на підтвердження виконання вказаних пунктів Правил перед укладенням кредитного договору з ОСОБА_7 не представив, тобто вимоги п. 2.4. вказаної постанови Національного банку України, як акту цивільного законодавства, не виконав. Вказане свідчить про те, що банком було приховано інформацію, яка підлягає обовязковому доведенню до відома споживача.

Відповідно до п. 3.2 Правил кредитний договір має містити графік платежів, у якому має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом, але у кредитному договорі взагалі відсутні будь-які графіки платежів. За таких обставин договір суперечить пункту 3.2. Правил.

Відповідно до п. 3.8 Правил у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладання кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе споживач, надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для

визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією в; платежу, валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом процентами за користування ним. Вказане також свідчить про те, що банком б приховано інформацію, яка підлягає доведенню до відома споживача.

Всупереч ч. 2 ст. 11 закону України „Про захист прав споживачів, ні пе укладенням договору, ні протягом його дії відповідач не повідомив позивача

письмовій формі про «........наявні форми кредитування з коротким опис

відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача, т відсоткової ставки; ....орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощ податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які позивач м право, відомості про те, від кого позивач може одержати докладнішу інформац: ....переваги та недоліки пропонованих схем кредитування....»

Всупереч ст. 15 Закону України „Про захист прав споживачів, позив взагалі не отримав необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію п кредит, що мала забезпечити можливість його свідомого і компетентного вибор Хоча відповідно тієї ж ст. 15 Закону України „Про захист прав споживачів стосовно продукції, яка за певних умов (криза, різкі коливання курсу валют, змі тарифів, різке підняття відсотків, тощо) може бути небезпечною для май споживача, виконавець зобов'язаний довести до відома споживача інформацію п таку продукцію і можливі наслідки її споживання (використання).

Відповідно до ст. 15 Закону України „Про захист прав споживачів, інформ про продукцію повинна містити дані про: основні властивості продукції: дані п ціну (данні про вартість послуги, та спосіб їх подачі банком не відповідаю вимогам Закону України „Про захист прав споживачів). При цьому, так інформація повинна бути надана споживачеві до замовлення послуги. Від бан позивач не отримав цю інформацію ні до замовлення послуги, ні після.

Крім того, відповідно ст. 21. Закону України „Про захист прав споживачі права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушуєть принцип рівності сторін договору, учасником якого с споживач. ОСОБА_8 кредитний договір, через значну кількість несправедливих умов по відношенню позивача, як споживача, є в цілому несправедливим, Договір у своїх умов порушує принцип рівності сторін договору на шкоду споживача (позивача ОСОБА_8 порушення Закону України „Про захист прав споживачів, вказан постанови Національного банку України є свідомі, і спрямовані на порушен принципу рівності сторін договору і звуження інтересів позивача, як споживача.

Такі умови є дискримінаційними щодо позичальника, ставлять сторони нерівні умови.

Банк, не надавши повної інформації, яка передбачена законодавство спонукав позивача дати згоду на укладення договору, на який в іншому випадку в: ні за що не погодився б, ввів позивача в оману стосовно інфляційної небезпеки, я йому загрожує, що з боку банку є нечесною підприємницькою практикою.

Стосовно нечесної підприємницької практики, то такою, відповідно до Зако України „Про захист прав споживачів, також вважається, підприємниць практика, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосі інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно ч. 6 ст. 1 Закону України „Про захист прав споживачів, правочини, здійснені використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Укладення спірного кредитного Договору фактично поставило під загрозу конституційне право позивача на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гцо включає достатнє харчування, одяг, житло (ст. 48 Конституції України).

Відповідно до п. 4.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року, «....нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.... Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину...».

Згідно ст. 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (помилка щодо природи договору, прав та обов'язків сторін) такий правочин визнається судом недійсним.

У ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України вказано, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину (договору) є недодержання в момент вчинення правочину сторонами або однією із сторін вимоги про те, що зміст правочину не може суперечити нормам ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Крім того, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

На підставі вищенаведеного. оцінюючи надані сторонами докази у сукупності, суд вважає, що спірний договір не відповідає актам законодавства України, ці невідповідності свідомо допущені відповідачем по зустрічному позову і націлені проти прав та інтересів позивача. Так як будь-яка із зазначених умов, є істотною умовою договору, відповідно до вимог законодавства України, та відповідно до ст. 217 Цивільного кодексу України, недійсність будь-якої із зазначених умов окремо, а разом всіх тим паче, має наслідком недійсність правочину (договору) в цілому, з усіма правовими наслідками, які закон з цим пов'язує.

Таким чином, кредитний договір необхідно визнати нікчемним, задовольнивши зустрічний позов.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 48 Конституції України, ст.ст. 4, 203, 215, 217, 277, 524, 533, 548, 628 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1. 11, 15, 19, 21 та 22 Закону України „Про захист прав споживачів, Законом України „Про банки і банківську діяльність, постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 „Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредит, ст.ст. 10, 11, 30, 60, 62, 88, 212-214 ЦПК України, суд. -

УХВАЛИВ: ________

1.В задоволені позовних вимог ВАТ КБ „НАДРА в особі Миколаївського регіонального відділення до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів за кредитним договором - відмовити.

2.Позовні вимоги ОСОБА_6 про встановлення нікчемності кредитного договору, укладеного з ВАТ КБ „НАДРА в особі Миколаївського регіонального відділення - задовольнити.

3.Визнати нікчемним договір про іпотечний кредит №08/08/2007/840К-1650 від 21.08.2007 року, укладений між ВАТ КБ „НАДРА в особі Миколаївського регіонального відділення та ОСОБА_6.

Вказане рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Миколаївської обл. через Заводський районний суд м.Миколаєва у порядку, визначеному ст. ст. 294, 295, 296 ЦПК України.

Суддя: підпис: ОСОБА_9