Справа №2-41/10 01.07.2010
Провадження №22-ц3756/10
Справа №22ц-5283/10
Головуючий першої інстанції: Царюк Л.М.
Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

1 липня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Козаченка В.І., суддів: Колосовського С.Ю.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання: Аніщенко Д.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, представника третьої особи - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 -

ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 березня 2010 року, ухвалене за позовом садівничого товариства «Лиман» до Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області, ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

встановила:

В серпні 2009 р. садівниче товариство «Лиман» (далі - СТ «Лиман») звернулося з позовом до Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області, ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що ОСОБА_3 є членом товариства й користується земельною ділянкою № 141 площею 0,04 га, про що йому було видано довідку у 2005 р. під час початку процесу приватизації земельних ділянок усіма членами товариства. Однак, без погодження з позивачем ним отримано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку № 141а площею 0,0338 га, яка розташована на території земель загального користування: в охоронній зоні ЛЕП, автобусної зупинки та шляху проїзду транспорту. Посилаючись на невідповідність державного акту вимогам земельного законодавства (в товаристві така земельна ділянка відсутня, не було складено проект відведення цієї земельної ділянки, не проводилась державна експертиза в присутності представника позивача, не давалась згода товариством на її приватизацію), позивач просив суд визнати державний акт на прав власності на земельну ділянку № 141а на ім'я відповідача недійсним.

В якості третіх осіб до участі у справі залучено Головне управління Держкомзему у Миколаївській області та державну інспекцію з контролю за використанням і охороною земель.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 березня 2010 р. позов задоволено.

Постановлено визнати недійсним державний акт серії ЯЕ № 923190 від 2 червня 2008 р. на право приватної власності на земельну ділянку № 141а площею 0.0338 гі. розташовану в СТ «Лиман» в межах Галицинівської сільської ради, виданого на ім'я ОСОБА_3

Справа № 22ц-5283/10 Категорія: 45

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, наявним доказами та вимогам закону Й просить рішення суду скасувати.

У запереченні на апеляційну скаргу представник позивача вказує на безпідставність її доводів й просить рішення суду залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта, його представника, представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 25 травня 1994 р. позивачу надано у постійне користування для колективного садівництва 1,5 га землі на території Галицинівської сільської ради, до складу якої увійшли землі загального користування, що знаходяться у колективній власності СТ «Лиман», і землі, що знаходяться у приватній власності чи користуванні його членів. ОСОБА_6 є членом СТ «Лиман» і користується земельними ділянками № 141 та № 141а (а.с. 34, 35). Земельною ділянкою № 141 раніше користувалася його мати. Після її смерті за ОСОБА_3 закріплено користування ділянкою № 141. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 2 червня 2008 р. ОСОБА_6 передано у власність земельну ділянку № 141а площею 0, 0338 га, що розташована в СТ «Лиман» в межах Галицинівської сільської ради.

При цьому зазначена земельна ділянка частково знаходиться на землях СТ «Лиман» загального користування: займає автобусну зупинку, шлях для проїзду транспорту; в проектному плані земель СТ «Лиман» (а.с. 9) земельна ділянка № 141а відсутня, тому не мала визначених у встановленому порядку меж, але проект її відведення не складався, з позивачем не узгоджувався; в порядку, встановленому пунктами 11, 12 статуту СТ «Лиман», рішення про виділення спірної земельної ділянки із земель загального користування та її передачі ОСОБА_6 не приймалося.

За таких обстави суд обґрунтовано прийшов до висновку про невідповідність виданого відповідачу державного акту на право власності на землю вимогам земельного законодавства (ст. ст. 20, 21 ЗК України) та задовольнив позов, оскільки порушене право позивача як законного користувача спірної земельної ділянки підлягає захисту в силу ст. 152 ЗК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що даний спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства є помилковим, оскільки позивачем ставилося питання не про скасування рішення органу влади, а щодо недійсності правовстановлюючого документа на земельну ділянку, виданого громадянину, який в силу ст. 17 КАС України не може бути відповідачем в адміністративних справах за позовом не суб'єкта владних повноважень. Тому даний спір згідно положень ст. 15 ЦПК України відноситься до цивільно-правових спорів.

Також безпідставні твердження апелянта про відсутність повноважень у особи, що підписала позов, оскільки на час звернення до суду саме ОСОБА_2 була головою СТ «Лиман» і в силу пункту 4.14 Статуту мала повноваження без доручення та рішень органів управління позивача на звернення до суду. Зміна в подальшому голови правління не має правового значення.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на необхідність зупинення розгляду справи у зв'язку з вирішенням спору щодо законності обрання голови правління, тому що ці спори не пов'язані між собою, оскільки від вирішення одного не залежить вирішення іншого.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд опирався на докази, які не мають відношення до спору (матеріали щодо землекористування інших юридичних осіб), не можуть бути взяті до уваги, тому що в рішення суду відсутні посилання на такі документи.

Не можна погодитись з доводами апелянта про недоведеність того, що спірна земельна ділянка розташована на землях загального користування СТ «Лиман», оскільки це суперечить наявним в справі доказам. Так, згідно проектного плану колективного садівничого товариства «Лиман» (а.с. 9, 156) земельна ділянка за № 141а або ділянка подібного до неї розміру та конфігурації відсутня, але її території входить до земель позивача.

Не мають відношення до спірних правовідносин й посилання апелянта на постанову КМУ № 209 від 4 березня 1997 р. Про затвердження правил охорони електричних мереж щодо відсутності підстав вилучення земельної ділянки, оскільки судом таке питання не вирішувалось.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 відхилити, рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: