Справа №2-4425/09 11.01.2010
Провадження №22ц-99/10
Державний герб України
Справа № 22ц 99/10 Головуючий першої інстанції: Спнічевська Н.А.
Категорія: 53 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

11 січня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Колосовського С.Ю.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання: Завтурі О.С.,

за участю позивачки ОСОБА_2, представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2009 року, яке ухвалено за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства «Автотрансобслуговування» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а :

В травні 2009 р. ОСОБА_2 звернулася з позовом до комунального підприємства «Автотрансобслуговування» (далі КП«Автотрансобслуговування») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що з 22 січня 2001 р. працювала у відповідача на посаді головного бухгалтера. Наказом № 14о від 30 травня 2008 р. її звільнено з роботи.

Посилаючись на те, що остаточний розрахунок з нею проведено лише 7 травня 2009 р., позивачка просила суд стягнути 29776 грн. 12 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2009 р. в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на те, що судом не врахована вина підприємства у затримці остаточного розрахунку при звільненні, а тому просить рішення суду скасувати, задовольнивши її вимоги.

У запереченні на апеляційну скаргу представник відповідача вказує на правильність висновків суду та необґрунтованість доводів скарги й просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що З 22 січня 2001 р. ОСОБА_2 працювала головним бухгалтером у відповідача. 30 травня 2008 р. наказом № 14-0 її звільнено з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору щодо виплати заробітної плати за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

В день звільнення їй не було виплачено вихідну допомогу, передбачену ст. 44 КЗпП України, 7411 грн. 95 коп. якої стягнуто за рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2009 р. На виконання цього рішення суду стягнута сума допомоги виплачена позивачці частками: 16 квітня 2009 р. та 7 травня 2009 р.

Вважаючи, що вказане є підставою для застосування наслідків, передбачених ст. 117 КЗпП України, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Згідно ч. 1 ст. 117 КзпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Апеляційним судом встановлено, що після звільнення ОСОБА_2 належні їй у звязку з цим виплати (заробітна плата, компенсація невикористаної відпустки) за виключенням вихідної допомоги було їй виплачено у червні 2008 р. Вихідна допомога відповідно до положень ст. ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці», Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Міністерства статистики України від не входить до структури заробітної плати. Щодо її виплати між сторонами існував спір. До того ж відповідач є комунальним підприємством і сума компенсації не була вчасно виплачена позивачці за браком коштів на утримання підприємства та існуючої у звязку з цим заборгованістю по заробітній платі працівників (а.с. 4,6).

З урахуванням викладених обставин спору та положень ст. ст. 116, 117, 44 КЗпП України суд вірно дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування встановлених ст. 117 КЗпП України санкцій у звязку з несвоєчасною виплатою вихідної допомоги.

За такого доводи апеляційної скарги про обґрунтованість позовних вимог є безпідставними.

Також не заслуговують на увагу посилання апелянта на спричинення моральної шкоди з вини роботодавця у звязку з порушенням законодавства під час звільнення, оскільки це не було предметом судового розгляду по справі.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, яке ухвалено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: