АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа 22-ц- 3406 /2010 Головуючий 1 інстанції: Горбунова Я.М.
Категорія: право власності Доповідач: Тичкова О.Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2010 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого-судді: Солодкова А.А.

суддів колегії - ОСОБА_1, ОСОБА_2

при секретарі - Соколовій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 березня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа комунальне підприємство « Жилкомсервіс» про вселення, усунення перешкод у користуванні, встановлення порядку користування квартирою, зобовязання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом в якому з просив вселити його до житлової кімнати « 5» площею 12,8 кв.м. квартири № АДРЕСА_1; встановити порядок користування зазначеною квартирою, виділивши йому у користування кімнату « 5» площею 12,8 кв.м. та залишивши у спільному користуванні з відповідачкою кухню « 4», вбиральню « 2», ванну кімнату « 3», коридор « 1» та передпокій « 7»; зобовязати КП « Жилкомсервіс» розділити особовий рахунок між співвласниками спірної квартири на частину загальної площі 17, 2 кв.м., що належить ОСОБА_4; зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкод у здійсненні права користування виділеною ОСОБА_4 кімнатою та підсобними приміщеннями, стягнути з відповідачки на користь позивача 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

В обгрунтування позову ОСОБА_4 зазначив, що є власником ј частини квартири № АДРЕСА_2 у м. Харкові.3/4 частини зазначеної квартири належить ОСОБА_3 Остання чинить йому перешкоди у користуванні належною йому власністю: не дає йому ключі від спірної квартири та заперечує проти його проживання в цій квартирі. Добровільно вирішити спір відмовляється.

Відповідач проти задоволення позову заперечувала. Посилалася на відсутність у позивача законних підстав для виділу йому в натурі долі у спірній квартирі, оскільки він до неї ніколи не вселявся, особистих-речей не завозив, був зареєстрований в ній без згоди позивачки. Постійним місцем проживання позивача є АДРЕСА_3. Виділити йому в натурі належну йому долю у праві власності на спірну квартиру з технічної точки зору не можливо, а його вимоги щодо відкриття окремого особового рахунку та відшкодування моральної шкоди не грунтуються на законі.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 березня 2010 року вимоги ОСОБА_4 було задоволено частково, а саме: позивач був вселений у спірну квартиру, визначено порядок користування зазначеною квартирою шляхом виділення

позивачу на його ј частину кімнати №5 площею 15,7 кв. м., а ОСОБА_3 на її ѕ частки кімнату № 6 площею 17,2 кв. м., місця загального користування залишено у спільному користуванні сторін. З ОСОБА_3 на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди стягнено 2000 грн. та судові втрати.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши наведені в скарзі доводи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції зміні з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_4 є власником ј частини квартири, а ОСОБА_3 власником ѕ частини квартири № АДРЕСА_1.

Згідно ст., ст. 356, 358,364 ЦПК власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Співвласник має право на виділу натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного», майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Судова колегія не може погодитися з висновком суду щодо можливості виділити кожному з співвласників житлове приміщення, що відповідало б їх частці у праві власності в спірній квартирі в натурі.

Визначені судом у користування ОСОБА_4М і ОСОБА_3 кімнати у спірній квартирі за розміром не відповідають їхній частці у праві власності на зазначену квартиру.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У судове засідання в суд першої та апеляційної інстанції співвласники спірної квартири доказів досягнення домовленості щодо відступу від розміру їхніх часток у спільній частковій власності не надали.

Судова колегія, вважає, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_3 на його користь 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції не перевірив та не встановив наявність такої шкоди ( в чому саме вона полягала) та причинний звязок між шкодою і діями ОСОБА_3, не врахував майновий стан останньої, яка є пенсіонеркою за віком, у звязку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню та в задоволенні зазначених вимог належить відмовити.

Відповідно до вимог п.,п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України суд апеляційної інстанції ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у разі невідповідності

висновків суду обставинам справи та як слідство неправильне застосування судом матеріального закону, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування і вони стосуються окремих його частин.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні. В частині визначення судом порядку користування квартирою № 13 в будинку № 11 - Б по вул. Познанській та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошових коштів на відшкодування моральної шкоди, рішення суду належить скасувати та в задоволенні зазначений вимог відмовити.

Керуючись ст., ст. 321, 356, 358,364, 382,383 ЦК України, п.,п. З, 4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 березня 2010 року - змінити.

В частині задоволення позову ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою № 13 в будинку № 11-Б по вул. Познанській в м. Харкові та відшкодування моральної шкоди рішення суду скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_4 в цій частині - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: