Справа №2- 1818/2010 p.
РІШЕННЯ

іменем України

15 червня 2010 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі: судді - Тихонової Н.С., при секретарі - Гродновій А.М., за уч. адвоката- Частій І.І., представника позивача - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.01.2002 року між ним та відповідачем був укладений Договір позики, відповідно до якого ним передано ОСОБА_3 суму, еквівалентну 18525 доларів СІНА на строк до 15.01.2003 року. Про що відповідач власноруч написав розписку, проте сума боргу до теперішнього часу не повернуто, у звязку з чим просить стягнути на свою користь з відповідача 147 829 грн.50 коп., що еквівалентно 18525 доларам США на час подачі позову. Крім того, позивач просив задовольнити клопотання щодо поновлення строку звернення до суду, оскільки, на його думку, він пропущений з поважних причин.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали.

Відповідачка заявлені вимоги не визнала, стверджуючи, що нею дійсно було отримано від позивача у борг суму, проте значно меншу ніж вказано у розписці, яку було написано під тиском з боку позивача та з погрозами. Крім того наполягала на тому, що усю суму боргу вона сплатила своєчасно та позивачем, без поважних причин, пропущено строк звернення до суду з позовом.

Вислухавши сторін, представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

15.01.2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір займу, відповідно до якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі, еквівалентному 18 525 доларів CILLA, на строк до 15.01.2003 року. Дана обставина підтверджується розпискою.

У період з 26.08.2004 року по 29.08.2009 року ОСОБА_2 відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби.

Будь яких доказів, в обґрунтування доводів ОСОБА_3, у тому числі щодо виплати суми боргу відповідачем позивачу суду не надано.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник забов*язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Проте, зазначені події відбулися вісім років тому.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України, визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Із наданої позивачем довідки вбачається, що позивачем пропущений строк звернення до суду через перебування у місцях обмеження волі. Проте суд не може погодитися з тим, що це є поважною причиною пропуску строку позовної давності, через що не має підстав для його поновлення.

З огляду на вищевикладене, оцінюючи надані докази у сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в звязку з пропуском строку звернення до суду.

Керуючись ч.ч.2, 3, 4 ст.267 ЦК України, ст.ст. 10,11, 60, 212,214 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі - 1478 грн.29 коп. та витрати на ІТЗ процесу - 120 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області у порядку ст.294 ЦПК України.

Суддя: