Справа №2-05/09 20.05.2010 20.05.2010 20.05.2010
Справа № 22ц-716/10р. Головуючий 1 інстанції Баранкевич В.О.
Категорія 5 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання Фірсовій Т.В.,

за участю позивачки ОСОБА_2,

представника позивачки ОСОБА_3,

відповідачки ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2009 року за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третя особа: Новоодеська державна нотаріальна контора Миколаївської області

(далі нотаріальна контора),

про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину за законом, визнання права спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом та припинення права на частку спадкового майна,

ВСТАНОВИЛА:

18 жовтня 2007 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Позивачка вказувала, що 18 вересня 2006 року помер її чоловік ОСОБА_6. Після його смерті залишилась спадщина, яка була прийнята нею, як дружиною померлого, та за правом представлення його внучками відповідачками по справі. Вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку № 19 по вул. Набережній в селі Бузьке Новоодеського району Миколаївської області, з надвірними будівлями; ? частину квартири АДРЕСА_1; ? частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,61 га, яка розташована на території Бузької сільської ради; ? частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га на території Бузької сільради; ? частину автомобіля марки ВАЗ-2103, 1976 року випуску; ? частину грошових вкладів. Відповідачки отримали право спільної часткової власності по ? частині за кожною на вказане майно і грошові вклади. Однак, між нею та відповідачками виникають спори про порядок користування та володіння спадковим майном, в звязку з чим просить виділити їй частку в натурі, визнавши за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, на автомобіль марки ВАЗ-2103, на земельну ділянку площею 2,0 га та грошові вклади. Відповідачкам виділити по ? частині за кожною квартири.

Посилаючись на вказане, позивачка просила позов задовольнити.

В подальшому позивачка неодноразово уточнювала позовні вимоги та остаточно просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом, що були видані їй та відповідачкам після смерті ОСОБА_6; визнати право спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, автомобіль марки ВАЗ-2103, земельну ділянку площею 2,0 га та визнати за нею право власності на житловий будинок, автомобіль і ? частину земельної ділянки площею 2,0 га. За відповідачками визнати за кожною право власності по 1/8 частині земельної ділянки площею 2,0 га, припинити їх право на частки спадкового майна за законом на жилий будинок та автомобіль, стягнувши з неї, попередньо внесену на депозитний рахунок суду грошову компенсацію, вартість їх часток по 4 674 грн. 92 коп. кожній.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2009 року в задоволенні позову про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду є незаконним та постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки, її представника, відповідачки, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позовні вимоги необґрунтовані, не знайшли підтвердження в судовому засіданні та позивачкою не надані докази початкової вартості спірного будинку і автомобіля та збільшення вартості вказаного нерухомого і рухомого майна.

Між тим, вказані висновки суду ґрунтуються на недостатньо досліджених і неналежно оцінених ним матеріалах, що є істотним порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності (2 - 3).

В подальшому позивачка в судовому засіданні уточнила позовні вимоги (а.с. 117-121) і просила визнати:

- недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом;

- визнати за нею право спільної сумісної власності разом з померлим чоловіком на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в селі Бузьке, Новоодеського району по вул. Набережній, 19; право власності на автомобіль марки ВАЗ-2103 та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства;

- визнати за нею право власності на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, автомобіль та ? частини вказаної земельної ділянки площею 2.00 гектара;

- визнати за відповідачками право власності на спадщину за законом за кожною по 1/8 частині земельної ділянки площею 2,00 гектара;

- припинити їх право на частки спадкового майна за законом, а саме: по 1/8 частки житлового будинку та по 1/8 частки автомобіля зі сплатою нею відповідачам компенсації вартості цих часток.

Поряд с тим, суд залишив поза увагою вказані позовні вимоги позивачки, фактично не розглядав їх та не вирішив по суті.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про скасування свідоцтва про право власності на спадщину за законом, що були видані відповідачкам на грошові вклади.

14 квітня 2009 року позивачка звернулась до суду з заявою про відмову від позову в частині розподілу майна (а.с. 124).

Але суд залишив поза увагою вказану заяву, не вирішив питання про прийняття відмови від цієї частини позовних вимог та закриття провадження по справі в зазначеній частині.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Згідно п. 3 ст. 215 УПК України у рішенні суду зазначаються встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Аналіз тексту рішення суду першої інстанції свідчить про те, що воно не відповідає вимогам вищезазначених норм ЦПК України, оскільки в ньому немає відомостей щодо встановлення обставин із зазначенням доказів, якими вони підтверджуються або спростовуються, а також не визначені відповідні їм правовідносини.

Мотивувальна частина рішення містить лише висновок про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, не знайшли підтвердження в судовому засіданні та позивачкою не надані докази початкової вартості спірного будинку і автомобіля та збільшення вартості вказаного нерухомого і рухомого майна, хоча це не в повній мірі відповідає дійсним обставинам справи, наявним в ній доказам і положенням чинних нормативно-правових актів, якими регулюються спірні правовідносини.

Наведене свідчить про те, що суд не виконав вимог ст.ст. 214, 215 ЦПК України і фактично спір не вирішив, що позбавляє апеляційну інстанцію можливості перевірити по суті законність оскаржуваного рішення.

Суду необхідно звернути увагу на те, що згідно з п. п. 3, 4 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на наведене, а також на положення п. 5 ч. 1 ст. 311 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, що є безумовною підставою для скасування судового рішення і направлення справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати наведене, перевірити вимоги позивача, обґрунтованість заперечень відповідачів, з'ясувати права та обов'язки сторін і в залежності від встановленого ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статями 303, 311, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2009 року скасувати, а справу направити на новий розгляд в той же суд, але в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий

Судді