Справа № 2-262/10
РІШЕННЯ

Іменем України

"05" жовтня 2010 р. Підгаєцький районний суд

Тернопільської області

в складі :

головуючого судді Горуц P.O.

при секретарі Костенюк М.Я.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

з участю представника відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Підгайці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач змінені позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що рішенням восьмої сесії четвертого вкликання Вербівської сільської ради Підгаєнького району від 11 листопада 2003 року за №81 йому безкоштовно передано у власність земельну ділянку, яка знаходиться в с.Вербів Підгаєцького району, загальною площею 0,47 га. Відповідач на протязі останніх років чинить йому перешкоди у користуванні присадибною земельною ділянкою, шляхом знищення межових знаків між їх сусідніми земельними ділянками, а також самовільного захоплення земельної ділянки площею 0,004 га. на землях загального користування (межі у вигляді дороги) між їхніми земельними ділянками. В 2009 році відповідачем на земельній ділянці загального користування (межі) було посаджено картоплю, а в поточному році на вказаній межі посаджено кукурудзу. Внаслідок самовільного захоплення відповідачем земельної ділянки загального користування (межі-дороги) між їхніми сусідніми земельними ділянками, люди змушені ходити не по межі, а по його земельній ділянці, чим чиняться йому перешкоди у користуванні нею. Відповідач та його дружина неодноразово за знищення межових знаків та самовільне зайняття земельної ділянки загального користування (межі), притягувались до адміністративної відповідальності. У зв'язку з вищевказаною протиправною поведінкою відповідача, йому спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, постійному нервовому напруженні, порушенні спокою та сну і яку він оцінює в 2500 грн.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просить їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_3 позов не визнала та пояснила, що є дружиною відповідача. Вони з чоловіком будь-яких перешкод у користуванні земельною ділянкою позивачу не чинять, межових знаків не знищують, а також самовільно не займали земельну ділянку площею 0,004 га. на землях загального користування (межу - дорогу), між їхньою земельною ділянкою та присадибною ділянкою позивача. Дана земельна ділянка (дорога), що знаходиться на межі між їх сусідніми земельними ділянками, належала ще її дідові і люди завжди говорили, що це дорога ОСОБА_3. Дана дорога проходила через їх подвір'я. В 2010 році вона посіяла кукурудзу на своєму городі. Документів, які б підтверджували право власності відповідача на вказану земельну ділянку - дорогу (межу), між її земельною ділянкою та присадибною земельною ділянкою позивача, у них немає. У зв'язку із вищевикладеним вважає, що відповідачем, права позивача жодним чином не порушено, а тому моральної шкоди йому не завдано.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в їх задоволенні просить відмовити.

Свідок ОСОБА_8 в судовому - засіданні пояснила, що житловий будинок та земельна ділянка в с. Вербів ПІдгаєцького району, який зараз належить позивачу, раніше належав її бабці. Їй відомо, що її бабця з відповідачем та його дружиною ОСОБА_3 постійно ворогували, сварилися і все за межу, тобто за дорогу спільного користування, яка проходила між їхніми сусідніми земельними ділянками. Це завжди була громадська дорога, а зараз там перейти неможливо. В даний час стежка між земельними ділянками сторін по справі, вже проходить аж по городі ОСОБА_6, оскільки спільна межа, у вигляді дороги загального користування, засаджена відповідачем та його дружиною - кукурудзою..

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що є дочкою позивача. Житловий будинок із земельною ділянкою, що в с. Вербів ПІдгаєцького району Тернопільської області, батьки придбали для них з чоловіком. їй відомо, що відповідач постійно знищував межові знаки між їх сусідніми земельними ділянками, викидав разом з дружиною стовпчики, По дорозі загального користування, яка є межею між їх земельними ділянками відповідач та його представник, не дозволяють їм ходити. Неодноразово представник відповідача ОСОБА_3 вибігала до них із мамою, з сапою, коли вони хотіли пройти по межі. В даний час на цій дорозі загального користування, відповідачем посаджено кукурудзу, а люди змушені ходити по їхній земельній ділянці.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що є сватом позивача. Коли вони двоє повертались із поля, де ходили косити, то представник відповідача ОСОБА_3 кричала на ОСОБА_6, щоб той не йшов стежкою, оскільки вона не є громадською. Там завжди була громадська дорога, а тепер тільки стежка, котра проходить по земельній ділянці позивача.

Свідок ОСОБА_11 В.1. суду пояснив, що між земельними ділянками сторін була широка стежка (дорога), а саме шириною 1 м. 80 см., а зараз там тільки вузька стежка, котра проходить по земельній ділянці позивача. Його город знаходиться неподалік городу позивача та відповідача. Цього року він разом з комісією там був, і тепер вищевказаної, широкої стежки (дороги) там немає.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що дорогою (межею), яка проходила між сусідніми земельними ділянками сторін по справі, підводою міг проїхати лише той, кому дозволяв Стасюк. Дана дорога проходила через подвір'я ОСОБА_3 і її називали Стасюковою дорогою. Хто зорав вказану дорогу йому не відомо.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що є рідною сестрою представника відповідача ОСОБА_3 В той час коли вона там проживала, то ця дорога постійно була їхня і проходила по межі між сусідніми земельними ділянками.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що є дружиною позивача. Відповідач знищує межові знаки між їхніми сусідніми земельними ділянками. Разом із своєю дружиною ОСОБА_15, відповідач наговорює на них, що вони зайняли їх дорогу, яка проходить по межі між земельними ділянками. У зв'язку із самовільним зайняттям відповідачем, вказаної дороги, що відноситься до землі загального користування, люди змушені йти їхнім городом. На дорозі загального користування відповідачем в поточному році посаджено кукурудзу. Відповідач разом із своєю дружиною перешкоджають їм користуватись стежкою (дорогою), яка відноситься до земель загального користування.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що позивач є його тестем. Йому відомо, що відповідач знищує встановлені межові знаки між сусідніми земельними ділянками сторін, викидаючи при ньому встановлені дерев'яні стовпчики. Між сім'єю позивача та відповідачем відбуваються конфлікти виключно за межу. В даний час стежка, у вигляді дороги загального користування, яка проходила між земельними ділянками ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відсутня, оскільки її зорав відповідач, а тому люди зараз ходять по городі позивача. Крім цього, відповідач перешкоджав позивачу користуватись спільною стежкою (межею).

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що працює головним державним інспектором з контролю за використанням і охороною земель управління Держкомзему в Підгаєцькому районі Тернопільської області. В 2009 році в управління Держкомзему надійшла заява ОСОБА_6 про знищення межових знаків його сусідом ОСОБА_5 Прибувши на місце, він побачив, що стовпчики висотою по 2 м., які були встановлені, як межові знаки, лежали на картоплі позивача. Тоді ним, було притягнуто відповідача ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за невиконання вимог припису, щодо відновлення межових знаків та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 85 грн. і як визнано в судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_3 даний штраф ними було сплачено. Також в 2009 році представника відповідача ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП, тобто за самовільне зайняття земельної ділянки, оскільки на дорозі загального користування, що знаходилась на межі між сусідніми земельними ділянками, ОСОБА_3Г посадила картоплю.

В 2010 році від позивача знову надійшла заява про самовільне зайняття земельної ділянки, а саме дороги загального користування, його сусідами Стасюками. Ним, як головним державним інспектором з контролю зі використанням і охороною земель управління Держкомзему в Підгаєцькому районі, на місці, було виявлено факт самовільного зайняття земельної ділянки розміром 0,004 га., дружиною відповідача ОСОБА_3, яка ні вищевказаній дорозі загального користування посіяла кукурудзу. Ширина дороги, яка проходить по межі земельних ділянок сторін, згідно земельно-кадастрової документації має становити 1 м. 80 см., проте вона вся самовільно зайнята відповідачем та його дружиною. До використаймо земельної ділянки (межі - дороги), яка відноситься до земель Вербівської сільської ради Підгаєцького району, вищезазначені особи, приступили без виникнення права на неї. 19 серпня 2010 року ОСОБА_3 черговий раз було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП; накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 170 грн.

Відповідач разом із своєю дружиною ОСОБА_3 систематично порушують межові знаки і самовільно займають дорогу загального користування. Внаслідок цього, люди ходять по земельній ділянці позивача.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідачі ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_18, представника відповідача ОСОБА_4, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11. ОСОБА_19, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_17. дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов ОСОБА_6 підлягає до часткового задоволення виходячи із наступних підстав.

Відповідно до п.е ч.1 ст.96 ЗК України, землекористувачі зобов'язані: дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельнії ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних" ділянок завдається найменіме незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення при землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Згідно ч.1 ст. 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Нормами ч.ч.1,2 ст. 107 ЗК України, передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж, їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки.

ч.2 ст.108 ЗК України, визначено, що власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди.

У відповідності із ч.ч.1, 3 ст. 125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа,-що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою, згідно ч.1 ст.126 ЗК України, посвідчується державними актами.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди , завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

- у фізичному болю та стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

- у душевних стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої , членів її сім'ї чи близьких родичів;

- у приниженні честі , гідності , а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності із ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину, що передбачено ч.4 ст. 1193 ЦК України.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (із змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом, з урахуванням ступеня вини заподіювана і потерпілого та майнового стану відповідача (громадянина).

Судом встановлено, що рішенням восьмої сесії четвертого скликання Вербівської сільської ради Підгаєцького району від 11 листопада 2003 року за №81, позивачу ОСОБА_1 безкоштовно передано у власність земельну ділянку, яка знаходиться в с.Вербів Підгаєцького району, загальною площею 0,47 га. в тому числі: - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка) - 0,07 га.; - для ведення особистого селянського господарства - 0,40 га.

Відповідачу ОСОБА_7 рішенням п'ятої сесії третього скликання Вербівської сільської ради Підгаєцького району від 9 червня 1995 року за №3, безкоштовно передано у власність земельну ділянку, яка знаходиться в с.Вербів Підгаєцького району, загальною площею 1,350 га. в тому числі: -для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка) - 0,226 га.; - для ведення особистого селянського господарства - 1,124 га.

З акту від 19.06.2009 року вбачається, що комісією в складі Вербівського сільського голови, землевпорядника Вербівської сільської ради за зверненням ОСОБА_6 з приводу встановлення межових знаків між земельними ділянками ОСОБА_7 та ОСОБА_6, із врахуванням картографічних матеріалів аерофотозйомки 1962 року, було проведено обміри земельних ділянок вказаних громадян та встановлено межові знаки, які розмежовують присадибні ділянки.

По заяві позивача з приводу земельного спору, розпорядженням голови Підгаєцької РДА №306 від 27.07.2010 року було створено комісію за результатами обстеження якої було з'ясовано, що між земельними ділянками ОСОБА_6 та ОСОБА_3 проходить дорога загального користування, якою користувались громадяни с. Вербів. Даною комісією також встановлено, що сторони спору не захопили земельної ділянки одна у одної, але громадянка ОСОБА_3 у верхній частині зазначену дорогу долучила до своєї земельної ділянки та використовує для ведення особистого селянського господарства.

Той факт, що відповідач ОСОБА_7 у 2009 році було притягнуто до адміністративної відповідальності за знищення межових знаків, підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 11 серпня 2009 року, відповіддю заступника начальника Дерземінспекції у Тернопільській області на ім'я ОСОБА_6, рішенням двадц'ять п'ятої сесії п'ятого скликання Вербівської сільської ради ПІдгаєцького району Тернопільської області від 23 вересня 2009 року, а також підтверджено в судовому засіданні свідком ОСОБА_17 та визнано представником відповідача ОСОБА_3

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановлено, що представник відповідача ОСОБА_3, яка є дружиною відповідача ОСОБА_5, постановою про накладення адміністративного стягнення від 19 серпня 2010 року №000605 притягнута до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки площею 0,004 га. на землях загального користування (дорозі) посіяла кукурудзу. До використання даної земельної ділянки, яка відноситься до земель Вербівської сільської ради приступила без виникнення права на неї та її державної реєстрації. Тобто, ОСОБА_3 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого сі. 53-1 КУпАП і на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. Доказів оскарження даної постанови та її скасування, суду, представниками відповідача не надано, а отже постанова є такою, що набрала законної сили.

За наведених вище обставин, суд прийшов до переконання, що позов ОСОБА_6 в частині задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні присадибною земельною ділянкою, шляхом зобов'язання відповідача не знищувати межові знаки встановлені комісією від 19.06.2009 року згідно земельно-кадастрової документації та приведення межі (дороги) між їхніми сусідніми присадибними земельними ділянками у відповідність до земельно-кадастрової документації, підставний, а тому підлягає до задоволення.

Крім цього, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд, враховуючи характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав ОСОБА_6 внаслідок неправомірних дій відповідача, їх тривалість та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди в сумі 2500 грн., слід задовольнити частково на суму 500 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 215 ЦПК України, ст.ст.23, 1167, 1193 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди", ст.ст.96, 103, 106, 107, 108, 125, 126, 158 ЗК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні присадибною земельною ділянкою ОСОБА_1, шляхом дотримання і збереження межових знаків встановлених згідно земельно-кадастрової документації та приведення межі (дороги) між їхніми сусідніми присадибними земельними ділянками у відповідність де земельно-кадастрової документації.

Стягнути ізо ОСОБА_7 в користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 500 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду через Підгаєцький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: ОСОБА_20