Ширяївський районний суд Одеської області
17.11.2010 Справа №: 2-988/10 Провадження № -----
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2010 року Ширяївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Паринюка С.І.

при секретареві Шевчук І.П.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 JI.C.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Жовтневої сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та здійснення тлумачення заповіту,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з вище зазначеним позовом, посилаючись на те, що 18 червня 2001 року його матір ОСОБА_3 уклала заповіт в Жовтневій сільській раді Ширяївського району Одеської області, яким заповіла йому сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 6,58 умовних кадастрових гектарів серія ОД №0046162 із земель КСП «Мрія» Ширяївського району Одеської області, виданий 23.12.1996 року.

29 березня 2002 року право матері на земельну ділянку було посвідчене Державним актом серії РІ №474887, але в заповіт мати не внесла відповідні зміни, тому що вважала, що заповідала йому земельну ділянку яка належить їй на праві власності незалежно від того яким правовстановлюючим документом це право підтверджується.

09 травня 2009 року мати позивача померла, а він вчасно не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на даний час просить суд здійснити тлумачення заповіту, а саме: встановити, що його матір ОСОБА_3 під час складання заповіту мала намір в такий спосіб заповісти на його ОСОБА_2 користь, земельну ділянку розміром 6,58 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться на території Жовтневої сільської ради Ширяївського району незалежно від того, яким документом право на цю землю буде посвідчено, сертифікатом на право на земельну частку (пай) чи державним актом на право приватної власності на землю, та визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3, у вигляді всього майна, що належало останній на день смерті.

Позивач в судове засідання не з'явився та надав суду, телеграму, згідно якої послався на виробничі проблеми, просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав, представник Жовтневої сільської ради Ширяївського району Одеської області не заперечувала проти задоволення позову.

Суд, заслухавши представника відповідача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до заповіту від 18 червня 2001 року ОСОБА_3 заповідала ОСОБА_2 свій сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 6,58 умовних кадастрових гектарів серія ОД №0046162 із земель КСП «Мрія» Ширяївського району Одеської області, виданий 23.12.1996 року (а.с.9).

Згідно державного акту на право приватної власності на землю від 29.03.2002 року ОСОБА_3 передана земельна ділянка площею 6,14 га яка розташована на території Жовтневої сільської ради Ширяївського району (а.с.10).

Відповідно до ст.1256 ЦК України спадкоємці вправі здійснити тлумачення заповіту дотриманням правил тлумачення правочинів, встановлених ст.213 ЦК України, а саме тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання у спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст.

При цьому ч.2 ст.213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину.

Таким чином, у разі наявності спору про право, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, враховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов'язків на випадок своєї смерті.

У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що спадкодавець ОСОБА_3 заповідала ОСОБА_2 земельну ділянку, отриману на підставі сертифікату, а не земельну ділянку посвідчену державним актом, вказана земельна ділянка не може бути предметом спадкування так як це суперечить зазначеним нормам матеріального права.

Крім того, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно, суд враховує, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями, свідоцтво про право на спадщину на підставі статей 1296, 1297 ЦК України, ст.34 Закону України «Про нотаріат» видається нотаріусом.

Суд також, вважає, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин і тому є можливим визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви нотаріусу для прийняття спадщини.

На підставі викладеного, керуючись ст.4 Закону України „Про власність, ст.ст.78,81 Земельного кодексу України, ст.ст.1272, ч.З, 1296, 1297 ЦК України, 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частко.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовної вимоги, про здійснення тлумачення заповіту.

Визначити, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - шість місяців з дня набуття чинності рішення по справі, для подання ним заяви нотаріусу про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті - ОСОБА_3, померлої 09 травня 2009 року, у вигляді всього майна, що належало останній на день смерті на праві приватної власності.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення, апеляційна скарга подається з подарю її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.5 ст.295 ЦПК України.

Суддя