Макарівський районний суд Київської області
9.04.2010 року. Макарівський районний суд Київської області в складі головуючого судді Тюхтія П.М. при секретарі Чмир І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Макарів справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ Українська страхова компанія «Дженералі Гарант», ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди , -
Вважав,що окрім матеріальної шкоди, йому також було завдано моральної шкоди, яка полягає фізичному болю якого він зазнав під час ДТП. Так, відповідно до акту судово- медичного дослідження за № 26Д від 5.02.2008 року отримані ним тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров'я, більше 6 днів. Моральна шкода також полягає у психологічному стресі, отриманому ним під час ДТП, а також хвилюванням за своє здоров'я. Крім того, перебуваючи на лікуванні він зазнав значних матеріальних втрат, оскільки не мав можливості за станом здоров'я працювати, що також негативно позначилося на його психологічному настрої. В результаті психологічного навантаження він на значний час втратив спокій та моральну рівновагу, І порушився нормальний ритм життя, сон, апетит, значно знизилася працездатність. Внаслідок пошкодження автомобіля не відбулися заплановані поїздки і зустрічі. Що в свою чергу негативно відобразилося на стосунках з оточуючими та близькими. Тому, завдану йому моральну шкоду оцінив у 5000 грн. Крім того, за послуги адвоката ним було сплачено 1000 грн.
В судовому засіданні позивач,його представник підтримали позов.
Представник ВАТ УСК „Дженералі Гарант не визнав позову з причин,зазначених в запереченні.
ОСОБА_6підтвердив наведене ОСОБА_2,пояснив,що за вчинення ДТП його згідно постанови суду оштрафовано.
ОСОБА_4 вважала позов обгрунтованим,пояснила,що автомобіль ВАЗ-2106 належить їй,по довіреності вона надала ОСОБА_1 всі права щодо вказаного транспортного засобу по керуванню обслуговуванню отриманню відшкодування,відчуженню.
Вислухавши пояснення сторін,дослідивши письмові докази,суд прийшов до висновку,що позов підлягає частковому задоволенню.
ОСОБА_6 керував автомобілем,що належить на праві власності ОСОБА_2 з яким ОСОБА_6 уклав 1.08.2006 року трудовий договір про роботу водієм..
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичній особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Позивач по справі ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ - 2106 на підставі доручення, тому виходячи з вищезазначеної норми він має право на звернення до суду, як позивач для відшкодування завданої шкоди. Це право належить не тільки власникам транспортного засобу, а також і особам, які на відповідній правовій основі володіють транспортним засобом. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 08.07.1994 року положення щодо захисту права власності поширюються також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві оперативного господарського відання, оперативного управління, або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, така особа також має право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.
Відповідно до ст. 1187 цього Кодексу, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання , зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
ОСОБА_2 є власником джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, тому саме він і має нести цивільну відповідальність.
Співвідповідач ОСОБА_6 не може нести цивільної відповідальності в силу того, що від під час ДТП перебував в трудових відносинах з ОСОБА_2, а згідно ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання трудових (службових) обов'язків. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму ВС України №7 від 08.07.1994 року не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).
Проте, оскільки відповідно до наданого ОСОБА_2 полісу серії ВА № 7968021 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, його цивільно-правова відповідальність застрахована Українською страховою компанією "Дженералі Гарант", то зазначена страхова компанія і повинна відшкодувати матеріальну шкоду спричинену за участю застрахованої особи та 5% від суми заявленої моральної шкоди згідно п. 9.3 ст. 9, п.22.3 ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .
Решта суми оціненої моральної шкоди відповідно до ст. 1172 ЦК України має бути відшкодована власником джерела підвищеної небезпеки, а саме, ОСОБА_2
В п. 9 постанови Пленуму ВС України за № 5 від 25.05.2001 року зазначено, що за моральну (немайнову) шкоду, завдану працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою працівник перебуває в трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.
Оскільки ОСОБА_1 під час ДТП отримав тілесні ушкодження,психологічний стрес,інші негативні емоції,то суд вважає обґрунтованими його доводи про заподіяння йому моральної шкоди та розміру 'її грошового відшкодування з урахуванням вимог ст..23 ЦК України та обставин справи.Суд вважає також обґрунтованими вимоги про відшкодування судових витрат.
Таким чином, заявлений ОСОБА_1 позов підлягає частковому задоволенню.
На підставі наведеного та керуючись ст..ст.1167,1166, 1187,1194,1190 ЦК України, ст.ст.60,209 ч.3,215 ЦПК України, суд,-
Позов задовільнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2450 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.
Стягнути солідарно з ВАТ Українська страхова компанія "Дженералі Гарант" та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 грн. в якості відшкодування витрат пов'язаних з наданням юридичної допомоги та 250 грн. на відшкодування судових витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи, а всього 1250 грн.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яку може бути подано протягом десяти днів з часу проголошення рішення.