Справа № 2-799/10р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2010 року Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді - Вінської Н.В.

при секретарі - Пойзнер В.Є., Кривошеенко В.Є., Рибка Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Комінтернівське Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 19754,25грн., посилаючись на те що 02 січня 1998р. ОСОБА_5 та ОСОБА_2 позичили у нього 3000 доларів СІЛА, а 10 травня 2000р. вони позичили у нього ще 2000 доларів США, таким чином їх борг перед ним склав 5000 доларів США. 21 серпня 2006 року ОСОБА_5 помер не повернувши йому свою частину боргу у розмірі 2500 доларів США, що станом на день розгляду справи в суді складає 19754,25грн. Після смерті ОСОБА_5 залишилися його спадкоємці, а саме: дружина - ОСОБА_2, неповнолітня донька - ОСОБА_3 та мати - ОСОБА_4 з яких він просить суд стягнути суму боргу, так як в добровільному порядку спадкоємці не бажають відшкодувати йому вказану суму.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 в судовому засідання підтвердила факт того, що при житті її чоловіка вони отримали в борг від позивача ОСОБА_1 5000 доларів США, однак повернути суму боргу вона не може, так як в даний час вона знаходиться в скрутному матеріальному становищі.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на їх необгрунтованість та безпідставність.

Представник третьої особи на стороні відповідачів - Служби у справах дітей Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області - ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилася, однак надала до суду заяву у якій заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог, так як позивачем не було надано до суду жодних доказів, які-б свідчили про укладення між ним та подружжям ОСОБА_3 договору позики.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без участі представника Служби у справах дітей Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Враховуючи, що спірні правовідносини між сторонами виникли в 1998 році, суд вважає за необхідне при вирішенні цього спору застосовувати норми права, встановлені ЦК України в редакції 1963 року, які діяли під час виникнення спірних правовідносин.

В ході судового розгляду справи встановлено, що на протязі часу з 1995 по 2005 роки племінниця позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_5 неодноразово позичати гроші у позивача ОСОБА_1, про що постійно надавали йому відповідні розписки з посиланням на суму боргу та час його повернення.

В липні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, який з його слів мав місце 02 січня 1998 року. В підтвердження укладення договору позики та його умов позивачем не було надано до суду жодних доказів, посилаючись на те, що даний договір між ними був укладений в порушення вимог ст.,375 ЦК України ( в редакції 1963 року) в усній формі та ніяких розписок від ОСОБА_5 та його дружини він не брав.

Згідно до ст.153 ЦК України (в редакції 1963 року), договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно до ст.154 ЦК України (в редакції 1963 року), коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась.

Якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає.

Згідно до ст.374 ЦК України (в редакції 1963 року), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості.

Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Згідно до ст.375 ЦК України (в редакції 1963 року), договір позики на суму понад п'ятдесят карбованців повинен бути укладений у письмовій формі.

Згідно до ст.376 ЦК України (в редакції 1963 року), позичальник вправі заперечувати договір позики за його безгрошевістю, доводячи, що гроші або речі в дійсності зовсім не одержані ним від позикодавця або одержані у меншій кількості, ніж зазначено в договорі.

В тих випадках, коли договір позики повинен бути укладений у письмовій формі (стаття 375 цього Кодексу), заперечення його за безгрошевістю шляхом свідоцьких показань не допускається, за винятком випадків кримінально карних дій.

Таким чином, аналіз досліджених в судовому засіданні наданих сторонами доказів дає суду можливість зробити правовий висновок про те, що позивачем не доведено письмовими доказами факту укладення між ним та ОСОБА_5 договору позики, на існування якого він посилається, а доказами свідків цей факт відповідно до закону довести не можна.

Згідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

За таких підстав, суд вважає заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги, такими, що не підлягають задоволенню, так як позивачем ОСОБА_1 не було надано до суду жодних доказів, щодо укладання між ним та ОСОБА_5 договору позики, а в ході судового розгляду справи їх встановлено не було.

На підставі 153, 154, 165, 374, 375, 376, 556 ЦПК України в редакції 1963 року, керуючись ст. 10, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 та про стягнення боргу за договором позики - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 146,54грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: