Справа № 2-754/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2010 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі:

головуючого - Музичук Н.Ю.

при секретарі - Радюк Ю.Ю.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5. ОСОБА_6 про солідарне стягнення грошової компенсації вартості 14 частки квартири,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2009 року ОСОБА_3 звернулась в суд із позовом і в листопаді 2009 року уточнила та в червні 2010 року збільшила позовні вимоги до ОСОБА_4, ОСОБА_5. ОСОБА_6 про солідарне стягнення грошової компенсації вартості належної їй на праві власності 1/4 частки квартири №2, яка знаходиться у місті Рівне по проспекту Князя Романа /проспект Дозорцевої/ будинок 3, у розмірі 74475 грн., як із співвласників квартири, та стягнення судових витрат по справі.

Письмових заперечень відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5. ОСОБА_6 на позовну заяву суду не надано.

Позивачка та її представник повністю підтримали позовні вимоги в суді. По суті позову пояснили, що вона на підставі виконання ДВС м. Рівне виконавчого листа Стрийського міськрайонного суду №1-4 від12.03.2007 року стала власником 1/4 частини вищевказаної квартири. Співвласниками решти 3/4 частин цієї квартири на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі розпорядження №61 від 08.02.1993 року Фонду ДКМ Рівненської міської ради, є відповідачі. З часу набуття права власності на частку у спірному майні позивачка намагалась проте не може користуватися нею, у зв'язку із перешкодами з боку відповідачів, внаслідок чого зверталась із заявою до Рівненського МВ УМВС. За висновком Рівненського МВ УМВС від 12.06.2009 року підтверджуються неможливість користування власністю, встановлені цивільно-правові відносини та рекомендовано звернення до суду. Позивач двічі зверталась із пропозицією викупу належної їй частки відповідачами, такі звернення від 26.02.2009 року та 01.06.2009 року залишені без відповіді. У відповідності до вимог чинного законодавства, ст.ст. 328.183,364 ЦК України, з урахуванням небажання відповідачів щодо спільного часткового користування квартирою та небажання викупу належної їй частки відповідачами в добровільному порядку, вона вимушена звертатись до суду із позовом про стягнення із відповідачів грошової компенсації вартості її частки. Відповідно до останнього акту оцінки майна ДВС 26.03.2008 року вартість 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 становила 52623,50 грн. За результатами судово-будівельної експертизи від 29.03.2010 року в справі ринкова вартість належної їй на праві власності частки в квартирі станом на час проведення експертизи складає 74475 грн. Просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме стягнути із відповідачів на користь позивача ринкову вартість належної їй на праві власності частки квартири, що знаходиться в спільній частковій власності сторін. З приводу визнання за ними права власності на вказану частку квартири відповідачі мають право вимоги до суду після внесення грошової компенсації її вартості.

Відповідачі в справі ОСОБА_4, її представник ОСОБА_2, ОСОБА_5 ОСОБА_6 позовні вимоги не визнали, покликаючись на відсутність коштів для задоволення позову та безпідставність позовних вимог. Вони не заперечують права та можливості користування позивачем належною їй на праві власності часткою в спільному майні, не заперечують проти встановлення порядку користування спільною частковою власністю у вигляді квартири в добровільному чи судовому порядку. Вимога ж про стягнення грошової компенсації вартості 1/4 частки квартири може бути вирішена при умові передачі чи визнання права власності на таку частку квартири за відповідачами. Крім того позивачем не визначено в якому порядку проводити таке стягнення, солідарному чи долевому. Просять в позові відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Оцінюючи пояснення, дослідженні надані в справі докази, встановлені обставини в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з наступних підстав.

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Рівненської міської ради 07.11.2008 року згідно розпорядження міського голови №1975-р від 06.11.2008 року, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «РМБТІ» №20846360 від 07.11.2008 року встановлено, що позивачу ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 1/4 частка квартири АДРЕСА_2 /пр.Дозорцевої/ в місті Рівне. Таке право власності позивача на частку у спільній частковій власності на майні одержане нею в порядку ст. 366 ЦК України.

У відповідності витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «РМБТІ» №21312009 від 18.12.2008 року решта 3/4 частки квартири АДРЕСА_2 /пр.Дозорцевої/ в місті Рівне належать на праві спільної сумісної власності відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Належність квартири сторонам в справі на праві власності у вищенаведеному порядку ніким не оспорюється.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених ст.. 61 цього Кодексу.

Оцінюючи вимоги позивачки про солідарне стягнення грошової компенсації вартості належної їй на праві власності 1/4 частки квартири №2, яка знаходиться у місті Рівне по проспекту Князя Романа /проспект Дозорцевої/ будинок 3, у розмірі 74475 грн., суд приймає до уваги висновок №00324/3-ФМ будівельно-технічної експертизи від 20.03.2010 року, яким встановлено, що виділення належної на праві власності позивачу в натурі є неможливим без порушення будівельних норм, а ринкова вартість належної на праві власності позивачу 1/4 частки вказаної квартири станом на час проведення експертизи дійсно становить 74475 грн. Висновок експертизи є обґрунтованим і не оспорюється сторонами, з урахуванням такого висновку можна вважати, що спірна квартира є неподільною річчю.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує з покликанням на положення ст. 364 ч.2 ЦК України.

Відповідно ч.2 ст.364 ЦК України встановлено, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

За змістом ст.ст. 364,365 ЦК України, виплата співвласникові компенсації без його згоди може бути допущена лише у випадках передбачених ст.365 ЦК України, п.2 ч.1 котрої передбачає припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо річ є неподільною та спільне володіння і користування майном є неможливим.

Оцінюючи встановлені в справі обставини та правовідносини, що склалися між сторонами, суд вважає неможливим застосування до вказаних правовідносин аналогії закону, відповідно ст. 8 ЦК України, та стягнення із співвласників грошової компенсації на користь позивача, як співвласника спільної часткової власності квартири №2, яка знаходиться у місті Рівне по проспекту Князя Романа /проспект ДозорцевоїУ будинок 3, з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 365 ЦК України передбачено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

За встановлених між сторонами обставин постановлення судового рішення про припинення права власності позивача ОСОБА_3 на частку у спільному майні /спірній квартирі/ не представляється можливим, таке рішення буде поза межами позовних вимог, передбачених законом правових підстав для такого рішення, в тому числі із дня отримання позивачем грошової компенсації до 01.01.2012 року не встановлено, згідно змін внесених Законом України №1878-ІУ від 11.02.2010 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України».

Відтак, стороною позивача не доведені і судом не встановлені правові підстави для солідарного стягнення із відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь позивача грошової компенсації вартості належної їй на праві власності 1/4 частки квартири №2, яка знаходиться у місті Рівне по проспекту Князя Романа /проспект Дозорцевої/ будинок 3, у розмірі 74475 грн.

У відповідності до положень ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до положень ст.. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Оцінюючи досліджені докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що заявлені ОСОБА_3 позовні вимоги не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, вважаються безпідставними.

У відповідності положень ст. 88 ЦПК України, підстави для присудження на користь позивачки понесених нею судових витрат з другої сторони відсутні.

На підставі викладеного, ст.ст. 319, 356, 358, 387, 391 ЦК України, керуючись ст. ст. 10,11,60,61,208,209,212-215,218,223,228,292,294 ЦПКУкраїни, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5. ОСОБА_6 про солідарне стягнення грошової компенсації вартості 1/4 частки квартири АДРЕСА_3 в розмірі 74475 грн. відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3, доплату судового збору в дохід місцевого бюджету міста Рівне в сумі 218, 00 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через місцевий суд поданням в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням в двадцятиденний після подачі заяви строк апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана і без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження у строк встановлений для подання такої заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо/його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду Н.Ю.Музичук