Справа №2-72/10 25.11.2010 25.11.2010 25.11.2010
Справа № 22ц-7704/10 Головуючий у 1-й інстанції Головко Л.І.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

25 листопада 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання Шпонарській О.Ю.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника відповідач ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства «ОСОБА_7 Аваль» ( далі ПАТ «ОСОБА_7 Аваль»)

на рішення

Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 травня 2010 року

за позовом

ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, і ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором

та зустрічними позовами

ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» про визнання недійсними договорів поруки,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2009 року ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» звернулося з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про стягнення з них в солідарному порядку 30531 грн. 45 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги банк вказував, що 14 березня 2006 року між ним та ОСОБА_3 укладено кредитний договір за яким відповідачка отримала 15 000 грн. під 19% річних до 14 березня 2009 року. Тоді ж між банком і ОСОБА_4 та банком і ОСОБА_5 укладені окремі договори поруки.

ОСОБА_3 своїх зобовязань не виконала. По закінченню строку, на який видавався кредит вона не повернула 10625 грн. 71 коп., не сплатила 337 грн. 40 коп. процентів за користування кредитом. У звязку з чим банк нарахував 19905 грн. 74 коп. пені. Тому вказана відповідачка, разом з поручителями ОСОБА_4 і ОСОБА_5 повинні повернути всього 30531 грн. 45 коп.

У листопаді 2009 року ОСОБА_5 предявив зустрічну позовну заяву до ПАТ «ОСОБА_8 Аваль» в якій просив визнати недійсним договір поруки, укладений між ним та банком. Він посилався на те, що договір укладався без участі представника банку, він (відповідач) не був ознайомленим з умовами кредитного договору, йому не розяснювалося його обовязків, в договорі не вказана сума кредиту, а також інші суттєві умови кредитного договору. За повернення кредиту ОСОБА_3 в 15 000 грн. він не поручався, оскільки вона запевнила його в тому, що сума кредиту складає 5 000 грн.

У лютому 2010 року ОСОБА_4 також звернулася із зустрічною позовною заявою, та просила визнати недійсним договір поруки укладений між нею та банком. Вона посилалася на тотожні ОСОБА_5 підстави визнання договору поруки недійсним.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 травня 2010 рок позов ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» задоволено частково. З ОСОБА_3 на користь банка стягнуто 30531 грн. 45 коп. за кредитним договором та 335 грн. 31 коп. судових витрат. У задоволенні позовних вимог до інших відповідачів відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 і ОСОБА_5 задоволені. Договори поруки, укладені між ними та банком визнані недійсними.

Додатковим рішення того ж суду від 30 липня 2010 року з банку на користь ОСОБА_4 стягнуто 8 грн. 50 коп. судового збору та в дохід держави 8 грн. 50 коп. судового збору і 74 грн. витрат на інформаціно технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ПАТ «ОСОБА_7 банк Аваль» просить скасувати рішення суду в частині зустрічних позовних вимог, а справу в цій частині направити на новий розгляд. На думку апелянта, рішення в цій частині суперечить обставинам справи та вимогам матеріального права.

Зясувавши обставини справи колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 14 березня 2006 року між позивачем і ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за яким ПАТ «ОСОБА_7 банк Аваль» (до перейменування відкрите акціонерне товариство) надав позичальнику на 36 місяців кредит в сумі 15 000 грн. під 19 % річних.

Також 14 березня 2006 року між банком, ОСОБА_4 і ОСОБА_3, а також між банком, ОСОБА_9 і ОСОБА_3В були укладені окремі договори поруки відповідно №014/08-112/33556 П і №014/08-112/33556П. За вказаними договорами кожний з поручителів зобовязався перед банком у повному обсязі солідарно з ОСОБА_3 відповідати за виконання нею зобовязань, що виникають з кредитного договору.

ОСОБА_3 умов кредитного договору не виконала та не виплатила 10288 грн. 31 коп. кредиту, 337 грн. 40 коп. процентів за користування кредитом. У звязку з невиконанням зобовязань банк нарахував їй до сплати 19905 грн. 74 коп. пені.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та стягуючи заборгованість лише з позичальника суд виходив з того, що вказані договори є незаконними, оскільки при їх підписанні у відповідачів не було волевиявлення на поруку за виплату ОСОБА_3 кредиту в розмирі 15 000 грн. Це сталося внаслідок того, що підписання договорів поруки відбулося без участі представника банку, який їм не розяснив наслідків договорів.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

У відповідності зі ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу.

За висновками суду (як вказано вище), при укладенні спірних договорів не було умови, передбаченої ч. 3 ст. 203 ЦК України, тобто волі відповідачів на укладення договорів поруки.

Між тим з доказів у справі навпаки вбачається, що і ОСОБА_4 і ОСОБА_5 діяли з метою досягнення певних юридичних наслідків. Як свідчать договори поруки, вони поручилися за виконання відповідачкою кредитного договору, укладеного між нею та позивачем.

Питання пороку волі, на що послався суд, є суттєвою обставиною для визнання договорів недійсними з підстав, передбачених спеціальними нормами - ст.ст. 229-233 ЦК України.

Із зустрічних позовів згаданих відповідачів вбачається, що вони вказують на обман з боку позичальника ОСОБА_3 Зокрема вони вказують на те, що гадали, що поручаються за меншу суму, про що їм сказала ОСОБА_3 Однак, позови предявлені до банку, а не до ОСОБА_3, і відповідачами не надано допустимих та достовірних доказів про навмисні, недобросовісні дії банку. А недбале ставлення ОСОБА_4 і ОСОБА_5 при підписанні договорів поруки до своїх обовязків поручителів та наслідків укладення договорів поруки, не дає підстав для визнання таких договорів недійсним на підставі ст. ст.215, 330 ЦК України.

Щодо помилки поручителів, про що вони вказували в судовому засіданні, то безпідставність такої позиції відповідачів доведена вище, а їх відповідні доводи суперечать вимогам ч. 2 ст. 229 ЦК України. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом (ч. 2 ст. 229 ЦК України).

Оскільки підстав для визнання договорів поруки недійсними не було, а питання стягнення заборгованості за кредитним договором та пені зі всіх відповідачів повязані між собою колегія суддів вважає, що рішення суду та додаткове рішення суду у відповідності з п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України необхідно скасувати в повному обсязі та ухвалити нове.

В задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визнання договорів поруки недійсними необхідно відмовити.

З ОСОБА_3 та з кожного з поручителів на користь банку необхідно стягнути в солідарному порядку залишок кредиту, який не виплатила ОСОБА_10, що за розрахунками банку складає 10288 грн. 31 коп. Також, з них на користь позивача необхідно стягнути 337 грн. 40 коп. процентів за користування кредитом, які визначаться апеляційним судом з врахуванням меж позовних вимог, а не розрахунків, наданих в апеляційний суд.

На користь позивача з відповідачів підлягає стягненню й пеня. Проте, вирішуючи спір в цій частині, колегія суддів вважає необхідним у відповідності з ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір пені до 2000 грн. Зменшуючи розмір пені колегія суддів виходить з того, що розмір пені, яку просить стягнути позивач значно перевищує розмір суми заборгованості за кредитом. Також суд враховує майновий стан відповідачів, на що вони посилалися в апеляційному суді. Зокрема, відповідачі не працюють, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають дітей на утриманні, а ОСОБА_5 перебуває на пенсії та хворіє, у звязку з чим витрачає на лікування значну частину своїх коштів.

Судові витрати необхідно розподілити виходячи з обєму задоволених позовних вимог, стягнувши з відповідачів їх в частковому порядку.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» задовольнити частково.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 травня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» задовольнити частково.

Стягнути на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_7 Аваль» в солідарному порядку: з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та ОСОБА_11 і ОСОБА_5 10288 грн. 31 коп. кредиту, 347 грн. 40 коп. процентів за його користування та 2000 грн. пені

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_12 та ОСОБА_5 з кожного на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_7 Аваль» по 42 грн. 12 коп. судового збору, по 10 грн. витрат на інформаційно - технічний розгляд справи.

В задоволенні позовів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_7 банк Аваль» про визнання недійсними договорів поруки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку .

Головуючий: Судді: