Справа №2-1188/09 08.02.0210
Провадження №22ц-378/10
Державний герб України
Справа № 22ц 378/10 Головуючий першої інстанції: Кваша С.В.
Категорія: 53 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

8 лютого 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Колосовського С.Ю.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання: Бобуйок І.Ф.,

за участю позивачки ОСОБА_2, представника відповідача: Губа нова С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Миколаївського базового медичного коледжу

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 4 грудня 2009 року, яке ухвалено за позовом ОСОБА_2 до Миколаївського базового медичного коледжу про стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

29 жовтня 2008 р. ОСОБА_2 звернулася з позовом до Миколаївського базового медичного коледжу (далі - Коледж) про стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що працювала у відповідача на посаді викладача. Наказом № 1/106-к від 10 вересня 2008 р. її звільнено з роботи за п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Посилаючись на те, що в порушення вимог ст. ст. 44, 116 КЗпП України при звільненні їй не було виплачено вихідну допомогу, позивачка просила суд стягнути з відповідача 825 грн. вихідної допомоги, середній заробіток за час затримки розрахунку та 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 4 грудня 2009 р. позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з Коледжу на користь позивачки 824 грн. вихідної допомоги та 12185 грн. 68 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та на користь держави 130 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне розгляду справи.

В апеляційній скарзі представник Коледжу вказує на неповне зясування судом обставин спору, а тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення по справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, позивачки, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що З 2 вересня 2002 р. ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з відповідачем, обіймала посаду викладача. З березня 2004 р. по 1 вересня 2008 р. перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Наказом № 1/106-к від 10 вересня 2008 р. її звільнено з роботи у звязку зі зміною умов праці за п. 6 ст. 36 КЗпП України.

В день звільнення їй не було виплачено вихідну допомогу, передбачену ст. 44 КЗпП України.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 ст. 36 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

З урахуванням викладених обставин та наведеної норми Закону суд вірно прийшов до висновку про стягнення з підприємства 824 грн. вихідної допомоги, що згідно довідки відповідача за вих. № 85 від 23 вересня 2008 р. відповідає розміру її середнього заробітку. Отже рішення в цій частині є законним й обґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 117 КзпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Однак, вирішуючи вимоги ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягуючи на її користь суму, яка більш ніж у десть разів перевищує суму невиплаченої вихідної допомоги, суд не врахував розяснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у п. 20 постанови від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», про те, що коли спір вирішується судом, який визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку, він повинен ураховувати розмір спірної суми, частку, яку вона становила в заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно з середнім заробітком та іншими конкретними обставинами.

З урахуванням того, що спірна невиплачена позиваці при звільненні сума (вихідна допомога) не входить до структури заробітної плати, дорівнює одному середньому заробітку позивачки, відповідач є державною установою з обмеженим фінансуванням, колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір відшкодування за час затримки розрахунку в розмірі 2000 грн.

Відповідно в силу положень ст. 88 ЦПК України необхідно зменшити до 51 грн. розмір стягнутого в дохід держави судового збору.

За такого рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку та судового збору підлягають зміні відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Миколаївського базового медичного коледжу задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 4 грудня 2009 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та судового збору змінити.

Стягнути з Миколаївського базового медичного коледжу на користь ОСОБА_2 2000 (дві тисячі) грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку та на користь держави 51 (пятдесят одну) грн. судового збору .

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: