Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 2 -1248/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2010 року Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Балакіній С.В.

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: відділ Державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області про примусове виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі продажу житлового будинку та визнання права власності на нього, -

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_2 просить суд ухвалити судове рішення щодо примусового виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які проживають однією сім'єю за адресою: вул. Польова, 45 в селі Переселення Кагарлицького району Київської області, звільнити його від сплати державного мита, як громадянина, який постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю та має пільги щодо сплати державного мита на підставі Декрету КМУ «Про державне мито», посилаючись на те, що 15 лютого 2010 року Кагарлицьким районним судом Київської області було ухвалено судове рішення в цивільній справі № 2-141/2010 про визнання права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Польова, 45 в селі Переселення Кагарлицького району Київської області.

Право власності на даний житловий будинок було зареєстровано КП КОР «Кагарлицьке бюро технічної інвентаризації», про що на зворотній стороні судового рішення міститься реєстраційний штамп та приєднано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Цей житловий будинок є спадковим майном згідно заповіту.

До 04 листопада 1994 року - до дня смерті його матері, вона постійно проживала в ньому. Даний житловий будинок було успадковано згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але так як право власності в КП КОР «Бюро технічної інвентаризації» не було зареєстровано, постала необхідність у визнанні права власності на будинок в порядку ст. 16 ЦК України.

Згідно рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 07 червня 2010 року в позовних вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа без заявления самостійних вимог: ОСОБА_4 в цивільній справі № 2-290/10 про спонукання до укладення договору купівлі - продажу житлового будинку, який знаходиться за адресою: вул. Польова, 45 в селі Переселення Кагарлицького району Київської області - судом першої інстанції було відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 жовтня 2010 року вказані вище вимоги за апеляційною скаргою ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа без заявления самостійних вимог: ОСОБА_4 в апеляційній справі № 22Ц-7442/2010 року про спонукання до укладення договору купівлі - продажу житлового будинку, який знаходиться за адресою: вул. Польова, 45 в селі Переселення Кагарлицького району Київської області - судом апеляційної інстанції відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На сьогоднішній день, відносини між ним та відповідачами мають преюдиціальне значення для вирішення питання про задоволення його позовних вимог та для захисту майнових прав і законних інтересів.

Житлове приміщення, що знаходиться в житловому будинку за адресою: вул. Польова, 45 в селі Переселення Кагарлицького району Київської області та яке належить йому на праві особистої приватної власності, позивачі, в добровільному порядку, не збираються залишати, а від так, на сьогоднішній день, проживають безпідставно і без його на це згоди.

Позивач ОСОБА_2 свої позовні вимоги в судовому засіданні підтримав.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги позивача ОСОБА_2 не визнає та вважає, що його позовні вимогти та просить суд у їх задоволенні відмовити, оскільки даний будинок повинен бути їхнім, так як вони давали гроші позивачу за продаж будинку, про що свідчать надані до суду розписки.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1 позовні вимоги позивача не визнав та просить суд відмовити у їх задоволенні з наступних підстав. Апеляційний суд Київської обл. 12 жовтня 2010 року по справі №2211-7442/2010 своєю ухвалою залишив без змін рішення Кагарлицького районного суду від 07 червня 2010 року по справі №2-290/10 з наступних підстав. Апеляційний суд Київської обл. встановив, що способу захисту прав та інтересів, як спонукання до укладення договору купівлі продажу не передбачено, також зазначив, що суд може захистити цивільне право, свободи та інтереси іншим способом, що встановлений договором або законом. З даної ухвали випливає, що спір між сторонами, щодо права власності на спірне майно не вирішений і буде продовжений у вигляді додаткового позову про визнання права власності. 15 лютого 2010 року Кагарлицьким районним судом Київської обл. визнано право власності на спадковий будинок №45 по вул. Польова в с. Переселення Кагарлицького району. Київської обл., таким чином Позивач виконав першу частину домовленості перед відповідачем про оформлення документів на спадковий будинок. Така домовленість відображена в власноручній розписці даною Позивачем для відповідача, будинок проданий за фіксовану суму коштів і що позивач зобовязується підготувати документи та продати спірне майно.

Представник третьої особи не зявилася, про час і місце розгляду справи були повідомлена завчасно, про що в матеріалах є розписка про отримання судової повістки, причини неявки в суд не повідомила, а тому суд ухвалює рішення на підставі наявних в справі матеріалів.

Із зустрічним позовом звернувся представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1 та просить суд визнати дійсним договір купівлі - продажу житлового будинку № 45 по вул. Польова, Кагарлицького р-ну, Київської обл. укладений письмово 04 липня 2000 року між позивачем ОСОБА_3 і відповідачем ОСОБА_2, визнати за Позивачем ОСОБА_3, право власності на житловий будинок №45 по вул. Польова, Кагарлицького р-ну, Київської обл., від сплати судового збору ОСОБА_3 звільнити на підставі п.18 ст.4 Декрету КМ України «Про державне мито» поклавши судові витрати на відповідача, посилаючись на те, що позивач домовився з відповідачем ОСОБА_2 про купівлю-продажу житлового будинку за адресою Кагарлицький район, с. Переселення, вул. Польова, 45, який залишився йому у спадщину після смерті його матері ОСОБА_6, яка померла 04.11.1994 р. Ціна продажу будинку була остаточно визначена сторонами в сумі 2200 доларів США.

На підтвердження взятих на себе зобов'язань, щодо купівлі-продажу житлового будинку чоловік позивача ОСОБА_4 передав дружині відповідача ОСОБА_5 завдаток, про що нею було написано розписку від 31.07.1998 р. Відповідно до вказаної розписки, ОСОБА_5 отримала від чоловіка позивача ОСОБА_4 завдаток за будинок у сумі 1000,00 доларів СІША.

Після отриманого завдатку відповідач пообіцяв позивачу переоформити житловий будинок з померлої матері на себе та укласти з позивачем договір купівлі-продажу житлового будинку. Проте, протягом більш як двох років відповідач не виконував взятого на себе зобов'язання.

04.07.2000 р. відповідач прийшов до позивача та попросив сплатити йому решту коштів за продаж житлового будинку, оскільки йому дуже потрібні кошти. При цьому, пообіцяв що протягом місяця оформить всі необхідні документи на житловий будинок та укладе з позивачем договір купівлі-продажу.

Позивачем було сплачено додатково відповідачу 1200,00 доларів США за продаж житлового будинку, про що відповідач написав розписку, відповідно до якої вказав, що отримав від позивача 1200 доларів за продаж будинку по вул.. Польова, 45 та зобов'язувався видати документи на протязі місяця, дана розписка скріплена печаткою Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області.

Однак, протягом місяця відповідач не виконав взятого на себе зобов'язання, не оформив відповідних документів та не уклав з Позивачем договір купівлі-продажу будинку за адресою Кагарлицький район, с. Переселення, вул. Польова. 45.

Так чи інакше згідно ст. 204 ЦК України зазначений вище правочин є дійсним оскільки його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, отже фактично право власності на спірний будинок належить позивачу а саме: ОСОБА_3.

Правочин, щодо продажу будинку є дійсним та укладений у письмовій формі оскільки підписаний особисто відповідачем, що встановлено ст. 207 п.2 ЦК України. Також рахуємо, що правочин, щодо купівлі продажу спірного майна є дійсним навіть за тих підстав, що недодержано вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, що передбачено п.2 ст. 220 ЦК України а саме: якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна а із сторін саме Відповідач ухилився від його нотаріального посвідчення, суд визнає такий договір дійсним. У такому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Сторони при укладенні правочину, щодо купівлі продажу спірного майна керувались обставиною письмово закріпленою в розписці, що Відповідач повинен підготувати на протязі місяця документи для оформлення права власності на будинок.

Такі обставини передбачені в ст. 212 п.1 та п. 3 ЦК України а саме: Особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Отже Відповідач повинен був отримати спадок та оформити на себе право власності з подальшою передачею права власності Позивачу, чого відповідно не сталось в обумовлені строки, таким чином якщо настанню обставин недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала і це ще раз підтверджує дійсність правочину що Відповідач порахував для себе невигідним оформлювати право на спадок і таким чином в подальшому відмовитись від переоформлення прав власності. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже правочин вчинений між сторонами не заборонений законом та він є легітимним на даний час.

Позивачка проживає в спірному будинку з початку 1998 року. Відразу після внесення завдатку за будинок родина позивачки провела повний ремонт, оскільки в будинку 4-ри роки ніхто не проживав. Замінено було все від системі опалення до стелі, тому його ніхто купувати не хотів. Право власності на житловий будинок також може бути встановлено судом за підстав (набувальної давності) що передбачено п.1 ст. 344 ЦК України а саме: Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв грошового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (який діяв на момент відкриття спадщини) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Представник відповідача ОСОБА_3 підтримав зустрічні позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_7 не визнає та просить суд у їх задоволенні відмовити, оскільки підстав для визнання права власності на житловий будинок № 45 по вул.. Польова в с. Переселення Кагарлицького району Київської області за ОСОБА_7 не має і ОСОБА_7 та її чоловік безпідставно проживають у даному будинку.

Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_2 підлягають до задоволення, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 необхідно відмовити.

В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

15 лютого 2010 року Кагарлицьким районним судом Київської області було ухвалено судове рішення в цивільній справі № 2-141/2010 про визнання права власності на спадковий житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Польова, 45 в селі Переселення Кагарлицького району Київської області за ОСОБА_2.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, №7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон дає власнику вимагати усунення будь яких порушень його прав.

Відповідачі проживають у житловому будинку позивача, який належить позивачу на праві приватної власності на підставі рішення Кагарлицького районного суду Київської області і в добровільному порядку не полишають його залишити.

Обєктом власності особи може бути житловий будинок.

Будь яких договірних відносин, а саме: оренди житлового приміщення між позивачем ОСОБА_2 та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не був укладений, про що свідчить його відсутність в матеріалах даної справи.

Заселення жилого приміщення без правовстановлюючих документів має вважатися самоправним.

Довготривалість користування самоправним зайнятим жилим приміщенням не надає права на нього.

Окрім того, у відповідачів є житло, в якому вони можуть проживати, про що свідчить довідка від Кагарлицького РВ ГУ МВС України в Київській області про те, що відповідач ОСОБА_4 є зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а відповідач ОСОБА_3 є зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, а іншими даними суд не володіє, а тому суд даний висновок зробив на підставі наявних у справі документах.

З цього приводу також існує узагальнення судової практики, а саме: постанова Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», а тому в суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_2, та вважає за необхідне висилити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з житлового будинку № 45 по вул.. Польова в с. Переселення Кагарлицького району Київської області.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_3 судом встановлено.

Купівля продаж є одним з найбільш поширених цивільно правових засобів оплатного переходу житла у власність.

Купівля продаж житла є договірним зобовязанням і в найбільш загальному вигляді регулюється у ЦК України.. правила про нотаріальне посвідчення договору купівлі продажу житла викладені в Законі України «Про нотаріат», Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та іншими нормативними актами.

Предметом договору купівлі продажу житла є індивідуально визначена річ: житловий будинок..

Істотною умовою договору купівлі продажу житла є умова про ціну. Ціна житла це певна грошова сума, що зумовлена в договорі та сплачується покупцем за отримане у власність житло продавцю.

Згідно ст. 693 ЦК України допускається попередня оплата житла. Необхідно зазначити, що сплата грошових коштів має здійснюватися в національній валюті України.

Недосягнення згоди щодо будь якої з істотних умов договору вказує на те, що договір є не укладеним.

Договір купівлі продажу житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Момент виникнення права власності виникає з моменту нотаріального посвідчення договору купівлі продажу, який вважається вчиненим з моменту його державної реєстрації у БТІ.

Визнати дійсним угоду по розписках купівлі продажу будинку № 45 по вул.. Польова в с. Переселення Кагарлицького району Київської області не можливо, оскільки при укладенні зазначеної угоди в 1998 р. існували передбачені Законом від 02.09.1993 року № 3425 ХІІ «Про нотаріат» обмеження для її нотаріального посвідчення відсутність правовстановлюючих документів на цей будинок та технічних довідок характеристик на нього, що перешкоджає суду визнати таку угоду законною.

Окрім того, рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 07.06.2010 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12.10.2010 року було встановлено, що до 31.04.1998 року позивач по первісному позову ОСОБА_2 не був власником житлового будинку за адресою Київська область, Кагарлицький район село Переселення вул.. Польова, 45, що підтверджується довідкою Кагарлицького БТІ від 02.03.2010 року, яке зареєструвало право власності на вищезазначений житловий будинок за ОСОБА_2 на підставі рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 15.02.2010 року і не міг розпоряджатися та укладати договір купівлі продажу із ОСОБА_3 Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановленні судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших цивільних справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а тому суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про визнання договору купівлі продажу житлового будинку та визнання права власності на нього відмовляє в повному обсязі.

Суд звільняє ОСОБА_3 від сплати витрат державне мито, як громадянку, яка постійно проживає або постійно працює на території зони радіоекологічного контролю, 4 категорії.

На підставі вищевикладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», ЖК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: відділ Державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області про примусове виселення задовольнити.

Висилити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з житлового будинку № 45 по вул.. Польова в с. Переселення Кагарлицького району Київської області.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі продажу житлового будинку та визнання права власності на нього відмовити.

Звільнити ОСОБА_3 від сплати державного мита, як громадянку, яка постійно проживає або працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, 4 категорії.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд Київської області протягом десяти днів з дня проголошення, а особами , які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.І. Шевченко