Справа №2-90/10 28.09.2010 28.09.2010 28.09.2010
Справа N 22ц 6879 2010 року. Головуючий 1 інстанції Крамаренко Т.В.
Категорія 42. Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України.

28 вересня 2010 року. м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Базовкіної Т.М. та Колосовського С.Ю.,

із секретарем судового засідання Поліщук Ю.В.,

з участю :

представника позивачки за первинним позовом ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

представника відповідачки ОСОБА_4,

представника виконавчого комітету Миколаївської міської ради ОСОБА_5, у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 переглянула рішення місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 травня 2010 року, ухваленого в цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про виселення із житлового будинку без надання іншого жилого приміщення та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання права власності на Ѕ частину квартири в порядку спадкування за законом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися у дане судове засідання, перевіривши у межах оскарження обставини та докази, якими сторони їх стверджували ,-

у с т а н о в и л а :

14 жовтня 2009 року ОСОБА_6 предявила зазначений позов, який обгрунтовувала наступним.

Згідно рішення місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2009 року вона є власником квартири АДРЕСА_1.

На час звернення до суду в квартирі проживає відповідачка, яка не бажає у добровільному порядку з неї виселятися.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 вселилася в назване житло для і на час здійснення догляду за недієздатним колишнім власником частини квартири просила позов задовольнити, виселивши відповідачку з усіма проживаючими з нею особами, без надання іншого житлового приміщення.

У подальшому уточнила свої вимоги й просила виселити з квартири лише відповідачку, оскільки інших осіб, які б мешкали з нею немає.

17 листопада 2009 року ОСОБА_3 предявила позов до ОСОБА_7 про стягнення 300 00 гривень, як оплату за здійснення догляду, 2 000 гривень, як компенсацію за її витрати по сплаті комунальних платежів і 5 000 гривень, витрачених нею власних коштів на ліки для особи, якою вона опікувалася.

10 березня 2010 року вона з доброї волі відмовилася від цих вимог і ця відмова судом була прийнята, про що постановлено ухвалу від 10 березня 2010 року.

7 грудня 2010 року ОСОБА_3 предявила зустрічний позов до ОСОБА_6 про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину спірної квартири.

Свою вимогу обгрунтовувала тим, що є спадкоємцем майна ОСОБА_8 четвертої черги, оскільки проживала з ним однією сімєю більше пяти років.

ОСОБА_6 цей позов не визнала, зазначивши, що ОСОБА_3 ніколи не проживала з ОСОБА_8 однією сімєю, бо вселилася в спірну квартиру за проханням рідні дядька для догляду за ним.

Рішенням місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 травня 2010 року первісний позов задоволено у повному обсязі, а в задоволені зустрічного відмовлено за його недоведеністю.

ОСОБА_3 подала на це рішення апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати й ухвалити нове, про відмову у первісному позові і - задоволення зустрічного.

Скаргу обґрунтовувала невідповідністю висновків суду обставинам справи та положенням чинного житлового законодавства.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду 1 інстанції залишити без зміни, оскільки той постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, місцевий суд виходив з того, що відповідачка повинна звільнити спірну квартиру, оскільки не має на неї будь-якого законного права і проживала в ній тимчасово, у звязку із здійсненням догляду за колишнім її власником. ОСОБА_6 бажає сама здійснювати правомочності власника квартири, проте не може цього реалізувати, оскільки відповідачка не хоче її звільняти. За такого, останню слід виселити із спірного будинку примусово без надання іншого житла.

Що ж до зустрічного позову, то як на думку суду, за наявності спадкоємиці попередньої черги, якою є позивачка за первісним позовом ОСОБА_3 не має, навіть за доведеності її права на спадщину за четвертою чергою спадкування, спадкувати майно ОСОБА_8

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з такими обставинами та правовідносинами, висновки суду 1 інстанції щодо них і результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Так, із ксерокопій рішення місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2009 року (а.с. 7 - 8) та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. - 11) вбачається, що позивачка є власником спірної квартири. Відповідачка вселилися до неї з доброї волі рідних ОСОБА_8 як тимчасовий мешканець для та на час догляду за тим. Після смерті ОСОБА_8 вона протизаконно не бажає звільнити квартиру на вимогу власника.

За такого, відповідно до ст. 98, 150 ЖК України, статей 386 - 387 ЦК України вона підлягає виселенню з будинку без надання іншого житла.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і місцевий суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Вірним є висновок місцевого суду і стосовно процесуальної долі зустрічного позову.

ОСОБА_6 за правом представлення є спадкоємицею другої черги за законом майна ОСОБА_8.

ОСОБА_3 просила вважати її спадкоємицею четвертої черги спадкоємців і на цій підставі визнати за нею право власності на частину квартиру.

Проте, навіть за доведеності таких її вимог, вона, відповідно до ст. 1258 ЦК України, не могла бути залучена до спадкування, оскільки є спадкоємиця, а саме ОСОБА_6, попередньої черги, яка не усунута від спадкування і прийняла спадщину.

Що ж до твердження особи, яка подала апеляційну скаргу, про відсутність у неї іншого облаштованого житла, то воно не може слугувати скасуванню оскарженого рішення, оскільки названа обставина не впливає на обсяг правомочностей власника житла.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Судді: