Справа №2-4792/09 18.03.2010 18.03.2010 18.03.2010
Справа № 22-ц-516/2010р. Головуюча 1 інстанції Тихонова Н.С.
Категорія 48 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

18 березня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання Поліщук Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2009 року за позовом

ОСОБА_4

до

ОСОБА_3

про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам та відстрочки сплати заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

11 червня 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам та відстрочку сплати цієї заборгованості.

Позивач зазначав, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 1996 року з нього стягнуті аліменти на користь відповідачки на утримання їхнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно й до його повноліття, починаючи з 20 листопада 1996 року. До січня 2003 року він постійно сплачував аліменти грошима, а з січня 2003 року за домовленістю з відповідачкою він постійно сплачував аліменти натуроплатою. ОСОБА_3 проти цього не заперечувала, але у кінці 2008 року звернулась до державного виконавця про перерахунок аліментів, починаючи з січня 2003 року. Державним виконавцем була нарахована заборгованість по аліментам за 6 років у розмірі 14 393 грн. 92 коп. Від сплати аліментів він ніколи не ухилявся, у розшуку не знаходився, за кордоном не перебував, але державний виконавець став викликати його до виконавчої служби тільки у 2009 році. Вважає, що аліменти за минулий час може бути стягнуті відповідно до вимог ст. 194 СК України не більш як за 3 роки, а відповідно до вимог ст. 197 СК України платника аліментів можна повністю або частково звільнити від сплати заборгованості по аліментам. Крім того, він має на утриманні ще двох малолітніх дітей та непрацездатних батьків.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2009 року позов задоволено частково. Постановлено звільнити позивача від сплати аліментів на користь відповідачки на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 за період з січня 2003 року по грудень 2005 року в сумі 960 грн. В задоволенні іншої частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду постановлено без зясування всіх обставин по справі та судом порушені норми матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та відповідачки, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в межах її доводів підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

У відповідності до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам та відстрочку сплати цієї заборгованості на підставі ст.ст. 194, 197 СК України (а.с. 3).

Згідно ч. 1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконавця.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 197 СК України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непредявлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Як вбачається з постанови державного виконавця Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі відділ ДВС) виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання сина ОСОБА_5, виданого 02 грудня 1996 року Ленінським районним судом, було відкрито 09 січня 2008 року.

Між тим, відповідачка в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснила, що виконавчий лист знаходився на виконанні у відділу ДВС с 1996 року.

Проте суд не витребував вказане виконавче провадження, не зясував зазначені обставини та не притягнув до участі у справі відділ ДВС, хоча це має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Тобто суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не були залучені до участі у справі, і його рішення не може залишатися в силі.

Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що обставини, якими ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги вказують фактично на оскарження розміру заборгованості по аліментам, який був розрахований державним виконавцем відділу ДВС.

Підставами позову, які відповідно до вимог ст.ст. 31, 214 ЦПК України суд не може змінити за власною ініціативою, є не саме по собі посилання на певну норму закону, а обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Тому суд повинен був уточнити у позивача підстави позову й застосувати норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача, або розяснити позивачу право на уточнення позовних вимог.

Згідно з п. п. 3, 4 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Тобто, в порушення ст. 10 ЦПК України суд не звернув увагу на зазначені обставини, не уточнив позовні вимоги ОСОБА_4 і фактично не вирішив заявлені позовні вимоги.

Дана обставина позбавляє апеляційну інстанцію можливості перевірити законність та обґрунтованість рішення суду.

Зважаючи на наведене, а також на положення п. п. 4, 5 ст. 311 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, що є безумовною підставою для скасування судового рішення і направлення справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати наведене, уточнити письмово позовні вимоги ОСОБА_4, з'ясувати коло субєктів спірних правовідносин, дійсні обставини спору, права та обов'язки сторін, перевірити їхні доводи й заперечення і в залежності від встановленого ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 305, 311, 313 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2009 року скасувати, а справу повернути на новий розгляд до того ж суду, але в іншому складі.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді