Київський районний суд м. Одеси
Справа 2-7252/1 Ороку
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2010 року Київський районний суд м.Одеси в складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Фірко Ю.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Джерман-Автоцентр" про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні, зміну дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

08.10.2010 року позивач звернулась до суду з названим позовом та просила постановити рішення, яким змінити дату її звільнення з 04.08.2010р. на дату винесення судового рішення, стягнути з відповідача на її користь неотриману при звільненні заробітну плату, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та покласти на відповідача судові витрати.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 18.12.2009 року вона працювала у ТОВ „Джерман- Автоцентр" на посаді головного бухгалтера. 09.07.2010 року нею була подана заява про звільнення за власним бажанням з 01 серпня 2010 року. Однак, в день звільнення трудова книжка їй видана не була, належні при звільненні грошові кошти не видавались, наказ про звільнення виготовлений не був. 04.08.2010 року був виданий наказ про звільнення позивачки, однак розрахунок не проводився, трудова книжка не видавалась. 06.08.201 Ороку позивачку повідомили, що вона може приїхати на підприємство для отримання трудової книжки та розрахунку, однак, приїхавши та прочекавши 1,5 години, вона знову нічого не отримала.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, вказуючи, що звільнення позивачки відбулось з додержанням вимог чинного законодавства.

Заслухавши позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 18.12.2009 року ОСОБА_1 згідно наказу №49 від

18.12.2009року була прийнята на роботу в ТОВ „Джерман-Автоцентр'' на посаду головного бухгалтера, що підтверджується записом у трудовій книжці.

09.07.2010 року позивачем на ім'я Генерального директора ТОВ „Джерман-Автоцентр" ОСОБА_2 і.А. була написана заява про звільнення з займаної посади за власним бажанням з 01 серпня 2008 року (а.с.З).

Дана заява була зареєстрована позивачкою у адміністратора Фучок Анастасії 09.07 2010 року під вхідним №012/01-029, однак, не була залишена адміністратору для передачі її у встановленому порядку керівництву товариства. Як пояснила позивачка у судовому засіданні, вона після реєстрації заяви забрала її у адміністратора та самостійно передала її Генеральному директору ТОВ ..Джерман- Автоцентр", який від її отримання відмовився. Після чого позивач, забравши свою заяву, віднесла її до кабінету заступника директора з кадрових питань - ОСОБА_3, якого на місці у цей день вже не було, та залишила її на столі. У понеділок 12 липня 2010 року, як стверджує позивачка, вона дізналась від ОСОБА_3, що генеральний директор не бажає підписувати її заяву про звільнення.

Однак, дані твердження позивачки спростовуються свідченнями начальника відділу кадрів ОСОБА_3 та виконавчого директора ТОВ „Джерман-Автоцентр" ОСОБА_4, які у судовому засіданні підтвердили суду, що ні 9, ні 12 липня 2009 року заява ОСОБА_1 до керівництва товариства не надходила. Дана заява була передана виконавчому директору товариства лише

21.07.2010року, що підтверджується його резолюцією до наказу від 21.07.2010 року (а.с. 26).

Відповідно до вимог ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Неможливість продовження роботи може бути обумовлена низкою життєвих обставин. Норма права визначає такі із них: переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи: вихід на пенсію: прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин.

Так як заява ОСОБА_1 надійшла до керівництва товариства лише 21.07.2010 року, то саме з цього дня почав перебіг двотижневий строк, встановлений законом для звільнення.

Наказом Генерального директора ТОВ „Джерман-Автоцентр" від 03.08.2010 року №58 з метою приймання-передачі справ бухгалтерії була створена комісія у складі директора ОСОБА_4, заступника директора ОСОБА_3 та заступника бухгалтера ОСОБА_5, яка у строк до 04.08.2010 року повинна була провести передачу справ бухгалтерії (а.с.27).

Згідно акту вказаної комісії від 03.08.2010 року головний бухгалтер ОСОБА_1 від складання акту та передачі документів бухгалтерського та податкового звіту відмовилась (а.с.28).

04.08.2010 року Генеральним директором ТОВ „Джерман-Автоцентр" був виданий наказ №59 про звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера підприємства за власним бажанням за ст.38 КЗпП України з 04.08.2010 року (а.с.29).

Як підтверджувала ОСОБА_1 у судовому засіданні, останнім її робочим днем було З серпня 2010 року, тобто 04.08.2010 року позивачка на роботі вже не була, за трудовою книжкою та розрахунком не зверталась.

У зв'язку з наведеним, 4 серпня 2010 року, тобто у день звільнення позивачки, заступник директора з кадрових питань ОСОБА_3 тричі телефонував ОСОБА_1 на її мобільний телефон - 098-220-55-90 та запрошував прийти до відділу кадрів для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання розрахунку і трудової книжки, що підтверджується роздруківкою телефонних дзвінків, наданих ТОВ „Інтетелеком", однак позивач прийти до товариства, ознайомитись з наказом про звільнення та отримати розрахунок і трудову книжку відмовилась.

Згідно відомості на виплату грошей №ДЦ-0000009 за липень-серпнень 2010 року від 04.08.2010 року, що була підписана керівником підприємства ОСОБА_2 та бухгалером ОСОБА_6, грошова сума, належна позивачці при звільненні у розмірі 1 660,05грн., була задепонована в касі підприємства у день її звільнення (а.с.31.32).

Як зазначає ОСОБА_1 у позовній заяві, про видання наказу про звільнення вона дізналась лише 6 серпня 2010 року, після чого приїхала на підприємство з метою отримання розрахунку та трудової книжки. Але, ні трудової книжки, яка знаходилась у Генерального директора, ні розрахунку не отримала, з наказом про звільнення ознайомлена не була.

Однак, суд не може погодитись з такими твердженнями позивачки, так як вона сама у судовому засіданні підтвердила, що 04.08.2010 року їй, дійсно, декілька разів телефонував ОСОБА_3, але з якого приводу, вона не пам'ятає. Також підтвердила, що 06.08.10р. до відділу кадрів для отримання трудової книжки та ознайомлення з наказом вона не заходила, до каси для отримання коштів не зверталась, а зайшла лише до бухгалтерії, де їй запропонували підписати наказ про звільнення, від чого вона відмовилась.

Також суд бере до уваги той факт, що письмових доказів звернення позивачки у цей день до керівництва підприємства з вимогою про видачу трудової книжки та розрахунку у судовому засіданні надано не було.

Після 6 серпня 2010р. позивач до підприємтсва не приходила із 14 до 28 серпня 2010 року за її особистими твердженнями перебувала на відпочинку у Моршині, куди їй 19 та 20 серпня знову телефонував ОСОБА_7, що підтверджується роздруківкою телефонних дзвінків.

31.08.2010 року позивач звернулась до Прокуратури Київського району м. Одеси зі скаргою на неправомірні дії відповідача. За даним зверненням Прокуратурою м. Одеси була проведена перевірка та на адресу ОСОБА_1 4.10.2010 року надіслана відповідь про те, що в ході проведеної перевірки порушень трудового законодавства встановлено не було.

Керівництво ТОВ „Джерман-Автоцентр'' знову 2 і 3 вересня та 15 вересня 2010 року телефонувало позивачці та запрошувало прийти та отримати трудову книжку та розрахунок, однак ніяких дій у зв'язку з цим запрошенням ОСОБА_1 зроблено не було. 03.09.2010 року відповідач направив на адресу позивачки лист з повідомленням про звільнення та нарахування заробітної плати, який був отриманий 10.09.2010 року (а.с.33,34).

У зв'язку з неявкою ОСОБА_1 на підприємство для отримання трудової книжки та розрахунку, 18.09.2010 року трудова книжка позивачки була надіслана на адресу її реєстрації

(а.с.35-37), що є порушенням п.4.2 Інструкції „Про порядок ведення трудових книжок працівників" (назва в редакції Наказу Мінпраці та соцполітики N 259/34/5 ( Z0555-01 ) від 08.06.2001), затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України. Міністерством соціального захисту населення України N 58 від 29.07.93 р. та зареєстрованої 17.08.1993 року за№110, згідно якого, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Однак, ОСОБА_1 такої письмової згоди не давала.

06.10.2010 року ОСОБА_1 звернулась до Генерального директора ТОВ „Джерман- Автоцентр" з заявою про видачу' трудової книжки, розрахунку та довідки про середній заробіток (а.с.38), а 07.10.2010 року отримала трудову книжку поштою (а.с.36).

На дане звернення ТОВ „Джерман-Автоцентр" 21.10.2010 року надіслало позивачці відповідь, яку вона отримала 23.10.2010 року (а.с.39-41).

Як вбачається з видаткового ордера №241 01.11.2010 року ОСОБА_1 була отримана депонована сума заробітної плати у розмірі 1660,05 гривень (а.с.42.43), таким чином у задоволенні позовних вимог в частині стягнення неотриманої заробітної плати слід відмовити.

Також, суд вважає необгрунтованими вимоги позивачки про зміну дати звільнення з посиланням на п.4.1 Інструкції „Про порядок ведення трудових книжок працівників", за яким власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки; про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника; раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції, так як вини ТОВ „Джерман -Автоцентр" у несвоєчасному отриманні позивачкою трудової книжки та розрахунку у судовому засіданні встановлено не було.

Згідно вимог ч.І ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи чи організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 письмових доказів такої вимоги у судовому засіданні не надала, суд вважає, що у задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки теж слід відмовити.

Зважаючи на викладене. Керуючись ст. ст.38, 47, 116, 117 КЗпП України, Інструкцією ..Про порядок ведення трудових книжок працівників", ст.ст.208,209, 212, 213, 214, 215ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Джерман-Автоцентр" про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні, зміну дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя