Справа №2-2758/10 06.10.2010 061010 06.10.2010
Провадження №22ц-7229/10
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1-й інстанції Разумовська О.Г.
Категорія 53 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі

головуючого Буренкової К.О.,

суддів: Яворської Ж.М., Самчишиної Н.В.,

при секретарі Петровській О.С.,

за участю:

позивачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою

комунального підприємства „Автотрансобслуговування Миколаївської обласної ради на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2010 року

за позовом

ОСОБА_2 до комунального підприємства „Автотрансобслуговування про поновлення на роботі, скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, матеріальної допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2010 р. ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до КП „Автотрансобслуговування про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення за скороченням штату, скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивачка зазначала, що 28 грудня 2009 р. її було звільнено з посади інженера по експлуатації автотранспорту в звязку зі скороченням штатної одиниці. Посилаючись на те, що вона з 01.04.2008 р. є головою ради трудового колективу, то з врахуванням вимог ст.252 КЗпП України, вона не підлягає звільненню по ініціативі адміністрації без згоди цього органу, протягом року після закінчення строку, на який обирався його склад. Крім того, позивачка посилалась на безпідставність наказу №39 від 25 листопада 2009 р. про притягнення її до дисциплінарної відповідальності і просила його скасувати.

В послідуючому позивачка доповнила позовні вимоги і просила стягнути на її користь 1600 грн.00 коп. матеріальної допомоги на оздоровлення, 10000 грн.00 коп. моральної шкоди, 274 грн.58 коп. витрат на лікування.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2010 р. позов задоволено частково.

Постановлено: поновити ОСОБА_2 на посаді інженера по експлуатації автотранспорту КП „Автотрансобслуговування; скасувати наказ №43 від 28 грудня 2009 р. „Про звільнення ОСОБА_2 у звязку зі скороченням штатної одиниці ; скасувати наказ №39 від 25 листопада 2009 р. „Про оголошення догани ОСОБА_2І.; стягнути з КП „Автотрансобслуговування на користь ОСОБА_2 7434 грн.00 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу; 1600 грн.00 коп. матеріальної допомоги на оздоровлення ; 10 00 грн.00 коп. моральної шкоди.

У задоволенні вимог про стягнення на її користь 274 грн.58 коп. витрат на лікування відмовлено.

В апеляційній скарзі КП „Автотрансобслуговування просить рішення суду в частині задоволення позову скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки, її представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що з вересня 2006 р. ОСОБА_2 працювала на посаді інженера по експлуатації автотранспорту КП «Автотрансобслуговування».

Згідно наказу відповідача №20 від 28 вересня 2009 р., в звязку з зменшенням обєму робі та замовлень, три посади підлягали скороченню, в тому числі і посада інженера по експлуатації автотранспорту. Це рішення погоджено з профспілковим комітетом первинної профспілкової організації КП «Автотрансобслуговування».

Наказом №28 від 22 жовтня 2009 р.,ОСОБА_2, у відповідності до ст.49-2 КЗпП України попереджено про майбутнє звільнення з роботи у звязку зі скороченням її посади з 28 грудня 2009 р. Членом профспілкової організації підприємства позивачка не являється.

Разом з тим, у порушення вимог ст.40 ч.2 КЗпП України, звільнення за ч.1 п.1 ст.40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу.

З штатного розпису підприємства, наказів про прийняття на роботу №1-о від 08 січня 2004 р., №7-о від 12 лютого 2009 р., №9-о від 19 лютого 2009 р. вбачається, що на час звільнення позивачки були вакантними посади прибиральниці та мийника автотранспорту. Обовязки за вакантними посадами виконували на 0.5 ставки інші працівники, у звязку виробничою необхідністю.

Між тим, позивачці не було запропоновану жодну із посад, хоча вона і виявила бажання.

Наказом № 43 від 28 грудня 2009 р. позивачку було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України, за скороченням штату.

Встановивши наведенні обставини, суд прийшов до правильного висновку що трудовий договір з позивачкою розірвано з порушенням вимог трудового законодавства,а тому обґрунтовано поновив її на роботі.

Що стосується висновку суду про відсутність змін в організації праці та наявності у позивача як голови ради трудового колективу гарантій при звільненні з ініціативи адміністрації, то хоча вони і є помилковими, але не впливають на вирішення спору по суті в частині рішення суду, оскільки при звільненні позивачки було порушено вимоги ст.40 ч.2 КЗпП України, яка є самостійною підставою для поновлення на роботі.

Доводи представників відповідача про відсутність вакантних посад на момент звільнення позивачки є безпідставними, так як спростовується штатним розписом, наказами, що є в матеріалах справи. Посилання на те, що ці вакантні посади зайняті в звязку з виробничою необхідністю, не є перешкодою для запропонування такої посади позивачці.

Вирішуючи вимоги, щодо стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 1600 грн.00 коп., суд вірно виходив із положень п.7.1 Колективного договору 2009-2010рр.(з відповідними додатками), яким передбачено право працівників підприємства на отримання такої матеріальної допомоги при наявності обігових коштів.

Доказів того, що на момент звільнення позивачки з підприємстві не було коштів для проведення виплати такої допомоги відповідачем до суду не надано.

Враховуючи наведене, колегія суду вважає, що рішення суду в частині поновлення на роботі і стягненні матеріальної допомоги ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому не підлягає скасуванню.

Вимоги про скасування наказу відповідача №43 від 28 грудня 2009 р. «Про звільнення ОСОБА_2 з звязку з скороченням штату» хоча і заявлені позивачем, але не впливають на висновок суду про поновлення на роботі.

Відповідно до положень ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору на підставі ст.40 ч.1 п.1 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

При звільненні позивачці відповідачем було виплачено вихідну допомогу 1347 грн.00 коп., що підтверджується довідкою №282 від 28 грудня 2009 р.

Відповідно до п.32 розяснень Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 1992 р. «Про практику розгляду трудових спорів» при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується отримана працівником вихідна допомога.

Однак, судом при ухваленні рішення дані вимоги враховано не було. Тому середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивачки із відповідача слід зменшити з 7434 грн.00 коп. до 6087 грн.00 коп. без утримання податку та обовязкових платежів, а рішення в цій частині змінити стягнувши вищевказану суму.

Звертаючись до суд з даним позовом позивачка просила відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 10000 грн.00 коп.

Згідно вимог ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові, у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи характер спричиненої позивачеві моральної шкоди і повязані з нею фізичні і моральні страждання, істотність вимушених змін у її житті і наслідки, що настали, судова колегія вважає необхідним змінити рішення суду, зменшивши розмір стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 1000 грн.00 коп. до 100 грн.00 коп.

Також неможна погодитися із рішення суду в частині скасування наказу №39 від 25 листопада 2009 р., яким ОСОБА_2 було оголошено догану за порушення посадової інструкції та правил внутрішнього трудового розпорядку.

Із змісту вищезазначеного наказу вбачається, що позивачку було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за систематичні порушення ведення табелів обліку робочого часу.

Пунктом п.2.1 посадової інструкції інженера по експлуатації автотранспорту передбачено, що позивачка зобовязана здійснювати табельний облік, надавати табель робочого часу. Перевіркою, проведеною територіальною державною інспекцією праці у Миколаївській області акт перевірки №14-01-028/0455 від 28.10.09 р., встановлено порушення з боку позивачки ведення табельного обліку робочого часу на підприємстві.

Тобто, наведене свідчить що позивачка допустила порушення трудових обовязків. А тому відповідач правомірно застосував до неї дисциплінарне стягнення з дотриманням правил ст.ст.147, 148,149 КЗпП України.

З врахуванням вищевказаних обставин, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню

У відповідності до ст..88 ЦПК України, рішення в частині стягнення судових витрат також підлягає зміні З врахуванням задоволених вимог з КП «Автотрансобслуговавання» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 107 грн.34 коп. та витрат по оплаті інформаційно-технічного забезпечення у розмірі 120 грн.00 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу комунального підприємства „Автотрансобслуговування Миколаївської обласної ради задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2010 року в частині скасування наказу №39 від 25 листопада 2009 р. „Про оголошення догани ОСОБА_2І. скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до комунального підприємства „Автотрансобслуговування про скасування наказу №39 від 25 листопада 2009 р. „Про оголошення догани ОСОБА_2І» відмовити.

Це ж рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_2 з Комунального підприємства «Автотрансобслуговування» середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди змінити.

Стягнути з Комунального підприємства «Автотрансобслуговування» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 6087 грн.00 коп. без утримання податку та обовязкових платежів.

Стягнути з Комунального підприємства «Автотрасобслуговування» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 100 грн.00 коп.

Рішення в частині стягнення судових витрат змінити, стягнувши з Комунального підприємства «Автотрансобслуговування» на користь держави судовий збір у розмірі 107 грн.34 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.00 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено на протязі двадцяти днів в касаційному порядку.

Головуючий

Судді