Справа №2-02-1/10 22.09.2010 22.09.2010 22.09.2010
Провадження №22ц-6670/10
Справа 22ц -6670/10 Суддя по 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія 45 Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

22 вересня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі: головуючого - Галущенка О.І., суддів ОСОБА_3, ОСОБА_2,

при секретарі судового засідання - Петровській О.С., за участю:

позивача ОСОБА_4,

представників відповідача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4 на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 7 травня 2010 року у справі за

позовом

ОСОБА_4 до садово-виноградного товариства «Лазурне» с. Надбугське Миколаївського району Миколаївської області про встановлення порядку користування земельною ділянкою,

встановила:

В березні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до садово-виноградного товариства «Лазурне» (далі-СВТ) про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Він посилався на те, що у травні 2004 року став членом вказаного СВТ, придбавши у ОСОБА_7 садовий будиночок, який розташований на садовій ділянці № 167, площею 0,06 га.

При підготовці документів на приватизацію вказаної земельної ділянки виник спір щодо розміру та порядку користування нею.

Уточнюючи позовні вимоги, позивач просив виділити йому в користування земельну ділянку, площею 596,6 кв.м та розміром 31,1x19,6х 23,7м.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що в законному користуванні попереднього члена СВТ та позивача повинна знаходитися земельна ділянка площею 0,04 га. Він самочинно захватив частину земельної ділянки загального користування СВТ.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 7 травня 2010 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 ЗК України землі загального користування садівницького товариства є його власністю. До земель загального

користування садівницького товариства належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами та іншими об'єктами загального користування.

Згідно частини 6 цієї ж статті використання земельних ділянок садівницьких товариств здійснюється відповідно до закону та статутів цих товариств.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, позивач з травня 2004 року став членом вказаного СВТ замість вибувшого ОСОБА_7, в користуванні якого знаходилася земельна ділянка № 167. площею 0,04 га. В користування позивача перейшла вказана земельна ділянка та розташований на ній садовий будиночок.

При підготовці позивачем документів на приватизацію земельної ділянки виник спір щодо розмірів земельної ділянки, яка знаходиться в законному користуванні позивача.

Фактично позивач просив виділити йому в користування земельну ділянку, площею 596,6 кв.м та розміром 31,1х19,6х 23,7м (по фактичному користуванню).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд обгрунтовано виходив з того, що в законному користуванні позивача знаходиться земельна ділянка площею 0,04 га, оскільки він не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що йому або ОСОБА_7 виділялася земельна ділянка більшого розміру. Зазначене питання знаходиться в компетенції загальних зборів СВТ, куди позивач не звертався.

При цьому, як вірно вважав суд, посилання позивача на запис в його членській книжці, де зазначено, що садова ділянка № 167 площею 0,6 кв. м. як на належний доказ, не відповідає вимогам ст. ст. 58-59 ІДПК України щодо належності та допустимості доказів.

До того ж, запис в книжці не відповідає посиланням позивача, оскільки 0,06 га 600 кв.м, а не 0,6 кв.м (а.с.8).

На підтвердження того, що ОСОБА_8 виділена у користування садова ділянка № 167 площею 0,04 га, яка в цих же розмірах перейшла і до позивача, відповідач надав план розміщення та розмірів земельних ділянок виділених СВТ, який знаходиться у Миколаївському районному відділі земельних ресурсів, а також журнал обліку земельних ділянок членів вказаного товариства, де значиться садова ділянка № 167, розміром 0,04 га.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення районного суду, постановленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За відсутності правових підстав необгрунтовані доводи апеляційної скарги про те, що позивачу ОСОБА_9 користування підлягає виділенню земельна ділянка по фактичному користуванню, як це було зазначено у судовій будівельно-технічній експертизі від 13 липня 2009 року.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 7 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з момент проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий

%