Справа №2-994/10 28.09.2010 28.09.2010 28.09.2010
Справа N 22ц 8077 2010 року. Головуючий 1 інстанції Андрощук В.В.
Категорія 41. Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України.

28 вересня 2010 року. м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Колосовського С.Ю. та Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Поліщук Ю.В.,

з участю :

представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_4,

відповідача по первісному позову ОСОБА_5,

його представника ОСОБА_6,

у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 переглянула рішення місцевого Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2010 року, ухваленого в цивільній справі за первісними позовами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні квартирою і вселення, а також зустрічними позовами ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право на житло з підстав відсутності в ньому без поважних на те причин понад 6 місяців.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися у дане судове засідання, перевіривши у межах оскарження обставини та докази, якими сторони їх стверджували ,-

у с т а н о в и л а :

25 березня 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3, кожний окремо, предявили позови до свого батька ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні квартирою № 23 в будинку № 12 корпус 5 по вул. Крилова м. Миколаєва і їх вселення в неї, оскільки мають рівне з відповідачем право на користування житлом, а той їм в цьому протиправно перешкоджає.

ОСОБА_5 предявив два зустрічних позови, до кожного з синів окремо, про визнання їх такими, що втратили право на житло з підстав відсутності в ньому без поважних на те причин понад 6 місяців.

Усі позови розглядалися в одному провадженні.

Рішенням місцевого Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2010 року в задоволені первісних позовів відмовлено за їх безпідставністю зустрічні позови задоволено у повному обсязі.

Брати Мозолевські подали на це рішення апеляційну скаргу, в якій просять його скасувати і ухвалити нове про задоволення їх позовів і відмову в зустрічних.

Скаргу обгрунтовували невідповідністю висновків суду обставинам справи та нормам чинного житлового законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини. Апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене рішення суду 1 інстанції в частині вирішення вимог ОСОБА_2 та вимог ОСОБА_5 щодо нього - скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення. В іншій частині рішення залишити без зміни.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, місцевий суд виходив з того, що сторони мали рівні права на користування спірною квартирою, проте позивачі за первісним позовом ними не скористалися, були відсутні в житлі без поважних причин понад установлений законом строк, а тому втратили на нього право.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області не у повній мірі погоджується з таким, висновки суду 1 інстанції щодо права ОСОБА_2 на житло вважає помилковими, необґрунтованими й незаконними.

Так з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 після отримання сімєю квартири № 23 в будинку № 12 корпус 5 по вул. Крилова м. Миколаєва був в ній зареєстрований проте спроб вселитися і проживати в ній не робив, хоча ніхто йому в цьому не заважав, іншого допустимими та належними доказами він не довів, а тому його слід було визнати таким, що втратив право користування нею.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і місцевий суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги у названій частині немає.

В той же час, ОСОБА_2 вселився в спірну квартиру, чого не заперечував і відповідач по первісному позову, проживав в ній до 2004 року, а потім, у звязку з проведенням капітального ремонту, своїм одруженням та одруженням батька, вимушений був тимчасово піти з квартири, а коли забажав в неї повернутися - то не зміг, оскільки відповідач змінив замки на вхідних дверях.

За такого його не можна було визнати таким, що втратив право користування названою квартирою, а слід було, на підставі ст. 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України, вселити в неї.

Оскільки місцевий суд був іншої думки, то виписані висновки слід провести рішенням апеляційної інстанції, одночасно вирішивши питання про розподіл судових витрат.

Що ж до тверджень ОСОБА_5 про неприйняття сином участі в оплаті за житло та комунальні послуги, небажання витрачатися на ремонт квартири, то вони не можуть слугувати позбавленню ОСОБА_2 права на неї, оскільки законодавець не ставить в залежність виписане право від вчинення чи ігнорування названих обовязків.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення місцевого Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2010 року в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на житло з підстав відсутності в ньому без поважних на те причин понад 6 місяців, та відмови йому у вселені в квартиру скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким:

●відмовити ОСОБА_5 у позові до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право на користування квартирою № 23 в будинку № 12 корпус 5 по вул. Крилова м. Миколаєва з підстав відсутності в ній без поважних на те причин понад 6 місяців;

●вселити ОСОБА_2 в квартиру № 23 в будинку № 12 корпус 5 по вул. Крилова м. Миколаєва, зобовязавши ОСОБА_5 не чинити тому перешкод в користуванні нею.

Виключити із рішення висновок суду щодо покладення на ОСОБА_2 обовязку по сплату судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 16 гривень судових витрат.

В іншій частині рішення залишити без зміни.

Рішення набирає чинності з дня його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Судді: