Справа № 2-2186/10
Провадження № 2-2186/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2010 року

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючої судді Павлової Ж.П., секретаря Іваненко Г.В, представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину квартири ,

ВСТАНОВИВ

15.12.2009р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, а саме просила виділити їй ? частини квартири АДРЕСА_1.

В заяві позивач посилалась на те, що проживала із відповідачем однією сім*єю без реєстрації шлюбу із жовтня 2002року.

20.08.2003р. вони разом із відповідачем придбали вищевказану спірну квартиру, але зареєстрували її на ім*я відповідача.

13.09.2003 року вони зареєстрували шлюб. Посилаючись на

положення ст.ст.68 , 70, 74 СК України, позивачка просила задовольнити позовні вимоги, визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю та виділити їй Ч частину вищезазначеної квартири.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги змінила. Просила задовольнити позовні вимоги,визнавши спірну квартиру майном, яке придбане внаслідок спільної праці членів сім*ї. Посилаючись на положення ст. 17 Закону України «Про власність», який був чинним на момент виникнення спірних відносин, просила визнати за нею право власності на ? частини квартири.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність.

Вислухавши пояснення сторін, та дослідивши матеріали справи №2-3224/08 та вказаної справи суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 13 вересня 2003року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 Нікіту, ІНФОРМАЦІЯ_1.

3О серпня 2003 року , перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 придбали квартиру №48 по вул.Лазурній, З6-А м.Миколаєва та зареєстрували її на ім*я відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України „Про власність", який діяв на час виникнення спірних правовідносин, спільною сумісною власністю є майно, яке набуте внаслідок спільної праці членів сім*ї, в тому числі особами, які перебували у фактичних шлюбних відносинах.

Оскільки такі правовідносини регулювалися нормами цивільного , а не сімейного законодавства, саме по собі перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах і проживання однією сім*єю не є підставою для визнання спільною сумісною власністю нерухомого майна, придбаного на ім*я особи, що є однією зі сторін, якщо не встановлено, що це придбання є наслідком їх спільної праці.

Стверджуючи, що квартира придбана за суму, еквівалентну 7200 доларів СІЛА, що були спільними коштами, позивачка посилається на те, що частину грошей на її придбання дав відповідач, які він отримав від продажу іншої належної йому квартири, а частину грошей ( 3500 доларів СІЛА) позивачці надав її батько.

Представник відповідача заперечував в судовому засіданні факт надання батьками позивачки будь-яких грошових коштів, стверджуючи, що квартира придбана лише на кошти відповідача. Інших доказів того, що квартиру придбано за спільні кошти чи внаслідок спільної праці ОСОБА_2 не надала.

За таких обставин, суд вважає, що сам по собі факт передачі батьками позивачки вказаної суми грошей на придбання квартири, якщо цей факт і мав місце, не можу бути єдиним та достатнім доказом створення спільної власності особами, які не перебували у шлюбі, а спірне майно не може вважатися спільною власністю членів сім*ї.

Не створює спільної власності і факт передачі у дар позивачці та відповідачу батьком позивачки автомобіля на підставі договору дарування від 29.03.2003р.

Таким чином суд вважає, що позивачка не довела створення спільної сумісної власності членами однієї сім*ї, а тому суд не вбачає підстав для застосування положень ст.17 Закону України «Про власність» та задоволення її позову.

Керуючись ст.ст. 10,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду м.Миколаєва через Заводський районний суд м.Миколаєва в порядку, передбаченому ст. 2 94 ЦПК України.

Головуючий суддя Ж.П. Павлова