Центральний районний суд м. Миколаєва
справа № 2-7-2381/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2010 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г.В.

при секретарі Майстренко О.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 JI.A., ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 31.03.2009 року між ОСОБА_1 JI.A. та ОСОБА_7, та визнання за ним права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 вимоги позову підтримали та суду пояснили, що він як повнолітній непрацездатний син спадкодавців ОСОБА_8, який помер 17.06.2006 року, та ОСОБА_9, яка померла 02.04.2007 року, успадкував 1/4 частину вищевказаної квартири шляхом звернення в передбачений законом строк із відповідними заявами до нотаріальної контори. Дізнавшись про це, ОСОБА_9 JI.A. звернулась до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування на всю квартиру, не повідомила суд про існування іншого спадкодавця, у звязку з чим рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.12.2007 року за нею було визнано право власності на всю квартиру, після чого квартира була продана ОСОБА_7

Представник відповідачки ОСОБА_10 ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував та суд пояснив, що оспорюваний договір є законним, оскільки а час його укладення, а саме 31.03.2009 року, ОСОБА_10 володіла даною зартирою на підставі рішення суду, яке було скасоване 02.04.2009 року.

Представник відповідачки ОСОБА_7- ОСОБА_4 просила в задоволенні позову відмовити, оскільки ОСОБА_7 не знала та не могла знати, що ОСОБА_10 не мала права відчужувати дану квартиру, тому є добросовісним набувачем .

Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_10 є дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_9

ОСОБА_1 є непрацездатною особою.

Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 27.10.1993 року за ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було зареєстровано право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.

10.07.1997 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 склали заповіти № 3-2284 та № 3- 2285, якими заповіли на випадок своєї смерті все належне їм майно ОСОБА_10

17.06.2006 року помер ОСОБА_8, 02.04.2007 року померла ОСОБА_9, та після їх смерті відкрилася спадщина у вигляді частин квартири АДРЕСА_1, яку ОСОБА_1 прийняв шляхом звернення до нотаріальної контори в передбачений законом строк із відповідною заявою. ОСОБА_10 прийняла спадщину, оскільки постійно проживала зі спадкодавцями на час смерті.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.12.2007 року був задоволений позов ОСОБА_10 JI.A. та за нею було визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_1 не приймав участі в розгляді даної справи. На підставі вказаного рішення 26.02.2008 року за ОСОБА_1 JI.A. було зареєстровано право власності на вказану квартиру.

31.03.2009 року ОСОБА_1 JI.A. продала квартиру АДРЕСА_2 Н.М. за ціною 40000 доларів СІЛА, що визнано учасниками процесу та підтверджується копією договору про намір продажу жилого приміщення від 21.02.2009 року та власноручно складеною ОСОБА_1 JI.A. розпискою.

При цьому ОСОБА_7 дізналася про продаж квартири через оголошення в газеті та перед продажем квартири склала договір про намір продажу. Після купівлі вказаної квартири ОСОБА_7 реєструє за собою право власності на спірну квартиру, переоформлює на своє імя усі особові рахунки зі сплати комунальних послуг, послуг електрозвязку та виконує їх оплату, що підтверджується довідкою КП ММБТІ №4076 від 22.06.2010 року, копіями рахунків та квитанцій про оплату послуг електрозвязку за вересень, листопад 2009 року, за лютий, березень, квітень 2010 року, копіями рахунків та квитанцій про оплату газопостачання за травень, жовтень, грудень 2009 року, лютий, травень 2010 року, копіями рахунків- повідомлень за лютий, травень 2010 року, травень, липень, жовтень, листопад, грудень 2009 року.

На звернення ОСОБА_1 27.02.2009 року нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Після відмови нотаріуса ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення за ново виявленими обставинами та ухвалою суду від 02.04.2009 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.12.2007 року, яким за ОСОБА_1 JI.A. визнано право власності на вказану квартиру, скасовано, та в подальшому ухвалою суду від 18.06.2009 року позов ОСОБА_1 JI.A. до Адміністрації Центрального району, ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом залишено без розгляду.

Як вбачається із оголошень в газеті «Маклер» № 7 за 18.02.2009 року, газеті «Позвоните» за 24.02.2009 року, в цих засобах масової інформації була роздрукована інформація про продаж спірної квартири, з якою був ознайомлений позивач, який підтвердив цей факт в судовому засіданні.

При цьому всупереч вимогам ч. 2 ст. 386 ЦК України, згідно яких власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, позивач із подібними вимогами до суду не звертався.

Тому суд вважає, що ОСОБА_1 мав підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, проте не використав усіх необхідних засобів захисту свого права власності та не вчинив належних дій передбачених цивільним законом, чим фактично допустив порушення свого права власності, у звязку із продажем квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 388 ЦК України, власник має право витребувати майно від набувача, придбане ним за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Виходячи зі змісту ст. 388 ЦК України суд вважає, що відповідачка ОСОБА_7 є добросовісним набувачем спірної квартири, належним чином виконує свої обовязки по утриманню та обслуговуванню цього майна.

При цьому суд критично оцінює неправомірні дії відповідачки ОСОБА_1 JI.A. щодо неповідомлення суду про наявність іншого спадкоємця ОСОБА_1 під час винесення рішення суду від 21.12.2007 року, та щодо продажу квартири АДРЕСА_1, 1А частина якої належить позивачу в порядку спадкування за законом після смерті їхніх батьків, якою вона знала, що володіє незаконно.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст.ст. 388, 1241, 1233, 1268, ЦК України, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі- продажу недійсним та визнання права власності, у звязку з тим, що покупець ОСОБА_7, є . обросовісним набувачем.

У разі відмови в позові про визнання договору купівлі-продажу недійсним у звязку з тим, що покупець є добросовісним набувачем, з особи, яка провела відчуження майна за відсутності права на це, відповідно до ст. 1166 ЦК України стягуєті я на користь власника дійсна вартість майна на час розгляду справи.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, враховуючі фактичну ціну квартири в розмірі 40000 доларів США, приймаючі до уваги позицію ОСОБА_1, який вказува . що спільне проживання сторін в даної квартири є неможливим та не запереч вав проти стягнення на його користь вартості % частини квартири, суд вважає а необхідне стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_1 вартість 1/4 частині квартири АДРЕСА_1, яка належить йому за законом, та була відчужена ОСОБА_10 за відсутності права на це, в розмірі 79017 грн.

У відповідності до вимог ст.ст. 81,88 ЦПК України, з ОСОБА_6 слід стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 605 грн. 75 коп., та на користь держави судовий збір в розмірі 693 грн. 24 коп.

Керуючись ст. ст. 8,10,30,212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 79017 грн. та судові витрати в розмірі 605 грн. 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір в розмірі 693 грн. 24 коп.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня 'проголошення рішення та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів. .

Суддя Подзігун Г.В.