Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 2-1027/ 2010 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2010 року м.Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О

за участю секретаря Скоробогатової А.О.

представників позивача ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім»єю, перебування на утриманні більше одного року та визнання права власності на новостворене майно 27/68 частин садиби із самовільними спорудами,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім»єю, перебування на утриманні більше одного року та визнання права власності на новостворене майно - 27/68 частин садиби із самовільними спорудами.

В обгрунтування своїх вимог вона посилається на наступні обставини.

їй на праві приватної власності належить 41/68 частин житлового будинку (домоволодіння) по вул.Ціолковського, 46 в м.Нікополі. З 1966 року вона співмешкала з ОСОБА_6. Разом з ним вони добудували частину житлового будинку № 46 по вул.Ціолковського і тому 24.02.1982 року за ОСОБА_6 1.П. було визнано право власності на 27/68 частин вказаного житлового будинку. В зв»язку з тим, що будівельні матеріали на той час неможливо було купити, то вони добудовували будинок з усього, що можливо було використати для будівництва. В 1984 році ОСОБА_6 помер. Після його смерті з заявою про прийняття спадку до нотаріальної контори ніхто не звертався тому, що спадкоємців ні першої, ні другої черги у нього не було. Вона продовжувала проживати в цьому будинку з сім»єю своєї доньки - ОСОБА_7. В зв»язку з тим, що будинок потребував постійного ремонту з - за того, що був побудований з неякісних матеріалів, її діти умовили її в тому, щоб капітально відремонтувати старі споруди та побудувати нові. В 1989-1990 роках вони повністю розібрали дах, збільшили висоту стін та розміри віконних прорізів, розміри двірних прорізів, встановили нові вікна, двері, перекрили дах та зробили нову стелю. Одночасно з цими роботами, вони побудували нову прибудову, зареєстровану в технічному паспорті під буквою «а ». Площа цієї прибудови складає 26,8 кв.м. Крім того, в 1998 році вона з дітьми побудувала підвал «Г», душ «Д!», а в 2002 році - гараж «Е» та сарай «Ж». Всі ці споруди були побудовані без відповідного дозволу. Вона разом з дітьми мешкає в частині будинку, яка складається з житлових кімнат 2-1, 2-7, 2-6, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5. Зараз постало питання про перебудову будинку тому, що під фундамент підійшла вода, будинок просідає і в нього необхідно вкладати кошти. Без приведення в належний стан технічної та правовстановлюючої документації на будинок, робити це неможливо. Вони з померлим ОСОБА_6 мешкали разом 18 років. Вона поховала його за власні кошти, розпорядилась на власний розсуд його речами, мешкає в тій частині садиби, яка належала йому. Після смерті чоловіка вона звернулась до нотаріуса для оформлення спадку. їй було відмовлено в прийомі документів через самовільні споруди, які є на території садиби. Згідно з технічним висновком КП «Архітектурно-планувальне бюро», введення в експлуатацію житлового будинку «А» з прибудовою «а », сараю «Ж», гаражу «Е», підвалу «Г», туалету «Д», душу «Д» можливо. Вказані споруди відповідають будівельним стандартам. Оформити своє право власності на спадок вона не має можливості, крім, як в суді, тому вимушена звернутись до суду. Крім того, вже після її звернення до суду, їй стало відомо, що для отримання спадку після смерті ОСОБА_6 до нотаріальної контори звернулись дві його доньки - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Але до теперішнього часу вони не отримали свідоцтво про право на спадок. Вона вважає, що діти ОСОБА_6 не мають ніяких прав на частину житлового будинку, яка залишилась після його смерті, з наступних підстав. Коли помер її чоловік, будинок потребував капітального ремонту, швидко приходив в непридатний для житла стан. Фактично частина будинку, яка належала ОСОБА_6, була вже зруйнована і вона із своїми дітьми відбудувала її повністю заново. Таким чином, на момент смерті ОСОБА_6 1.П., спадкова маса була відсутня. Тому право на 27/68 частин житлового будинку № 46 по вул.Ціолковського в м.Нікополі не можливо визнати за спадкоємцями померлого. Тому просить визнати за нею право власності на новостворене майно.

В судовому засіданні представники позивачки позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити в повному обсязі посилаючись на те, що вони були прикро вражені тим фактом, що доньки покійного подали заяви до нотаріальної контори. Адже зі своїм батьком вони фактично не спілкувались. Про його смерть дізнались виключно через порядність позивачки, яка повідомила їх про похорон. На похорон батька його доньки не дали ні копійки і завірили позивачку, що ні на що не претендують, розуміючи, що їх батько проживав в будинку позивачки і вони не мають право на щось претендувати. Після смерті свого батька, його доньки більше ні разу не з»являлись в позивачки і не спілкувались з нею. Позивачка разом з дітьми фактично заново побудувала за власні кошти ту частину будинку, яка за документами належала померлому, тому, що його частина була зруйнована роками та використанням неякісних будівельних матеріалів.

Відповідачі в судове засідання не прибули. За відомими суду адресами фактично не проживають. Місцезнаходження останніх суду не відомо. Справа слухалась у відсутність відповідачів, відповідно до ст. 169 ЦПК України.

Вислухавши представників позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги, згідно ст.331 ч.2 ЦК України, підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачці на праві приватної власності належить 41/68 частин житлового будинку (домоволодіння) по вул.Ціолковського, 46 в м.Нікополі (а.с.13-16). З 1966 року позивачка співмешкала з ОСОБА_6. Разом з ним вони добудували частину житлового будинку № 46 по вул.Ціолковського і тому 24.02.1982 року за ОСОБА_6 1.П. було визнано право власності на 27/68 частин вказаного житлового будинку (а.с. 17-21). В зв»язку з тим, що будівельні матеріали на той час неможливо було купити, то вони добудовували будинок з усього, що можливо було використати для будівництва. В 1984 році ОСОБА_6 помер (а.с. 18). Після його смерті з заявою про прийняття спадку до нотаріальної контори позивачка не зверталась. Вона продовжувала проживати в цьому будинку з сім»єю своєї доньки - ОСОБА_7 (а.с.26).

Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї

Як встановлено в судовому засіданні, в 1989-1990 роках позивачка з сім»єю повністю розібрали дах, збільшили висоту стін та розміри віконних прорізів, розміри двірних прорізів, встановили нові вікна, двері, перекрили дах та зробили нову стелю. Одночасно з цими роботами, позивачка з дітьми побудували нову прибудову, зареєстровану в технічному паспорті під буквою «а». Площа цієї прибудови складає 26,8 кв.м. Крім того, в 1998 році позивачка з дітьми побудувала підвал «Г», душ «Д », а в 2002 році - гараж «Е» та сарай «Ж». Всі ці споруди були побудовані без відповідного дозволу (а.с.24). Позивачка разом з дітьми мешкає в частині будинку, яка складається з житлових кімнат 2-1, 2-7, 2-6, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5. Зараз постало питання про перебудову будинку тому, що під фундамент підійшла вода, будинок просідає і в нього необхідно вкладати кошти. Без приведення в належний стан технічної та правовстановлюючої документації на будинок, робити це неможливо. Позивачка з померлим ОСОБА_6 мешкали разом 18 років. Вона поховала його за власні кошти, розпорядилась на власний розсуд його речами, мешкає в тій частині садиби, яка належала йому. Після смерті чоловіка позивачка звернулась до нотаріуса для оформлення спадку. їй було відмовлено в прийомі документів через самовільні споруди, які є на території садиби. Згідно з технічним висновком КП «Архітектурно-планувальне бюро», введення в експлуатацію житлового будинку «А» з прибудовою «а!», сараю «Ж», гаражу «Е», підвалу «Г», туалету «Д», душу «Д » можливо. Вказані споруди відповідають будівельним стандартам (а.с.5-12).

Згідно зі ст.331 ч.2 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як встановлено в судовому засіданні, після звернення позивачки до суду, їй стало відомо, що для отримання спадку після смерті ОСОБА_6 до нотаріальної контори звернулись дві його доньки - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Н.1. Але до теперішнього часу вони не отримали свідоцтво про право на спадок (а.с.21-30). Однак, зважаючи на те, що на момент смерті спадкодавця частина будинку, яка належала ОСОБА_6 1.П., фактично була вже зруйнована і позивачка із своїми дітьми відбудувала її повністю заново, на момент смерті ОСОБА_6 спадкова маса була відсутня. Тому право на 27/68 частин житлового будинку № 46 по вул.Ціолковського в м.Нікополі не можливо визнати за спадкоємцями померлого (ОСОБА_5 та ОСОБА_8І.). Тим більше, що після написання заяв доньки померлого до нотаріуса більше не звертались і цей факт можна розцінити, як фактичну відмову від спадку.

Факт проживання позивачки та ОСОБА_9 однією сім»єю близько 18 років і той факт, що позивачка разом із своєю сім»єю після смерті ОСОБА_9 фактично створила нове нерухоме майно, підтверджується показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11.

Так, свідок ОСОБА_10 суду показала, що позивачку знає з 16 років, тобто з 1959-1960 років, оскільки багато років мешкають поруч. Знає, що позивачка разом з ОСОБА_9 мешкала весь цей час до самої його смерті. ОСОБА_9 прийшов до позивачки в прийми в її будинок, вони разом будинок позивачки добудовували і ремонтували. Позивачка ж ОСОБА_9 й ховала. Доньок ОСОБА_9 ніколи не бачила і не знала, що вони в нього є. Після смерті ОСОБА_9 позивачка залишилась проживати в тому ж домі разом зі своєю донькою та її сім»єю. Знає, що сім»я позивачки після смерті ОСОБА_9 фактично перебудувала частину будинку, бо дім став завалюватись.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що позивачку знає з 1962 року. Весь цей час вона мешкала однією родиною з ОСОБА_9 до самої його смерті, вона ж його й ховала. Після смерті ОСОБА_9 позивачка разом з сім»єю повністю перебудували будинок. її чоловік - каменяр -перебудовував будинок позиваки на прохання її родини, тому вона знає, що будинок фактично був перебудований заново.

За таких обставин суд вважає доведеним той факт, що позивачка ОСОБА_3 проживала однією сім»єю з ОСОБА_6.

Суд також вважає доведеним той факт, що після смерті ОСОБА_6 частина будинку, яка йому належала, була повністю перебудована позивачкою і фактично було створене нове нерухоме майно.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 1216, 1220, 1261, 1268, 392, 331 ЦК України, 10, 30, 60, 256, 259 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Встановити той факт, що ОСОБА_3 проживала однією сім»єю з ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на новостворене майно, а саме 27/68 частин будинку № 46 по вул..Ціолковського в м.Нікополі з прибудовою «а!», сараєм «Ж», гаражем «Е», підвалом «Г», туалетом «Д», душем «Д!».

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першовї інстанції може бути подано простягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцати днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий - суддя: