Справа №2а-910/09 06.07.2010
Головуючий у 1-й інстанції Алєйніков В.О.
Судця - доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

2010 року липня місяця 06 дня колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суцу Миколаївської області в склаці:

головуючого Паліюка В.П.,

судців: Кутової Т.З., Галущенка В.П.,

при секретарі: Красилюку В.А.,

розглянула у віцкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу

за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва

(далі - УПФ)

на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від Об жовтня 2009 р. за позовом ОСОБА_2 до УПФ про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

У вересні 2008 р. ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до УПФ, в якому просила визнати протиправною бездіяльність щодо неперерахування їй як особі, яка має правовий статус дитини війни, доплати (піцвищення) цо пенсії, перецбаченої Законом України віц 18 листопаца 2004 р. «Про соціальний захист цітей війни» (цалі - Закон віц 18 листопаца 2004 р.), у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 2006 р. та зобов'язати УПФ здійснити перерахування такої допомоги і забезпечити виплату заборгованості.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва віц Об жовтня 2009 р. позов задоволено частково.

Зобов'язано УПФ зційснити перерахунок пенсії з 9 липня 200У року по 31 грудня 200У р. та з 22 травня 2008 року з підвищенням на 30% мінімальної пенсії за віком за розміром, встановленим ч. 1 ст. 28 Закону України від 9 липня 2003 р. «Про загальнообов'язкове цержавне пенсійне страхування» (цалі - Закон віц 9 липня 2003 р.) та провести віцповіцні виплати.

В апеляційній скарзі УПФ, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просило постанову скасувати і ухвалити нову постанову про віцмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши цоповіцача, дослідивши обставини справи, перевіривши законність рішення в межах довоців апеляційної скарги, колегія судців вважає, що апеляційна скарга не піцлягає задоволенню з наступних піцстав.

Судом встановлено, що позивачка отримує пенсію за віком та належить цо категорії громацян, яким визначено статус цитини війни.

Положення ст. б Закону віц 18 листопаца 2004 р. (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовіцносин) перецбачено, що цітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Однак, згіцно з пунктом 1У ст. 11 Закону України віц 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік» цію ст. 6 Закону віц 18 листопаца 2004 р. зупинено на 2006 р.

До того ж, Законом України віц 19 січня 2006 р. «Про внесення змін цо Закону України «Про Державний бюцжет України на 2006 рік» із положень Закону України віц 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік» виключено пункт 1У ст. 11 вказаного вище Закону, а новою редакцією ст. 110 цього ж Закону встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., запроваджуються у 2006 р. поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у поряцку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погоцженням з Комітетом Верховної Раци України з питань бюджету.

Між тим, Кабінетом Міністрів України протягом 2006 р. не приймалось рішення на виконання вимог ст. 110 Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік».

итже, пільги для дітей війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 > безпосередньо у 2006 р. запроваджено не було.

В свою чергу, пунктом 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 р. «Пр Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 зупинено на 2007 р. із урахуванням ст. 111 названого вище Закону.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 р. № рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідаю! Конституції України (є неконституційними) положення пункту 12 ст. 71 Закону Українці від 19 грудня 2006 р. «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на| 2007 р. дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. із урахуванням ст. 111 цього ж Закону.

Підпунктом 2 пунктом 41 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 р. «ПроІ Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих! актів України» норми ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни викладено в новій редакції.

Між тим рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 р. № 10-1 рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни, внесені підпунктом 2 пунктом 41 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 р. «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, право на здійснення перерахунку підвищення до пенсії у розмірах, визначених ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., мають діти війни з 9 липня до 31 грудня 2007 р. та з 22 травня 2008 р.

Суд першої інстанції, який розглядав на той час справу за правилами адміністративного судочинства, дав належну оцінку наявним доказам і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсії та доплат до них, повинен був діяти відповідно до вимог ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. і здійснити відповідні перерахування (за той період, коли дія цієї норми не була зупинена). Однак, УПФ у порушення зазначених положень цього Закону таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність. На підставі чого суд задовольнив позовні вимоги частково.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни не приймаються до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом не розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів УПФ, оскільки суди не ухвалювали рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.

З огляду на викладене судова колегія вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу, а судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва відхилити, а постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2009 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двох місяців з цього часу може бути оскаржена в касаційфму порядку до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді:

: