Дзержинський районний суд м.Харкова
Справа № 2-4317/2010
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2010 року Дзержинський районний суд м.Харкова в складі - головуючого - судді - Наумової С.М.

при секретарі - Губській Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства „Спеціалізована експертна організація -Центральна служба Української державної будівельної експертизи , 3-я особа ОСОБА_2 про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу через неправомірність звільнення з посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП , та порушення вимог ст.47, 116 КЗпП України

Встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Української державної будівельної експертизи , 3-я особа ОСОБА_2 про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу через неправомірність звільнення з посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП , та порушення вимог ст.47, 116 КЗпП України в сумі 56146 гр 56 коп , стягнені моральної шкоди в розмірі 5000 гр .посилаючись на те , що 31.10.2008 р наказом № 24/1-к від 03.11.2008 року її було звільнено з займаної посади головного фахівця фінансового та господарського забезпечення. Вказане звільнення з посади вважає незаконним та безпідставним. За цей термін роботи доган та зауважень не мала.

03.12.2008 року проти неї чинились неправомірні дії з боку адміністрації ДП „Укрдержбудекспертиза у Харківській області.

О 8 годині 45 хв співробітник відділу кадрів ОСОБА_3 очікувала її на прохідній ВАТ „Гідропривід , де філія ДП „Укрдержбудекспертиза у Харківській області орендувала приміщення , пояснила, що треба зачекати інших працівників її відділення. В цей час проходили на роботу інші співробітники :3айцева ,Мартиненко, Панченко , які її бачили. Вона не зверталася до них за допомогою, тому шо не знала причин її затримки Коли до неї почали звертатися люди з питаннями , пов*язаними з її професійними діями в ДП, то її ОСОБА_4 у супроводі охоронця відвела у кімнату на першому поверсі та почала примусово з погрозами вимагати написати заяву про звільнення за особистим бажанням. До цього процесу долучилися ще дві особи, які не були її безпосередніми начальниками на той час , посади та причетність їх до штату ,не знала. Вона знаходилась до 13 год в неопалюваному приміщені, не дозволили піднятися на 4-й поверх , де знаходилось робоче місце ,та звернутися до директора. Ці факти може підтвердити головний фахівець ОСОБА_5, кота вже примусово підписала заяву про звільнення за особистим бажанням та того ж дня була звільнена.

20.11.2009 р вона отримала листа від філії за підписом ОСОБА_6, яким повідомлялось ,що її звільнено

31.10.2008 р за наказом від 03.11.2008 .р і може отримати розрахунок та трудову книжку.

Трудову книжку вона отримала 25.11.2009 р , розрахунок 01.12.2009 р Згоди на звільнення не надавала. Ніяких пояснень щодо звільнення не отримала , про звільнення ознайомлена не була. Ніяких листів від відповідача раніше не отримувала.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача Державного підприємства „Спеціалізована експертна організація -Центральна служба Української державної будівельної експертизи, діючий на підставі довіреності від 11.01.2010 року за № 3-д ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не визнав і пояснив , що позивачка відповідно до наказу директора філії ДП „Укрдержбудекспертиза у Харківській області № 24/1-К від 03.11.2008 року була звільнена з посади головного фахівця фінансового та господарського забезпечення 31.10.2008 року( відповідно до п.2.26 Інструкції № 58 про порядок ведення трудових книжок працівників , затвердженої наказом Мінпраці України , Мін*юсту України та Мінсоцзахисту України від 29.07.1993 року днем звільнення вважається останній день роботи , а 01.11. та 02.11.2008 року були вихідними днями) за прогул без поважних причин , згідно з п.4 ст.40 КЗпП України. 03.11.2008 року позивачка на свє робоче місце не прибула , до виконання своїх обов*язків не приступила. Причину свого неприбуття на робоче місце не повідомила. А о 17 г45 хв в телефонному режимі інспектору з кадрів філії ОСОБА_8 повідомила про те , що трудові відносини з філією продовжувати не буде. В зв*язку з чим , був складений акт про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці.

Враховуючи , що позивачка у день звільнення 3.11.2008 року була відсутня на роботі, видати копію наказу про її звільнення та трудову книжку було не можливо. В той же день . ОСОБА_9 на адресу позивача було направлено лист № 662 від 03.11.2008 року із зазначенням про необхідність прибуття до ОСОБА_9 для отримання трудової книжки та остаточного розрахунку у зв*язку з звільненням. Факт направлення вказаного листа підтверджується чеком ДП „Укрпошта про направлення рекомендованого листа від 03.11.2008 року. Але позивачка не прибула до філії, у зв*язку з чим був повторно направлений до неї лист № 1054 від 12.12.2008 року із зазначенням про необхідність отримання трудової книжки та остаточного розрахунку, також був направлений наказ № 24/1-к від 03.11.2008 року про її звільнення та розрахунковий лист. Лист був вручений позивачці, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення ДП „Укрпошта № 11376308 від 16.12.2008 року. Але позивачка на запрошення не прибула. ОСОБА_9 № 1333 від 13.11.2009 року ОСОБА_1 втретє вказано на необхідність прибуття до ОСОБА_9 для отримання трудової книжки та остаточного розрахунку , або надання відповідної заяви про направлення трудової книжки за вказаною адресою. Лише через рік після звільнення , а саме 25.11.2009 року до ОСОБА_9 прибув чоловік позивачки , який ознайомився з наказом про звільнення та під особистий підпис отримав трудову книжку. Остаточний розрахунок позивача отримано 01.12.2009 року

Позивачем ,згідно ст.,233 КЗпП України пропущений місячний строк звернення до суду за вирішенням трудових спорів без поважних причин. Письмові заперечення приєднані до справи ( а.с.56-59)

3-я особа ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав і просив в його задоволенні відмовити.

Суд , вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи , допитав свідків, вважає , що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Частиною 3 ст.Ю ЦПК України передбачено , що кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків, встановлених законом.

Таким чином , з урахуванням вимог КЗпП у справах , в яких оспорюється незаконність звільнення , саме відповідач повинен довести , що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Пленум Верховного Суду України в п.23 постанови від 6.11.1992 року № 9 „Про практику розгляду судами трудових спорів роз*яснив ,при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП , суди повинні виходити з того . що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня , так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Судом встановлено :

03.01.1995 року відповідно до наказу №1 від 03.01.1995 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу провідним інженером в управління „Харківдержекспертиза( перейменоване потім в ХОСУ „Держінвестекспертиза)