10.11.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Справа №22ц-6877 2010 р. Головуючий в 1-й інстанції Головко О.В.
Категорія: 20 Доповідач Прокопчук Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2010 року листопада місяця «10» дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Лісової Г.Є.

Суддів: Прокопчук Л.П., Лободзінського С.В.

при секретарі: Ващенко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 17 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з надалі уточненим позовом про стягнення з відповідачів заборгованості, посилаючись на те, що між нею та ОСОБА_2 25 червня 2008 року було укладено угоду щодо купівлі-продажу 28/100 частини домоволодіння №13 по вул.Матроській у м.Херсоні за 18000 доларів США.

При цьому ОСОБА_2 і ОСОБА_3 обіцяли оформити на неї довіреність від імені ОСОБА_3 для оформлення вказаної частини спірного домоволодіння.

Свої зобовязання відповідачі не виконали, оскільки власниця цієї частини домоволодіння ОСОБА_4 відмовилась видати таку довіреність на імя ОСОБА_3

Бажаючи купити спірне домоволодіння вона вдруге заплатила за нього ОСОБА_4, а відповідачі пообіцяли повернути їй отримані ними грошові кошти.

Проте, вказані зобовязання не виконали, тому вона просила суд стягнути з них на її користь суму боргу в розмірі 18000 доларів США, інфляційні витрати 4548,6 доларів США, 3% річних у розмірі 1157 доларів США, а разом 23705,6 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 22 липня 2010 року становить 187473,36 грн.

Крім матеріальних збитків, відповідачі завдали їй і моральної шкоди, яку вона ОСОБА_1 оцінила у 20 тисяч грн. та просила стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 17 серпня 2010 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила його скасувати і ухвалити нове про задоволення її вимог.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав письмові заперечення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з підстав, викладених у ній.

Вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, ОСОБА_2 та його представник апеляційну скаргу не визнали та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 25 червня 2008 року відповідач ОСОБА_2 написав розписку та фактично отримав від позивачки ОСОБА_1 18 тис. доларів США, за продажу частини домоволодіння, що розташоване по вул.Матроській, 13 у м.Херсоні.

Той факт, що грошові кошти передавалися в іноземній валюті підтверджено представником позивача.

Відповідно до вищезазначеної розписки відповідач ОСОБА_2 зобовязувався також, що його дружина ОСОБА_3 видасть позивачці генеральну довіреність на право продажу частини домоволодіння по вул.Матроській, 13, придбаного ними також за дорученням у ОСОБА_4

Висновок суду про те, що ОСОБА_2 належним чином виконав взяті на себе зобовязання спростовуються матеріалами справи, бо позивачці ОСОБА_3 довіреність не видавала.

Колегія суддів не може погодитися і з тим висновком суду першої інстанції, що не має суттєвого значення хто в кінцевому результаті оформив на позивачку довіреність ОСОБА_3 чи власниця частини домоволодіння ОСОБА_4, оскільки наявність в матеріалах справи двох розписок про отримання від позивачки ОСОБА_1 грошових коштів за продану їй частину домоволодіння як ОСОБА_2, так і ОСОБА_4 навпаки має суттєве значення для правильного вирішення вказаного спору.

Відповідно до ч.1 ст.658 ЦК України право продажу товару належить власникові.

Доказів того, що відповідач ОСОБА_2 був власником частини домоволодіння по вул.Матроській, 13 у м.Херсоні матеріали справи не містять, а наявність доручення на імя ОСОБА_3 не є підтвердженням права власності.

За таких обставин колегія вважає, що відповідач ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти без достатньої правової підстави, а тому відповідно до ст.ст.1212, 1213 ЦПК України має їх повернути.

Колегія суддів вважає можливим застосувати саме зазначену підставу для задоволення позову, оскільки така підстава випливає із обставин зазначених у позові ОСОБА_1

Вказане також випливає із розяснень, даних у абз.4 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», де вказано, що оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми в обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору».

Колегія суддів вважає, що відповідальність за вищезазначені дії має нести лише відповідач ОСОБА_2 т.я. ОСОБА_3 не брала на себе будь-яких зобовязань перед позивачкою.

Оскільки відповідач отримав грошові кошти в іноземній валюті, а саме у доларах США, то має їх повернути у гривнях за офіційним курсом на день розгляду справи в суді, тобто у сумі 142380 грн. (18000 дол. Х 7,91 грн.).

Відповідно до ст.1214 ч.2 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст.536 ЦК).

Стаття 536 ЦК передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

На думку колегії витребувана позивачкою сума нарахування на неповернені відповідачем грошові кошти у розмірі 3% річних за період з 26 червня 2008 року по 22 липня 2010 року у сумі 1157 доларів США, еквівалентних 9152 грн. підлягає стягненню з відповідача за правилами ст.625 ЦК, оскільки іншого розміру процентів за безпідставне користування чужими грошовими коштами законодавчими актами не встановлено.

Вимоги позивачки щодо стягнення інфляційних виплат та відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню як такі, що не ґрунтуються на законі.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 17 серпня 2010 року в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 18000 доларів США в еквіваленті та 3% річних скасувати і ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 151532 грн. та судові витрати у розмірі 1820 грн.

В решті це ж рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Г.Є.Лісова

Судді: Л.П.Прокопчук, С.В.Лободзінський

Копія вірна: ОСОБА_5