Рівненський міський суд Рівненської області
Справа 2-1146
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2010 pоку м.Рiвне
Рiвненський мiський суд в особi суддi ОСОБА_1,
з участю: секретарів судового засідання Філіпової І.М., Жилінської О.М.,
представника ВАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному
справу за позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про дострокове розірвання кредитного договору у звязку з істотною зміною обставин, -
Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала і просить суд розірвати кредитний договір № 627 від 27 жовтня 2006 року, укладений між нею та відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України». Також просить суд встановити порядок та строки повернення коштів, переданих їй відповідачем за вказаним кредитним договором, а саме, що вона повертає 354,19 доларів США у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день укладення кредитного договору, шляхом внесення грошових коштів на вказаний відповідачем рахунок в розмірі 1788,68 грн не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним до 26 жовтня 2013 року, починаючи з наступного місяця після набрання рішення суду законної сили.
З дня отримання кредиту вона добросовісно виконувала взяті на себе за кредитним договором зобовязання. Однак, у звязку із незабезпеченням НБУ України стабільності грошової одиниці України, внаслідок чого гривня була девальвована більш ніж на 50%, її становище, як сторони за кредитним договором, значно погіршилося. На теперішній час вона не має змоги сплачувати кредит на умовах та у розмірі, встановленому кредитним договором.
Представник ВАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав і просить суд в позові відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог.
На заперечення позовних вимог посилається на те, що при укладенні кредитного договору позивач повністю розуміла усі умови кредитного договору, свої права та обовязки, а також погоджувалася з ними. В момент укладення кредитного договору позивачу було відомо про можливі валютні ризики і вона свідомо їх прийняла на себе. Також вважає, що одночасно не настали чотири умови, визначені у ч.2 ст.652 ЦК України, які є підставою для розірвання кредитного договору.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Як слідує з позовної заяви та пояснень позивача в судовому засіданні, які представником відповідача не заперечуються і не спростовуються, однією з обставин, якою позивач керувалася при укладенні кредитного договору, була величина курсу долару США по відношенню до національної грошової одиниці гривні.
Судом встановлено, що з травня 2005 року по березень 2007 року (в період укладення кредитного договору) офіційний курс національної валюти по відношенню до долара США був стабільний і становив 505 гривень за 100 доларів США. В подальшому з червня по жовтень 2008 року намітилася тенденція до підвищення курсу гривні по відношенню до долара США. Однак, в листопаді 2008 року курс долара США почав підвищуватися з 496,31 гривні до 599,36 гривень за 100 доларів США. Станом на 01 грудня 2008 року курс гривні по відношенню до долара США становив 687,77 гривні до 100 доларів США, на 31 грудня 2008 року та протягом січня-квітня 2009 року 770 гривень. На момент звернення позивача з позовом до суду офіційний курс гривні до долара США становить 800,68 гривні за 100 доларів США, тобто, по відношенню до курсу на час укладення кредитного договору, зріс на 59%.
В той же час, майновий стан позивача не покращився, а навпаки. Реальні та фактичні доходи позивача та її сімї зменшилися, в першу чергу, у звязку з перебуванням позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що, враховуючи необхідність сплати кредиту в доларах США та падіння курсу національної валюти, призвело до суттєвого зниження платоспроможності позивача за кредитним договором.
Відповідно до ст.99 Конституції України та ст.6 Закону України «Про Національний банк України» основною функцією Національного банку України є забезпечення грошової одиниці України. Тобто, Національний банк України повинен був проаналізувати статистичний звіт, врахувати дані про зовнішньоекономічні операції держави з іншими країнами світу, передбачити та вжити усі необхідні заходи для запобігання настання негативних наслідків. Натомість, Національним банком України була видана постанова № 319 від 11 жовтня 2008 року, внаслідок чого платіжний баланс було порушено, національна грошова одиниця гривня була девальвована більш ніж на 50%, що призвело до розладу економічної системи, зростання цін, спаду попиту на товари та послуги, закриття багатьох підприємств всіх напрямків діяльності. Через наведене різко погіршилося фінансово-економічне становище України в цілому, а також підприємств, установ, організацій та громадян України, в тому числі і позивача.
Постановою Верховної Ради України від 26 грудня 2008 року № 831-VІ «Про попередній звіт Тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України з питань Перевірки Національного банку України в період фінансової кризи», роботу Національного банку України в період фінансової кризи визнано такою, що не забезпечила основної функції Національного банку України стабільності грошової одиниці України, що створило загрозу національній економічній безпеці та суверенітету України. Процедури рефінансування, які здійснювалися НБУ протягом жовтня-грудня 2008 року та організацію ним валютного ринку визнано такими, що сприяли різкій девальвації національної валюти та інфляції. Голові НБУ ОСОБА_4 висловлено недовіру.
Згідно п.3.3.3., п.3.3.4. укладеного між сторонами кредитного договору, кошти, які підлягають поверненню позивачем за цим договором, визначені в доларах США.
Відповідно до ст.36 Закону України «Про національний банк України», НБУ встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його. Ця інформація була використана позивачем під час укладення кредитного договору.
У звязку із розгортанням фінансово-економічної кризи, неготовністю національної економіки до протидії цій кризі, що відображено у рішенні Ради національної безпеки та оборони України від 20 жовтня 2008 року, введеному в дію Указом Президента України від 24 жовтня 2008 року № 965/2008, Законі України «Про чергові заходи щодо запобігання негативним наслідкам фінансової кризи та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Указі Президента України від 17 листопада 2008 року № 1046/2008, відбулася істотна зміна економічних умов у країні, зокрема, різке зростання офіційного та комерційного курсів долара США по відношенню до національної валюти.
Суд визнає, що у момент укладення кредитного договору позивач виходила із того, що різка зміна співвідношення гривні до валюти кредиту (значний зріст курсу долару США) не настане, і якби вона могла передбачити таку різку зміну, то не стала би укладати договір на таких умовах. Суд також визнає, що і відповідач виходив з тих же умов, оскільки перед прийняттям рішення про надання позивачу кредиту, розглядав та аналізував подані нею документи щодо її матеріального стану. Відповідач, надаючи кредит позивачу, погодився з тим, що її матеріальний стан дозволяє їй належним чином виконувати умови кредитного договору.
Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання.
Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Відповідно до ч.2 ст.652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінилися, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна умов не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всіх турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Аналізуючи встановлені по справі обставини, суд прийшов до висновку, що стрімке падіння курсу гривні по відношення до валюти кредиту долара США є істотною зміною обставин, якими керувалися сторони при укладенні кредитного договору.
Суд визнає, що в момент укладення кредитного договору як позивач, так і відповідач, виходили з того, що така зміна обставин не настане. Протилежне не випливає з умов самого кредитного договору і судом не встановлено.
Суд також визнає, що причини падіння курсу гривні не можуть бути усунені позивачем при всій її турботливості та обачності, оскільки дані причини не залежать від її волі, а повязані із обєктивними змінами ситуації на валютному ринку та обумовлені світовою фінансовою кризою.
Суд приходить до висновку, що виконання кредитного договору в умовах стрімкого падіння курсу гривні по відношенню до валюти кредиту призведе до явного порушення співвідношення майнових інтересів сторін і позбавить позивача того, на що вона розраховувала при укладенні кредитного договору.
В той же час, як слідує з умов кредитного договору (п.1.3.) пояснень представника відповідача ОСОБА_3 та показань свідка ОСОБА_5, кредит позивачу був наданий шляхом перерахування іноземної валюти відповідачем на кредитний рахунок позивача, продажу іноземної валюти з кредитного рахунку позивача (фактичного обміну іноземної валюти за заявою позивача на гривню), зарахування за її дорученням гривневого еквіваленту іноземної валюти на поточний рахунок та перерахування коштів в національній валюті з поточного рахунку позивача на поточний рахунок продавця автомобіля.
Викладені обставини свідчать про явне порушення співвідношення майнових інтересів сторін, враховуючи обовязок позивача сплачувати кошти за кредитним договором в іноземній валюті, а також різницю курсів валют на час укладення кредитного договору і на теперішній час.
Суд також вважає, що із суті укладеного між сторонами кредитного договору та звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона, а саме, позивач.
Оскільки, як встановлено судом, сторони не досягли згоди щодо приведення кредитного договору у відповідність з обставинами, які істотно змінилися, про що свідчить як сама позиція сторін по справі, так і надані сторонами письмові докази заява позивача від 22 лютого 2010 року та відповідь на неї відповідача від 24 лютого 2010 року, і одночасно наявні всі умови, передбачені ч.2 ст.652 ЦК України, суд вважає, що наявні достатні підстави для розірвання кредитного договору, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 27 жовтня 2006 року.
Відповідно до ч.3 ст.652 ЦК України у разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у звязку з виконанням цього договору.
Оскільки кредитним договором № 627 від 27 жовтня 2006 року сторони передбачили можливість дострокового повернення кредиту (п.1.5.1.6., п.3.3.6. кредитного договору), при розірванні кредитного договору суд вважає необхідним застосувати саме такі наслідки.
Вимоги ж позивача щодо встановлення запропонованих нею порядку та строків повернення отриманих за кредитним договором коштів суд визнає такими, що не ґрунтуються ні на положеннях чинного законодавства, ні на умовах кредитного договору. Позовні вимоги у цій частині суд визнає безпідставними, необґрунтованими та недоведеними, а тому вони задоволенню не підлягають.
На підставі ст.16, ст.651, ст.652, ст.653, ст.1054 ЦК України, керуючись ст.ст.10,11,60,209,212,214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.
Розірвати кредитний договір № 627 від 27 жовтня 2006 року, укладений між ОСОБА_2 та відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України».
Наслідком розірвання кредитного договору визначити виплату ОСОБА_2 відкритому акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» залишку боргу по кредиту та інших платежів відповідно до умов кредитного договору.
В частині позовних вимог про встановлення порядку та строків повернення коштів відмовити за їх недоведеністю та безпідставністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рiшення може бути оскаржене в апеляцiйному порядку до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Рішення також може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, але у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Повне рішення складено 28 лютого 2010 року.

Cуддя: