Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2010 року Рівненський міський суд

в особі головуючого

судді Кухарця В.М.

при секретарі судового засідання Андрійчук І.М.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача - адвоката ОСОБА_4

представника співвідповідача ОСОБА_5

третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3, яка не заявляє самостійних вимог -.одо предмета спору - ОСОБА_6, -

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої вимоги підтримала та, з урахуванням поданого нею станом на 01.12.2010 р. розрахунку суми позовних вимог, просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 82522,23 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної пошкодженням належного їй транспортного засобу марки ТОУОТА РчАУ 4, державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 1539,66 грн. в рахунок відшкодування трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення, а з ВАТ Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" просить стягнути 1378,90 грн. в якості пені за несвоєчасність страхової виплати, стягнути солідарно з відповідачів 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй пошкодженням її майна, а також просить стягнути солідарно з відповідачів 650 грн. понесених нею витрат за послуги експерта-оцінювача з визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля та документально підтверджені судові витрати: судовий збір

(державне мито) в розмірі 118 6,41 грн., витрати в розмірі 120 грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, витрати в розмірі 3000 грн. на правову допомогу.

Відповідач ОСОБА_3 частково - в розмірі 56472 грн. отриманими позивачкою 24990 грн. реальними збитками в розмірі 814 62 грн. 16 коп., яких зазнала ОСОБА_1, оскільки саме таку суму коштів потратила на відновлювальний ремонт аввтомобіля.

В решті позовних вимог, у тому числі стягнення з нього витрат в розмірі 3000 грн. на правову допомогу, позов не визнав та просить суд відмовити в цій частині у позові за безпідставністю позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив та визнав ту обставину, що він, працюючи водієм на підставі трудового договору з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, 18 квітня 2010 року порушив Правила дорожнього руху, керуючи по вул.В.Чорновола в м.Рівне належним ОСОБА_3 автомобілем ОСОБА_7, державний номерний знак 052 97 РО, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, в ході якої було пошкоджено автомобіль позивачки ОСОБА_1

Представник ВАТ Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що НАСК "Оранта" (в особі Рівненської обласної дирекції) у повному обсязі виконала перед страхувальником ОСОБА_3 та позивачкою ОСОБА_1 свої зобов'язання за Полісом №ВС/5831559 від 05.03.2010 р. обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, здійснивши Об жовтня 2010 року виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 24 990 грн. згідно умов договору та Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

З'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, - до відповідача ОСОБА_3, а в задоволенні позову до ВАТ НАСК "Оранта" відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, зазначені обставини учасниками цивільного процесу визнані і це підтверджується матеріалами справи (а.с.18, 23 - 25, 74 - 76), що 18 квітня 2010 року о 16 год. ЗО хв. на вул.В.Чорновола в м.Рівне мала місце дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зазнав механічних пошкоджень належний на праві власності ОСОБА_1 легковий автомобіль марки ТОУОТА ВАУ 4, державний номерний знак ВК 997 9 АО. ДТП сталася внаслідок порушення третьою особою по справі - водієм ОСОБА_6 Правил дорожнього руху під час керування ним належним на праві власності відповідачу ОСОБА_3 автомобілем марки МЕРСЕБЕЗ ВЕМ2 7110, державний номерний знак НОМЕР_2, та під час виконання ОСОБА_6 своїх трудових обов'язків водія згідно укладеного з ОСОБА_3 трудового договору між працівником і фізичною особою №1790 від 17 грудня 2004 року й дорожнього листа №164400 від 18 квітня 2010 року.

Як вбачається з пояснень відповідача ОСОБА_3, пояснень представника ВАТ НАСК "Оранта" та поданих ними доказів в обґрунтування письмових заперечень проти позову (а.с.44 - 51, 65 - 72, 77), фізична особа-підприємець ОСОБА_3 застрахував свою цивільно-правову відповідальність, уклавши з ВАТ НАСК "Оранта" договір (поліс) №ВС/5831559 від 05.03.2010 р. обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На виконання умов вказаного договору, Об жовтня 2010 року позивачці по справі -потерпілій внаслідок ДТП ОСОБА_1 ВАТ НАСК "Оранта" було сплачено страхове відшкодування в розмірі 24990 грн. (а.с.8б). Як страхувальником ОСОБА_3, так і потерпілою ОСОБА_1 заяви про виплату страхового відшкодування були подані до ВАТ НАСК "Оранта" ще 19 квітня 2010 року, однак, згідно вимог п.37.1 ст.37 Закону України №І961-ІУ від 01 липня 2004 року "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування була здійснена співвідповідачем позивачці протягом одного місяця з дня отримання ВАТ НАСК "Оранта" визначених у статті 35 цього Закону документів, що стверджується заявою №7-24 від 09.06.2010 р. на ім'я страхувальника ОСОБА_3 й поданими ним згідно вимог заяви страховика, у ВАТ НАСК "Оранта" 22 вересня 2010 року копіями відповідних документів (а.с.73 - 76).

Відтак, безпідставною є позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення з ВАТ НАСК "Оранта" 1378,90 грн. в якості пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика (п.37.2 ст.37 Закону України №1961-ІУ від 01 липня 2004 року), оскільки такого прострочення з вини страховика допущено не було.

Відповідно до ч.І ст.1172, ч.ч.І, 2 ст.1187, п.1 ч.І ст.1188, ст.1194 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Виходячи із наведених норм закону, встановлених судом обставин справи і визначених відповідно до них правовідносин, суд прийшов до висновку, що 18 квітня 2010 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3, під час виконання його працівником ОСОБА_6 своїх трудових обов'язків, джерелом підвищеної небезпеки, а саме - використанням належного ОСОБА_3 на право власності транспортного засобу завдав майнової шкоди позивачеві ОСОБА_1 внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки (зіткнення транспортних засобів).

Ту обставину, що саме він є винною особою, як власник джерела підвищеної небезпеки, відповідач в судовому засіданні визнав, однак не визнав розміру збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілій, й з доводами відповідача погоджується суд, виходячи з наступного.

Як передбачено ч.І, п.1 ч.2, абзацом 1 ч.З ст.22, ст.1192 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В обґрунтування позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_3 82522 грн. 23 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди (реальних збитків), як різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, ОСОБА_1 посилається на наданий нею суду Звіт №284П від 27 квітня 2010 року "Про оцінку автомобіля ТОУОТА КАУ 4, реєстраційний номер НОМЕР_1" (а.с.8 - 22), згідно якого матеріальний збиток, завданий їй внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП, складає з ПДВ 107512,23 грн.

Зазначений звіт суд відхиляє як неналежний і недопустимий доказ по справі (ст.ст.58, 59 ЦПК України), оскільки згідно наданих відповідачем ОСОБА_3, а також отриманих за запитом суду копій документів із товариства з обмеженою відповідальністю "АГАТ АВТО" (а.с.92 - 101), у період з 03 по 29 травня 2010 року позивач ОСОБА_1, користуючись послугами ТзОВ "АГАТ АВТО", відремонтувала на вказаному підприємстві належний їй та пошкоджений під час ДТП 18.04.2010 р. автомобіль ТОУОТА КАУ 4, реєстраційний номер ВК 997 9 АО, й за ремонт транспортного засобу заплатила підприємству 814 62,16 грн., що стверджується відповідними квитанціями установи банку про оплату вартості послуг з ремонту, а також Актом виконаних робіт №АА-0003504 від 29.05.2010 р. У вказаному акті ОСОБА_1 власноручно поставила підпис про те, що підтверджує свою згоду щодо остаточної вартості робіт, обладнання та супутніх матеріалів, що встановлюються на її автомобіль, який після ремонту переданий в цілісності та без ушкоджень. Роботи виконані якісно і в повному обсязі.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 слід стягнути 56472 грн. 16 коп., як різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням (814 62,16 грн. - 24 990 грн. = 56472,16 грн.), виходячи з оплаченої ОСОБА_1 реальної вартості виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, тобто витрат, які позивач зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Що стосується позовної вимоги про стягнення солідарно з відповідачів 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, то згідно положень ч.І ст.1190 ЦК України солідарну відповідальність перед потерпілим несуть лише особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди. Крім того, позивач не надала суду жодного доказу у чому ж проявилися її душевні страждання, яких вона нібито зазнала у зв'язку із пошкодження її майна (автомобіля), як це передбачено п.З ч.2 ст.23 ЦК України.

Так, пленум Верховного Суду України в абзаці 2 п.5 постанови №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з відповідними змінами і доповненнями) роз'яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачкою суду не було надано доказів того, що неправомірними діями чи бездіяльністю як одного, так і другого відповідача, їй були заподіяні моральні чи фізичні страждання або ж втрати немайнового характеру, а також ОСОБА_1 не обґрунтовано розміру моральної шкоди, яку вона просить стягнути.

Відтак, твердження позивачки про те, що їй було завдано моральної шкоди в розмірі 500 0 грн. є голослівним, надуманим, не підтвердженим будь-якими доказами, а тому безпідставним, як і безпідставною є позовна вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_3 1539,66 грн. в рахунок відшкодування трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Так, стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання, зокрема, і у вигляді стягнення з боржника трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення. Між тим, судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 правовідношення у вигляді грошового зобов'язання не існує.

Позивач документально підтвердила понесені нею судові витрати у виді сплачених судового збору в розмірі 118 6 грн. 41 коп. й витрат в розмірі 120 грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.1, 81), тому вказані витрати, всього 1306 грн. 41 коп., підлягають до стягнення на її користь з відповідача ОСОБА_3

Що стосується витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн., які просить стягнути ОСОБА_1 солідарно з відповідачів, то згідно ч.І ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Разом з тим, як вбачається з наданого позивачкою Акту виконаних робіт за договором про надання юридичних послуг від 28 липня 2010 року (а.с.29, ЗО), замовником ОСОБА_1 до оплати фахівцю в галузі права ОСОБА_2 належало, згідно акту, 3000 грн., однак вказані кошти позивачкою сплачені не були, оскільки відповідна квитанція про прийняття коштів за оплату його юридичних послуг представником ОСОБА_2 (а.с.31, 32) суду надана не була, відтак позивач фактично не понесла витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Керуючись п.8 ч.2 ст.16, ч.І ст.1166 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, код ЄДРПОУ НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1 56472 грн. 16 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, судові витрати в розмірі 1306 грн. 41 коп., а всього - 57778 грн. 57 коп.

В задоволенні решти позовних вимог до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 відмовити, - за безпідставністю позовних вимог.

В задоволенні позову до відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" відмовити, - за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: