Апеляційний суд Житомирської області
31 травня 2010 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого Микитюк О.Ю.
суддів Старовойта Г.С., Омельчука М.І.
при секретарі Сапінській Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної спілки споживчих товариств (третя особа ОСОБА_2) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди
за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 23 березня 2010 року,
Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 23 березня 2010 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивачка тривалий час працювала у відповідача на посаді провідного бухгалтера. З 13 по 17 січня 2007 року перебувала на лікарняному, після закінчення лікарняного на роботу не вийшла. Розпорядженням правління облспоживспілки від 21 лютого 2007 року № 3к її звільнено з роботи з 21 лютого 2007 року за прогули без поважних причин з 15 січня по 21 лютого 2007 року (п.4 ст.40 КЗпП України). Цим же розпорядженням скасовано розпорядження від 11 січня 2007 року №1к про звільнення ОСОБА_1 у в звязку із скороченням чисельності апарату правління.

Як вбачається із змісту рекомендованих листів від 07 лютого та від 15 лютого 2007 року відповідач пропонував позивачці надати пояснення з приводу відсутності на роботі. Вказані листи та розпорядження про звільнення в дні їх складання були направлені на адресу ОСОБА_1 АДРЕСА_1. Дану адресу позивачка вказує в позовній заяві, апеляційній скарзі та в заявах на адресу відповідача та суду.

Як вбачається із змісту позовної заяви, апеляційної скарги, пояснень ОСОБА_1 після закінчення лікарняного вона на роботу не виходила, про місце свого знаходження відповідача не повідомляла. Із заявою про видачу їй копії розпорядження про звільнення та довідки про середній заробіток звернулась до облспоживспілки 31.12.2008 року (а.с.48-51,53).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня). Як розяснено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів від 06 листопада 1992 року № 9 (із наступними змінами), прогулом визнається відсутність працівника на роботі протягом усього робочого дня, а також більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Як вбачається із змісту довідки Курненської сільської ради № 587 від 31 березня 2009 року, з 01 січня по 16 липня 2007 року ОСОБА_1 доглядала хвору матір, жительку с.Курне Червоноармійського району Житомирської області і проживала разом з нею.

Пунктом 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку порушенням трудової дисципліни (різновидом якого є прогул) визнається порушення, яке мало місце з вини працівника. Поважні причини прогулу - це такі причини, які виключають вину працівника. Причини сімейно-побутового характеру також можуть бути визнані поважними, якщо за їх наявності працівникові або іншим особам могла бути заподіяна шкода, яка значно перевищує ту шкоду, що заподіяна власнику невиходом на роботу. Загальним критерієм вини працівника в здійсненні прогулу є належна дбайливість про виконання трудових обовязків. ОСОБА_1 не довела, що в період з 18 січня по 21 лютого 2007 року мали місце такі виключні обставини, і що вона не мала можливості повідомити роботодавця про тривалу відсутність.

Оскільки ОСОБА_1 була відсутня на роботі більше місяця - з 18 січня по 21 лютого 2007 року без поважних причин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив їй в позові про поновленні на роботі та в похідних вимогах.

В звязку з тим, що в позові відмовлено за безпідставністю вимог, висновок суду щодо відсутності підстав для поновлення строку є зайвим (п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів від 06 листопада 1992 року № 9 (із наступними змінами).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Рішення постановлено із дотриманням норм матеріального та процесуального права і залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 314, 315, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Залишити без змін рішення Богунського районного суду м.Житомира від 23 березня 2010 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Головуюча:

Судді: