Справа №2-16/10 06.07.2010
Головуючий по першій інстанції ОСОБА_1 Судця-доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 липня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - ПаліюкаВ.П.,

суддів Галущенка О.І., Кутової Т.З.,

при секретарі судового засідання Красилюку В.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПА Т КБ «ПриватБанк»),

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 5 березня 2010 року за позовом

ПА Т КБ «ПриватБанку» до

ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 Людмила Семенівна

про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на

квартиру та виселення,

ВСТАНОВИЛА :

В квітні 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на квартиру відповідача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та виселення останнього зі спірної квартири.

Позивач зазначав, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та третьою особою ОСОБА_4 2 листопада 2007 року було укладено договір про надання кредиту в сумі 100000 грн. зі сплатою 15,0 % річних та строком повернення 2 листопада 2017 року.

В забезпечення виконання зазначеного договору 2 листопаду 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачами ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки який забезпечував виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором. Предме-том договору іпотеки зазначена квартира АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 не виконує умови кредитного договору, позивач просив звернути стягнення на вказану квартиру та виселити відповідача з неї.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 5 березня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. На думку апелянта, суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, в межах заявлених вимог, повно і всебічно дослідив обставини справи, надав їм належну оцінку, перевірив їх доказами, які були представлені сторонами, і на підставі ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Закону України «Про іпотеку» прийшов до правильного висновку, про відсутність правових підстав для задоволення вимог щодо звернення стягнення на нерухоме майно та виселення відповідача в зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що 2 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_4 був укладений строком до 2 листопаду 2017 року кредитний договір (а.с. 5-8).

У якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 2 листопаду 2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 області (а.с. 8- 11).

На 16 березня 2009 року ОСОБА_4 мав заборгованість за кредитним договором 98742 грн. 04 коп. (а.с. 5).

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодер- жатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Згідно ст. 35 Закону «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпо-текодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодер- жателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Вказаним вимогам Закону відповідають і положення іпотечного договору.

Між тим, позивачем не надані суду докази які б підтверджували виконання ним норм вказаного Закону та умов іпотечного договору, а саме направлення відповідачу письмової вимоги про усунення порушення зобов'язань за кредитним договором. Тому суд правильно відмовив в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, є законним і обґрунтованим, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 5 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий:

Судді: