Справа №2а-449/09 15.06.2010
Справа № 22ц-4203/10 Головуючий у 1 -й інстанції ОСОБА_1
Категорія: 57 Суддя - доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
РІШЕННЯ

іменем України

2010 року червня місяця 15 дня колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі: головуючої Вовненко Г.Ю., судців: Паліюка В.П., Кутової Т.З. за участю: позивачки ОСОБА_3, при секретарі: Аніщенко Д.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу

за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва

(далі - УПФ)

на постанову Центрального районного суду м.Миколаєва від 19 січня 2009 р. за позовом ОСОБА_4 до УПФ про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

У жовтні 2008 р. ОСОБА_3 звернулася в сул з позовом цо УПФ, в якому просила визнати протиправною бездіяльність щодо неперерахування їй як особі, яка має правовий статус дитини війни, доплати (піцвищення) цо пенсії, перецбаченої Законом України віц 18 листопада 2004 р. «Про соціальний захист дітей війни» (далі - Закон віц 18 листопаца 2004 р.), у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за періоц з 1 січня 2006 р. по 2008 рік та зобов'язати УПФ зційснити перерахування такої допомоги і забезпечити виплату заборгованості.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2009 р. позов задоволено частково.

Зобов'язано УПФ здійснити перерахунок пенсії з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 р. та з 22 травня 2008 року по наступний час з піцвищенням на 30% мінімальної пенсії за віком за розміром, встановленим ч. 1 ст. 28 Закону України віц 9 липня 2003 р. «Про загальнообов'язкове цержавне пенсійне страхування» (цапі - Закон віц 9 липня 2003 р.) та провести віцповіцні виплати.

В апеляційній скарзі УПФ, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просило постанову скасувати і ухвалити нову постанову про віцмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність постанови в межах цовоців апеляційної скарги, колегія судців дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних піцстав.

Судом встановлено, що позивач отримує пенсію за віком та належить до категорії громацян, яким визначено статус цитини війни.

Положення ст. 6 Закону віц 18 листопаца 2004 р. (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовіцносин) перецбачено, що цітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи цержавна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, піцвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Оцнак, згіцно з пунктом 17 ст. 77 Закону України віц 20 груцня 2005 р. «Про Державний бюцжет України на 2006 рік» цію ст. 6 Закону віц 18 листопаца 2004 р. зупинено на 2006 р.

До того ж, Законом України від 19 січня 2006 р. «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» із положень Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік» виключено пункт 17 ст. 77 вказаного вище Закону, а новою редакцією ст. 110 цього ж Закону встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., запроваджуються у 2006 р. поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Між тим, Кабінетом Міністрів України протягом 2006 р. не приймав рішення на виконання вимог ст. 110 Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік».

Отже, пільги для дітей війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., безпосередньо у 2006 р. запроваджено не було.

В свою чергу, пунктом 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 р. «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. зупинено на 2007 р. із урахуванням ст. 111 названого вище Закону.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 р. № 6- рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 р. «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 р. дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. із урахуванням ст. 111 цього ж Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Тому УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і і виплати пенсії та доплат до них, повинен був діяти відповідно до вимог ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. і здійснити відповідні перерахування (за той період, коли дія цієї норми не була зупинена). Однак, УПФ у порушення зазначених положень цього Закону таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Таким чином, в межах позовних вимог право на здійснення перерахунку підвищення до пенсії у розмірах, визначених ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., мають діти війни з 9 липня до 31 грудня 2007 р. та з 22 травня 2008 року.

Між тим, в резолютивній частині постанови, суд помилково вказуючи строк перерахування зазначив його до наступного часу, так як вказаним законом таке обмеження не передбачено.

За такого вказана постанова відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підлягає зміні, шляхом виключення вказівки в резолютивній частині постанови про обмеження строку перерахування «по наступний час», в іншій частині постанову слід залишити без змін.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни не приймаються до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на ньрго обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом не розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів УПФ, оскільки суди не ухвалювали рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва задовольнити частково, а постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2009 року змінити.

Виключити з резолютивної частини вказаної постанови вказівку про перерахування пенсії «по наступний час».

В іншій частині вказану постанову залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двох місяців з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України.

Головуючий

Судді