Справа №2-161/10 06.10.2010
Справа 22ц- 6895 / 2010 року Головуючий 1-ї інстанції: Баранкевич В.О.
Категорія 20 Суддя доповідач апеляційного суду: Кутова Т.З.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

2010 року жовтня місяця 6 дня судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.,

суддів: Шолох З.Л.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Дудник Ю.П.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5, ОСОБА_6, третіх осіб: ОСОБА_7, ОСОБА_8, приватного нотаріуса ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4 та осіб, які приєдналися до апеляційної скарги Новоодеської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_6

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 травня 2010 року постановлене по справі за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи на боці відповідача ОСОБА_10 акціонерне товариство «Олександрівський гранітний карєр», ОСОБА_7, ОСОБА_8, Новоодеська міська рада Миколаївської області

про

визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсними та покладення зобовязань щодо приведення майна в попередній стан

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсним та покладення зобовязання приведення майна в попередній стан.

В позові зазначено, що позивач є власником майнового комплексу будівель та споруд по вул. Леніна буд. 4 у м. Нова Одеса, який придбав за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 20 червня 2008 року у ОСОБА_7 та ОСОБА_8

До складу вказаного майнового комплексу входили в тому числі адміністративна будівля, де розташоване кафе-їдальня, прохідна та огорожа. Між тим, 7 вересня 2001 року, попереднім власником вказаного майнового комплексу ВАТ «Кашперівський завод будівельних матеріалів» (далі ВАТ «КЗБМ») продало його частину (кафе-їдальню) ОСОБА_4 зареєструвавши договір купівлі-продажу на товарній біржі «Ріко-Альянс». Між тим, частина вказаних приміщень ввійшла до складу майнового комплексу, який купив позивач та вказаний договір від імені продавця підписано бухгалтером підприємства, яка не мала на те відповідних повноважень, що не відповідає вимогам закону.

Крім цього, за договором купівлі-продажу від 26 листопада 2003 року між директором ТОВ «Кашперівське родивище» ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу прохідної, площею 12, 2 кв. м. та камяної огорожі №1-3, які є невідємною частиною цілісного майнового комплексу, власником якого є позивач.

Посилаючись на викладене, та на те, що вказаними договорами порушені права позивача, як власника цілісного майнового комплексу, останній просив визнати вказані договори купівлі-продажу від 7 вересня 2001 року та 26 листопада 2003 року недійсними, як такі, що не відповідають вимогам закону.

В судовому засіданні позовні вимоги було збільшено, позивач також просив покласти на відповідача обовязок привести прохідну та камяну огорожу в той стан, в якому вони були на час укладення договору, посилаючись на те, що відповідач збудував нові споруди та обєкти, а таке перешкоджає користуванню його майном.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 травня 2010 року позов задоволено. Визнано недійсними: договір купівлі продажу нерухомого майна кафе їдальні за адресою вул. Леніна, 4 м. Нова-Одеса Новоодеського району Миколаївської області від 7 вересня 2001 року укладеного між ВАТ «КЗБМ» і ОСОБА_4 та договору купівлі-продажу прохідної та камяної огорожі за адресою вулиця Леніна, 4 м. Нова Одеса Новоодеського району Миколаївської області від 26 листопада 2003 року між ТОВ «Кашперівське родовище» та ОСОБА_4

Зобовязано ОСОБА_4 привести прохідну (літ. О-1) та камяну огорожу в первинний стан, шляхом знесення новозбудованих споруд і прибудов, та відновлення огорожі.

В апеляційній скарзі відповідач просить вказане рішення суду скасувати, а по справі ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовної заяви, оскільки суд не в повній мірі дослідив докази по справі та дав їм невірну оцінку. Відповідач ОСОБА_6 та Новоодеська міська рада Миколаївської області приєднались до вказаної апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявились в судове засідання, дослідивши докази по справі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, що ВАТ «КЗБМ» на підставі рішення Новоодеського міськвиконкому Миколаївської області від 8 серпня 2001 року за № 138 належав на праві власності майновий комплекс по вул. Леніна, 4 до якого входили: адміністративна споруда літ. А-2, блочний цех літ. Б-1, котельна літ. В-1, електротрансформаторна Г-1, центральний склад літ. Д-1, склад Е-1, підвал Ж-1, склад ПММ літ. 3-1, заправка літ. 1-1, мехмайстерні літ. К-1, водонапірна вежа літ. Л-1, побутова будівля літ. М-1, прохідна камяна літ. О-1, огорожа № 1-4, споруди № 5 (а.с. 73).

За договором купівлі - продажу від 22 вересня 2003 року право власності на вказаний майновий комплекс набув ВАТ «Олександрівський гранітний кар'єр» (далі ВАТ «ОГК»), який 13 листопада 2003 року продав ці обєкти ТОВ «Кашперівське родовище» (далі - ТОВ «КР») (а.с. 203-204, 223). Відповідно до реєстраційного напису Районного комунального підприємства «Новоодеське районне бюро технічної інвентаризації» (далі Новоодеське РБТІ) від 30 листопада 2005 року право власності на вказаний майновий комплекс було перереєстровано знову за ВАТ «ОГК» на підставі рішення господарського суду Миколаївської області від 25 жовтня 2005 року по справі № 3/290/05 (а.с. 225).

Як на окремий обєкт майновий комплекс рішенням Новоодеського виконкому № 122 від 11 червня 2008 року ВАТ «ОГК» видано свідоцтво про право власності як на цілу частку ( а.с. 178-179).

На підставі нотаріально посвідченого договору від 20 червня 2008 року ВАТ «ОГК» продав вказаний майновий комплекс ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у сумісну часткову власність, а останні продали вказаний майновий комплекс також на підставі нотаріально посвідченого договору від 24 липня 2008 року ОСОБА_2 (а.с. 176, 16).

Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Між тим, з обставин справи слідує, що ТОВ «КР» продало ОСОБА_4, споруди, які входять до майнового комплексу, власником, яких є позивач, а саме прохідну та огорожу, відповідно до договору купівлі-продажу від 26 листопада 2003 року (а.с. 3).

Згідно з положеннями ст. ст. 131, 132 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час спірних правовідносин, складовою частиною речі є все те, що не може бути відділене від неї без пошкодження і істотного знецінення речі. При переході права на річ складові частини її не підлягають відділенню. Приналежністю є річ, призначена служити головній речі і звязана з нею спільним господарським призначенням.

До того ж, на час укладення наведеного договору діяли правові норми закону України «Про власність». Так положеннями ст. 13 вказаного закону визначені обєкти права приватної власності, до яких, крім інших також віднесені засоби виробництва та інше майно виробничого призначення.

Однак огорожа та споруда прохідної, яка фактично є продовженням та частиною огорожі, самі по собі не мають вказаних в наведеному законі властивостей, оскільки не мають самостійного господарського призначення, а є лише обслуговуючими обєктами в цілісному майновому комплексі і невідємною його частиною. Тому вказані обєкти не є самостійними обєктами права власності, а значить і не можуть бути предметом договору купівлі-продажу, оскільки таке суперечить наведеним нормам права.

7 вересня 2001 року ВАТ «КЗБМ» продав, а ОСОБА_4 купив 2/25 частки комплексу будівель та споруд, куди входить приміщення кафе-їдальні, розташовані в адмінбудівлі А-2. Даний договір зареєстровано на товарній біржі «Ріко-Альянс». Від імені підприємства, вказаний договір підписано його головним бухгалтером ОСОБА_11 (а.с. 5).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 29 ЦК України, в редакції 1963 року, ст. ст. 23, 47 Закону України «Про господарські товариства», в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин, юридична особа набуває права та обовязки через свої органи. Поточне управління товариством здійснює його виконавчий орган - правління, яке очолює посадова особа - голова правління.

Підставою підписання договору від імені підприємства зазначено доручення від 7 вересня 2001 року серія ЯАН № 085714, яке відповідає формі та вимогам наказу Мінстату України від 26 червня 1996 року № 192 і передбачає надання повноважень на отримання товарно-матеріальних цінностей, а не повноваження на відчуження нерухомого майна (а.с. 74).

Так, в тексті вказаного доручення не визначено обсяг повноважень особи якій воно видане, так як не зазначено який договір вона має право підписати, не вказано предмет договору, його ціна, та таке інше. Враховуючи наведене, районний суд зробив вірний висновок, що таке доручення не відповідає змісту ст. 62 ЦК України в редакції 63 року, а тому вказана угода від імені юридичної особи підписана неповноважною особою, в звязку з чим не відповідає вимогам наведеного закону.

Крім цього, відповідно до технічної документації Новоодеського РБТІ, на підставі вказаного договору купівлі-продажу від 7 вересня 2001 року, за відповідачем зареєстровано 2/25 частки майнового комплексу, куди в тому числі і включені приміщення № 12 та № 13 в адмінбудівлі А-2 (а.с. 247).

Однак, вказані приміщення, як видно зі змісту договору-купівлі продажу від 22 вересня 2003 року тим же власником були продані ВАТ «ОГК» в складі цілісного майнового комплексу (а.с. 64, 223). А в подальшому, як зазначалось вище, вказаний майновий комплекс, а значить і згадані приміщення було продано - спочатку ОСОБА_7 та ОСОБА_12, а потім 24 липня 2008 року позивачу ОСОБА_2

Наведене вказує на неправомірність набуття права власності на вказані приміщення за № № 12, 13 відповідачем ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 7 вересня 2001 року, оскільки вони не зазначені в предметі договору. До того ж, суд вірно вказав, на відсутність даних про сплату відповідачем вартості придбаної частки майна (кафе їдальні) за цим договором, оскільки надані відповідачем квитанції до прибуткового касового ордеру стосуються інших часток майна (а.с. 241, 318).

Причиною виникнення вказаних порушень, є в тому числі і не зазначення обсягу повноважень при здійсненні представницьких функцій під час підписання договору за дорученням, що в подальшому призвело до порушення права позивача як власника цілісного майнового комплексу.

Факт подальшого продажу ВАТ «КЗБМ» вказаних приміщень ВАТ «ОГК» свідчить про відсутність погодження власника оспорюваної угоди, що унеможливлює застосування положень ст. 63 ЦК України в редакції 1963 року.

Враховуючи наведене, районний суд дійшов обґрунтованого висновку що оспорювані договори купівлі-продажу від 7 вересня 2001 року та від 26 листопада 2003 року частин майнового комплексу, як не відповідаючи наведеним вимогам закону, на підставі ст. 48 ЦК України, в редакції 1963 року, підлягають визнанню недійсними.

Вірними також є висновки суду стосовно того, що строки позовної давності позивачем не пропущені, оскільки їх слід обчислювати з того, часу коли особа дізналася про своє порушене право.

Між тим, вирішуючи питання щодо покладення зобовязань на відповідача щодо приведення прохідної та огорожі в попередній стан та знесення збудованих нових обєктів, суд не звернув уваги на те, що їх будівництво вчинено з дозволу компетентних органів, тому підстав для їх знесення немає. За таких обставин, рішення в цій частині, на підставі п. 2 ст. 309 ЦПК України, слід змінити, зазначивши про покладення обовязку відповідача привести прохідну та огорожу в попередній стан шляхом їх відновлення, виходячи з вимог, щодо можливості їх використання за призначенням.

Доводи апеляційної скарги про те, що в звязку з виключенням з реєстру юридичних осіб ВАТ «КЗБМ» та ТОВ «КР», які є сторонами в оспорюваних договорах купівлі-продажу, а тому і мають бути відповідачами, провадження по даній справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, не можна прийняти до уваги, оскільки крім вказаних юридичних осіб відповідачів, по даній справі є інший відповідач сторона по оспорюваних договорах ОСОБА_4

Доводи апелянта стосовно, дослідження судом інших обставин спору в рішенні суду, не спростовують наведені висновки.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 13 травня 2010 року в частині покладення зобовязання на ОСОБА_4 привести прохідну та камяну огорожу в той стан, в якому вони були до будівництва на їх місці пункту технічного обслуговування автомобілів, шляхом знесення двох гаражних боксів, які були прибудовані до прохідної, будівлі складу, інших прибудов та відновити огорожу та знесення гаражних боксів, які були прибудовані до прохідної, будівлі складу, інших прибудов змінити. Зобовязати ОСОБА_4 привести прохідну та огорожу в попередній стан, шляхом їх відновлення.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржене в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили, тобто з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: