Апеляційний суд Житомирської області
15 листопада 2010 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого Микитюк О.Ю.
суддів Старовойта Г.С., Косигіної Л.М.
при секретарі Сапінській Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ „Благо-Інвест про визнання договору недійсним, повернення коштів, відшкодування моральної шкоди
за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 24 вересня 2010 року,
Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 24 вересня 2010 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права. Зазначає, що він помилявся щодо предмету угоди, прав та обовязків сторін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 13 лютого 2009 року ТОВ „Благо-Інвест (адміністратор) уклало з ОСОБА_1 (учасником) договір №001225 (з додатками №1 і №2, які є невідємною частин договору), за умовами якого зобовязалось вчинити від імені та за рахунок учасника певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару вартістю 125000грн. (а.с.7,8). 17 лютого 2009 року між тими ж сторонами був укладений договір № 001828 (з додатками №1 і №2, які є невідємною частин договору) щодо придбання товару вартістю 100000грн.(а.с.9,10).

Відповідно до ст.2 договорів №001225, №0018128 учасник зобовязується сплатити реєстраційний платіж у день підписання договору, а адміністративний платіж не пізніше 15 днів з моменту отримання дозволу. Не пізніше 15 дня числа кожного місяця учасник зобовязаний сплачувати загальний платіж, який включає в себе чистий внесок та адміністративні витрати. Після отримання дозволу(який надається за результатами асигнаційного заходу) учасник зобовязаний підписати додаток №3 до договору і укласти з адміністратором договір позики.(а.с.7-10,52 -55).

Згідно наданих позивачем копій квитанцій він 13.02.2009 року сплатив реєстраційний внесок 7500 грн. за договором №001225, 11.03.2009 року за цим же договором сплатив чистий внесок 1041грн.57 коп. і адміністративні витрати 262 грн.50 коп., 16.04.2009 року за цим же договором сплатив чистий внесок 1041грн.57 коп. і адміністративні витрати 262 грн.50 коп., 11.03.2009 року сплатив за договором № 001828 чистий внесок 833грн.33коп. і адміністративні витрати 210 грн.(а.с.14-17).

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін.

Як розяснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення право чину. Ознакою обману є умисел у діях однієї з сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п.20). Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення (п.19).

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Позивач не надав доказів на підтвердження навмисного введення його в оману відповідачем та на підтвердження того, що він помилявся щодо природи правочину, прав та обовязків сторін.

ОСОБА_1 не скористався наданим п.8.1 додатку №2 до договорів правом розірвати договори протягом 7 днів з моменту підписання та повернути сплачені кошти.

Пунктом 8.3 додатку №2 передбачено, що договір вважається розірваним на вимогу адміністратора в односторонньому порядку з першого числа місяця, в якому виникла заборгованість, що не суперечить ч.1 ст.651 ЦК України. Отже, договір від 13 лютого 2009 року розірвано 01.06.2009 року, а договір від 17 лютого 2009 року 01 травня 2009 року. Згідно п.8.2 додатку у випадку розірвання договору реєстраційний платіж та адміністративні витрати учаснику не повертаються. Чисті внески повертаються протягом 30 банківських днів від дня закриття групи, до якої належить учасник. За повідомленням відповідача група 103, в якій зареєстрований ОСОБА_1, не закрита.

За таких обставин вимоги ОСОБА_1 є безпідставним, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в позові в повному обсязі.

Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 314, 315, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Залишити без змін рішення Богунського районного суду м.Житомира від 24 вересня 2010 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: Судді: