АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № Суддя доповідач Ситнік О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2010 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді Овсяннікової А Г

Суддів Ситнік О.М., Сащенка І.С.

За участі секретаря Москаленко Е.А.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: приватні нотаріу си Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання поважною причину пропуску строку, визнання договорів купівлі -продажу недійсними та визнання переважного права купівлі частки у спільній частковій власності та переведення прав покупця

За апеляційною скаргою ОСОБА_1

На рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2010 року, -

ВСТАНОВИЛА:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 у якій вона вказувала, що є власником квартири №АДРЕСА_1, Квартира знаходиться у будинку готельного типу. Підсобні приміщення перебувають у спільній частковій власності та загальному користуванню із власниками інших квартир, у тому числі і квартири №8. У 2008 році вона дізналася, що власниця квартири №8 ОСОБА_2, не довівши до відома її. як співвласниці, про намір продати квартиру, на підставі договору від 10.11.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7 продала належну квартиру ОСОБА_3, яка у свою чергу, 15 червня 2001 року продала вказану квартиру' №8 по вулиці Римарській, 7 у м. Харкові. Ку ниці ОСОБА_8, що строк позовної давності вона пропустила за поважної причини, просила визнати угоди недійсними та поновити її право як співвласника на пріоритетне придбання спірної квартири..

Відповідачі проти позову заперечу вали. ОСОБА_8, що квартира №АДРЕСА_2 не є об'єктом права спільної часткової власності.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2010 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись із висновками суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну' скаргу у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її вимог, оскільки вважала, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права щодо визначення поняття спільної часткової власності, невірно застосовано ст. 372 ЦК України від 2003 року та не взято до уваги, що ОСОБА_4 ніколи не мешкав у спірній квартирі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися, вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено і сторонами не оскаржується, що ОСОБА_1 є власницею квартири №АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі- продажу від 7 травня 1999 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори. За договором купівлі-продажу квартира складається з двох жилих кімнат житловою площею 29,5 кв.м. та загальною площею 42,3 кв.м., корисною площею 42,3 кв.м. (.а.с. 13). Вказівки про те, що вказана квартира є частиною іншого приміщення договір ку купівлі-продажу не містить.

9 листопада 2000 року ОСОБА_2, яка діяла від свого імені та від імені дітей: ОСОБА_9 та ОСОБА_2 Н А. продала ОСОБА_10 квартиру №8 у будинку готельного типу по вулиці Римарській, 7 у м. Харкові. Договір посвідчено приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 За договором квартира складається з однієї жилої кімнати площею 21,7 кв.м. та загальною площею 29,2 кв.м. Вказівок на те, що вказана квартира перебуває у спільній частковій власності договір не містить.(а.с. 15).

ОСОБА_3 продала квартиру №8 у будинку готельного типу по вул. Римарській. 7 у м.Харкові ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 15 червня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 За договором квартира складається з однієї жилої кімнати площею 21.7 кв.м. та загальною площею 29.2 кв.м Вказівок на те, що вказана квартира перебуває у спільній частковій власності договір не містить, (а с. 14).

Правовідносини між сторонами виникли за дії ЦК України від 1963 року, тому суд першої

інстанції обґрунтовано послався саме на норми матеріального права, які були чинними на час спірних правовідносин. Посилання на норми ЦК України від 2003 року не є .скільки правовідносини, які виникли до набрання чинності вказаним законом, норми цього ЦК не регулюють.

Посилання особи, яка подала апеляційну скаргу, на неправильне застосування судом норм матеріального права не знайшло свого підтвердження. Відповідно до ст. 2 закону України „Про власність яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, слід враховувати, що право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпоряджання майном Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими.

За ст. 4 названого закону Власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. За ст. 15 закону наймач жилого приміщення в будинку державного чи ого житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій родавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом, відповідно до ст. 2 закону України Про приватизацію державного житлового фонду до приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

наданих договорів купівлі-продажу вбачається, що обєктом договорів була однокімнатна а №8 по вулиці Римарській. 7 у м. Харкові, яка належала на праві спільної власності овій Я.В., ОСОБА_9 та ОСОБА_2 Н А. відповідно до свідоцтва про право власності на виданого центром приватизації державного житлового фонду Харківської міської ради 199 року. Однак, жодним із договорів не передбачалося, що вказана квартира №8 належить ОСОБА_11, ОСОБА_9І та ОСОБА_12 іншим особам на праві спільної дольової ;ті. Матеріали справи не містять і інших доказів з цього приводу.

Аналізуючи встановлені у справі обставини та вказані вимоги закону, суд першої інстанції, і правильного висновку про те, що квартира №8 не є об'єктом права спільної часткової юті. Оскільки ОСОБА_1 не була співвласником спірної квартири, то відсутні правові ви для задоволення її позову. Посилання ОСОБА_1 на не проживання ОСОБА_4 у й квартирі не тягне за собою правових наслідків, оскільки власник на свій розсуд здійснює право власності, одним із складових якого є право користування майном, що не тягне за ) наслідком позбавлення права власності.

Висновки суду першої інстанції відповідають установленим у справі обставинам, рішення ієно з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303. 304. п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів. -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з момент її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: