Єдиний унікальний номер 2-2401/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2010 року. м.Чернівці

Першотравневий районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді - Скуляка І.А.,

при секретарі - Ботнар Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та договору поруки, -

ВСТАВНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до АКІБ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №0 від 27.02.2007 року та договору поруки №48536 від 27.02.2007 року. В позовній заяві посилалися на те, що, що 27 лютого 2007 року між ОСОБА_3 та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого банк зобов'язався надати кредит позивачу у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту поновлювальної кредитної лінії в розмірі 59000,00 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язання за даним договором між відповідачем та. ОСОБА_2 було укладено договору поруки №99038 від 27.02.2007 року.

На думку позивачів вищевказані договори укладені в порушенням вимог Закону України « Про захист прав споживачів» та Закону України « Про банки та банківську діяльність», а тому в зв'язку з вищевикладеним просять визнати договори споживчого кредиту №0 від 27.02.2007 року та договір поруки №99038 від 27.02.2007 року недійсними.

Суд вислухавши пояснення представника позивачів який позов підтримав з причин викладених в позовній заяві, пояснення представника відповідача який заперечував щодо задоволення позову з причин правильності укладення вищевказаних договорів, вивчивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов є безпідставний та такий, що не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Так судом встановлено, і це не оспорювалося учасниками процесу, що дійсно 27 лютого 2007 р. між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 /а.с. 5-14/, а також для забезпечення виконання даного договору було укладено договір поруки №99038 від 27.02.2007р. /а.с.15-16/. Як встановлено в судовому засіданні на час укладення вищевказаних договорів волевиявлення всіх учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, про що свідчать їх письмові підписи на вказаних договорах.

Під час укладання кредитного договору, сторони чітко розуміли, що курсові коливання гривні можуть настати, але позивач обрав валютою кредитування саме долари США та взяв на себе зобов'язання повернути кредит в іноземній валюті. Тому твердження представника

Позивача щодо невідповідності умов кредитного договору законодавству України є цілком безпідставними та такими, що не ґрунтуються на діючому законодавстві України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання представника позивача на те, що кредитний договір є несправедливим, не є підставою звільнення від виконання зобов'язань або відповідальності за їх порушення, оскільки позивач сам уклав кредитний договір з відповідачем на підставі вільного волевиявлення, і ставлячи підпис, вважав його справедливим.

Тобто, при підписанні кредитного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договори містять всі передбачені чинним, законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність їх умов вимогам законодавства, на що позивач посилається у своїй позовній заяві.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

Крім того договір поруки договір поруки №99038 від 27.02.2007 року був укладений відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням усіх положень ЦК України, додержання яких є необхідними для чинності правочину.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Під час укладання договору поруки, поручитель був ознайомлений в повному обсязі з умовами як кредитного договору, так і договору поруки, в тому числі і з інформацією про умови кредитування і забезпечення договору та затвердив згоду на укладення договору своїм підписом.

Твердження представника позивача про те, що ОСОБА_2, при підписанні договору поруки не була юридично усвідомлена про його наслідки, не може бути прийнята судом до уваги, оскільки сам позивачка, будучи дієздатною особою, укладала договір поруки добровільно та на відомих йому умовах.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню, оскільки кредитний договір та договір поруки укладений позивачами на підставі вільного волевиявлення, з усвідомленням правових наслідків його невиконання, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 317, 319, 368, 369, 523,553, ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 203,208,209, 212, 213, 215, 553, 554 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та договору поруки відмовити в повному об'ємі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці ОСОБА_4