Комінтернівський районний суд м.Харкова
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2010 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Боговського Д. Є.

при секретарі - Овчинніковій Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири, визначення порядку користування квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири, визначення порядку користування квартирою № 44 будинку № 129 по вул. Ньютона у м. Харкові, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним.

Згідно свідоцтва про право власності від 12.02.2004 року, виданого Комінтернівською районною радою м. Харкова власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2.

Вказана квартира була придбана сторонами в період шлюбу в ЖБК імені Шевченка (зараз Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку ім. Шевченка).

Просив визнати за позивачем право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 та визначити порядок користування вказаною квартирою, виділити в користування позивачу кімнату площею 10,3 м2 .

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Відповідач та її представник адвокат ОСОБА_4 проти позову заперечували, просили в задоволенні позовних вимог відмовити, обґрунтовуючи свої заперечення наступним.

Сторони перебували у шлюбі з 1966 по 1998 рік. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.10.1998 року шлюб розірвано. Розірвання шлюбу зареєстровано у відділу РАГСу Комінтернівського районного управління юстиції в м. Харкові 27 листопада 2001 року.

В період шлюбу сторони разом з двома їхніми дітьми: Вікторією, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживали в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Зазначена квартира отримана у будинку ЖБК імені Шевченка (ОСББ ім. Шевченка) ОСОБА_2, як членом цього кооперативу. У зв'язку із повною сплатою пайового і внеску у 1982 році ця квартира опинилась у спільній сумісній власності сторін.

Після розірвання судом шлюбу у 1998 році на підставі досягнутої з позивачем згоди про спосіб поділу спільного майна зазначена квартира увійшла до складу частки розподіленого майна відповідача, а до складу частки майна позивача увійшло усе інше цінне майно, набуте за час шлюбу, а саме: земельна ділянка площею 15 соток, розташована за адресою: м. Харків, вул. Шкільна, 6; автомобіль ВАЗ-21063, державний номер НОМЕР_1; гараж, що збудований на автостоянці № З Харківської обласної організації ВСА за адресою: м. Харків, вул. Ньютона, 130; а також частина меблів та деякі інші речі, що входили до складу майна, що належало сторонам на праві спільної сумісної власності. На виконання досягнутої між відповідачем та позивачем угоди останній забрав Залежні йому після поділу майна речі, а також документи на земельну ділянку, автомобіль і гараж.

В подальшому відповідач не тільки самостійно володів та користувався цим майном, але й без будь-якого погодження із відповідачем розпоряджався їм, зокрема, у 2003 році здійснив відчуження казаної земельної ділянки ОСОБА_5.

Позивач добровільно виїхав з квартири на інше постійне місце проживання, вивіз із собою речі, що увійшли до складу його частки поділеного майна, і протягом тривалого строку не вживав спроб переглянути умови домовленості щодо розподілу майна, що було об'єктом права спільної сумісної власності, та вселитися до спірної квартири.

Також зазначала, що після розірвання шлюбу з позивачем і розподілу між сторонами в натурі майна, що було обєктом права спільної сумісної власності, відповідач стала одноособовим власником квартири АДРЕСА_1. У 2004 року відповідач оформила право приватної власності на цю квартиру, що засвідчено Свідоцтвом про право власності від 12.02.2004 року, виданим Комінтернівською районною радою м. Харкова на підставі рішення виконкому від 20.01.2004 року.

Також в судовому засіданні відповідач та її представник заявили, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення з позовом до суду, посилаючись на наступне.

Після розірвання шлюбу позивач звільнив спірну квартиру та став проживати спочатку у будинку № 68 по вул. Фельдшерській в м. Харкові, частину якого отримав у спадщину, а після цього - за адресою: АДРЕСА_2, у квартирі, що належала його матері ОСОБА_6

Відповідно до ч. З ст. 29 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР, для вимоги про поділ майна, яке було спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлювався трирічний строк позовної давності, позивач міг заявити позов до ОСОБА_2 у разі незгоди з тим, як було розподілено між ними спільно нажите майно, протягом саме такого строку.

Вважали, що перебіг цього строку, відповідно до ст.ст. 44 та 180 КпШС УРСР, почався з дня припинення їхнього шлюбу, а саме: з дня реєстрації їхнього розлучення в органах реєстрації актів громадського стану за заявою будь-кого з подружжя. За заявою ОСОБА_2 розірвання шлюбу зареєстровано у відділу РАГСу Комінтернівського районного управління юстиції в м. Харкові 27 листопада 2001 р., про що вона отримала Свідоцтво про розірвання шлюбу № 1-ВЛ № 173851.

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири та про встановлення порядку користування цією квартирою 14 квітня 2006 року. Через повторнунеявку у судове засідання ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2007 |року його позов залишено без розгляду.

Згідно зі ст. 265 ЦК України, у зв'язку з залишенням позову без розгляду перебіг позовної давності у цьому разі не зупиняється.

Повторно з аналогічним позовом до ОСОБА_2 позивач звернувся лише 08 липня 2009 року, тобто більше ніж через три роки після свого першого звернення до суду з аналогічним позовом.

На підставі викладеного просили в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні в справі письмові докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що спірною є квартира АДРЕСА_3. Вказана квартира отримана у будинку ЖБК імені Шевченка (ОСББ ім. Шевченка) ОСОБА_2, як членом цього кооперативу. У зв'язку із повною сплатою пайового внеску у 1982 році ця квартира опинилась у спільній сумісній власності сторін.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.10.1998 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с 57).

Розірвання шлюбу зареєстровано у відділу РАГСу Комінтернівського районного управління юстиції в м. Харкові 27 листопада 2001 року (а.с. 37).

Згідно свідоцтва про право власності від 12.02.2004 року, виданого Комінтернівською районною радою м. Харкова, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (а.с. 6-8,10, 36).

ОСОБА_1 звертався з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири та про встановлення порядку користування цією квартирою, але ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.12.2007 року позов залишений без розгляду на підставі п.3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України в звязку з повторною неявкою позивача.

В судовому засіданні представник позивача вважала, що строк позовної давності пропущений не був, тому що позивач дізнався про порушення його права власності на частинув спільному майні подружжя тільки в 2006 році, за декілька місяців до подачі ним першого позову.

Також зазначала, що позивач не був належним чином повідомлений про час розгляду справи, повісток не отримував, а тому його позов залишений без розгляду безпідставно.

Однак з такою позицією погодитися не можна, оскільки позивач не оскаржував з підстав його неналежного повідомлення про судові засідання ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.12.2007 року про залишення позову без розгляду. Навпаки, відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦПК України 08.07.2009 року позивачем був поданий до суду такий же самий позов.

Відповідно до ч.1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу строку позовної давності.

Згідно ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Відповідач отримала свідоцтво про право власності на спірну квартиру 12.02.2004 року. Право власності зареєстровано в КП «Харківське міське БТІ» 11.03.2004 року, (а.с.35).

Тобто, позивач міг дізнатися про порушення свого права власності саме з дати реєстрації |за відповідачем права власності на спірне майно.

Доказів того, що позивач дізнався про порушення його права власності на частку спірної квартири лише в 2006 році, суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності.

Клопотання про поновлення строку позовної давності позивач та його представник не заявили. Поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем не наведено та судом не встановлено.

Відповідно до ст.. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. І65, 267 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя - Д.Є. Боговський