Бердянський міськрайонний суд Запорізької області
Справа 2-2216
Рішення

Іменем України

7 травня 2010 року Бердянський міськрайонний суд

У складі: головуючого - судді Троценко Т. А.

При секретарі: Корнієнко М. Е.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, редакції суспільно - політичної газети „Південна зоря" про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому вказав, що у січневому випуску газети "Південна зоря" від 14.01.2010 року під назвою "Воровство или нет ? Вот в чем вопрос " була опублікована стаття, де її автор ОСОБА_2, свідомо спаплюживши інформацію, розповів читачам про схему придбання ОСОБА_1, користуючись своїм службовим становищем, автомобіля марки AUDI Q 7 в обмін на земельну ділянку територіальної громади м. Бердянськ . У своїй статті ОСОБА_2, не повідомляючи про джерело, надає неправдиві та суперечливі свідчення про те, як підприємство, придбавши у оренду земельну ділянку під будівництво торгівельного комплексу "Екватор", перерахувало суму в розмірі 100 000 (сто тисяч ) доларів США не на інвестиційний рахунок міста , а якомусь з бердянських підприємців, який на ці засоби придбав вищезазначений автомобіль та передав його в оренду Бердянському виконавчому комітету. Наприкінці статті автор звинувачує його у привласненні майна місцевої громади , а саме автомобілю марки AUDI Q 7 держ. ном. АР 00 52 ОР

2 лютого 2010 року під стінами міськвиконкому м. Бердянська на площі 1-ї Бердянської ради відповідач зібрав мітинг з використанням плакатів та транспарантів з гаслами : "ОСОБА_1 пора вернуть городу ОСОБА_3 Q 7". Мітингувальники були доставлені на місце події транспортними засобами, на яких були закріпленні прапори з тими ж гаслами. По закінчені акції транспортна колона вирушила містом, не знявши прапорів з гаслами.

Інформація, наведена у статті, та мітинг, проведений 2 лютого 2010 року під стінами міськвиконкому Бердянська, мають форму звинувачень щодо використання їм свого службового становища під час перебування на посаді міського голови м. Бердянська.

Підтвердженням цього також є, зокрема, наступна вибірка зі статті дослівно на мові оригіналу (російська мова) : "Таким простым способом дорогой и престижный автомобиль перешел из собственности территориальной громады Бердянска в личное пользование народного депутата ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_1. В итоге у громады Бердянска наглым образом были отобраны инвестиции на сумму 100 тысяч долларов , а это ни много ни мало да по тем временам более полумиллиона гривен в пользу одного(!) человека ".

Розповсюджена редакцією суспільно - політичної газети "Південна зоря " та гр. ОСОБА_2 інформація є недостовірною , її поширення ганьбить його честь , гідність та ділову репутацію .

Неправдива інформація є негативною, і внаслідок поширення її через опублікування в газеті стала відома невизначеному колу людей .

Застосовуючи обман , відповідачі свідомо намагалися переконати значну кількість громадян в корисливих , меркантильних мотивах його діяльності, зокрема в тому, що він, начебто, забажавши їздити на "престижном автомобиле", використав гроші громади, своє службове становище та недоторканність народного депутата України для здійснення схеми, за якою вказаний автомобіль стає його сімейною машиною. За своїм змістом інформація у вищезазначеній статті носить ганьбливий і принизливий характер, і є не тільки оціночним судженням автора про його діяльність, а й фактичним твердженням про порушеня ним норм суспільної моралі та діючого в Україні законодавства.

Ганьбливі та принизливі не тільки назва статті "Воровство или нет ? Вот в чем вопрос", в якій автор "начебто тільки натякає чи дає привід читачеві замислитись над питанням", а і весь зміст статті, де її автор фактичними твердженнями звинувачує його в крадіжці власності громади міста Бердянська, що видно, зокрема з таких висловлювань автора , як "научились воровать не нарушая закон ", " в итоге у громады Бердянска наглым образом были отобраны инвестиции на сумму 100 тис. долларов...".

Поряд с цим відповідачі намагаються створити , негативне враження про його діяльність як народного депутата Верховної ОСОБА_4 України від Блоку Літвина , що видно зі слів : "... или для Блока Литвина законы не писаны ?" .

Негативні наслідки, спричинені вищезазначеними діями відповідачів , усвідомлені і сплановані ними , збільшуються через наступні фактори :

- особливістю його ділової репутації є те , що він являється публічним політиком, народним депутатом Верховної ОСОБА_4 України від Блоку Літвина, з 2007 року є заступником голови комітету з питань будівництва, містобудування і житлово-комунального господарства та регіональної політики Верховної ОСОБА_4 України.

Гідність і ділова репутація політика і державного діяча мають дуже велике значення як для ефективного здійснення ним обов'язків виборної посади чи посадової особи в органах влади, так і для обрання на таку виборну посаду в органах влади.

Він є членом і співзасновником громадської організації "Блок ОСОБА_1 - Відродження Бердянська", тому очевидно, що відомості наведені та поширені у статті, є компрометуючими для його діяльність у цій громадськії організації.

Блок Литвина , український парламент і усі вищі органи влади в Україні зараз переживають період протистояння і політичної кризи, який висуває особливі вимоги до ділової репутації політиків і державних діячів та її суспільної оцінки - неухильного додержання приписів чинного законодавства.

Поширена недостовірна інформація несправедливо та безпідставно звинувачує його у вдаванні до корисливих негативних дій, внаслідок цього йому було спричинено значну моральну шкоду - втрати немайнового характеру через приниження його честі, гідності та ділової репутації , як публічного політика і державного діяча, що привело до ускладнення його подальшого активного громадсько - політичного життя , ускладнення його стосунків з Народною Партією від якої Позивача було обрано до парламенту у складі Блока Литвина, ускладнення його стосунків з виборцями , що негативно сприймають нібито вчинені Позивачем дії і поширену інформацію, про яку йдеться у зазначеній статті.

Просить зобов'язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію, зобов'язати ОСОБА_2 виплатити в якості відшкодування моральної шкоди 100 000 грн., принести вибачення у засобах масової інформації - на першій полосі газети південна зоря", вилучити та знищити тираж газети „Південна зоря" від 14. 01. 2010 року № 4 (16559).

В подальшому неодноразово уточнював і доповнював позов, в яких просить визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права, ганьблять честь, гідність і ділову репутацію відомості, опубліковані в газеті „ПЗ № 4 від 14. 01. 2010 року.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала в повному обсязі пояснила, що ОСОБА_1 не влаштовує та форму спростування, яка була здійснена ОСОБА_2 в № 45 газети „ПЗ від 22. 04. 2010 року, оскільки в ній не вбачається, що автор дійсно спростовує інформацію про вигаданий ним зв"язок недоотриманими містом 100 000 доларів США та появою в користуванні ОСОБА_1 автомобіля „Ауді". Крім того, в спростуванні було зазначено, що ОСОБА_2 були допущені „некоторые неточности высказываний", хоча це є по своїй суті наклепом і неправдивою інформацією, якою він продовжував маніпулювати.

Представник відповідача- Кікотя С. Л. адвокат за ордером ОСОБА_7 позовні вимоги не визнав і пояснив, що в позові необхідно відмовити на тій підставі, що спростування вже опубліковане в № 45 газети „Південна зоря" від 22. 04. 2010 року.

ОСОБА_2 була спростована інформація, яка являлась недостовірною, вся інша інформація відповідала дійсності, а сама публікація спростування вже повною мірою відновила громадянські права позивача.

Крім того, межі допустимої критики щодо народного детутата набагато ширші, ніж інших осіб, а також позивачем не надано жодного доказу отримання моральної шкоди, а сам факт появи статті не є підставою для її стягнення.

Представники відповідачів - редакції суспільно - політичної газети „Південна зоря" за довіреностями ОСОБА_8 і ОСОБА_3 позов не визнали і пояснили, що редакція газети діє в межах правового поля, що виражається в тому, що газета надає шпальти для публікації різних висловлювань будь - якої особи, і редакція не несе відповідальність за правдивість викладеної інформації, про що є спеціальне зазначення в кожному номері.

ОСОБА_2 здійснив оплату, і газета опублікувала ту інформацію, яку він виклав в своїх статті, він мав право висловлювати свою точку зору щодо діяльності представника влади і місцевого самоврядування.

Редакція не порушила Закон України „Про друковані засоби масової інформації, а тому немає підстав для притягнення її до цивільної відповідальності.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 14. 01. 2010 року редакція Бердянської суспільно- політичної газети „Південна зоря" в № 4 (16559) опублікувала статтю помічника - консультанта народного депутата ОСОБА_9 ОСОБА_2 під назвою "Воровство или нет ? Вот в чем вопрос ", в якій автор підняв питання про те, що будучи Бердянським міським головою, ОСОБА_1, придбав престижний автомобіль НОМЕР_1 за такою схемою: фірма отримала від Бердянської міської ради в довготермінову оренду велику земельну ділянку для будівництва торгівельного центру „Екватор". Взамін цього фірма перерахувала суму 100 тисяч американських доларів не місту на спеціальний інвестиційний рахунок, а бердянському підприємцю, який придбав цей автомобіль, і передав його за договором оренди № 26 від 29. 05. 2007 року Бердянському виконкому. Восени 2007 року, будучи обраним у ОСОБА_4 України, ОСОБА_1, використовуючи своє службове становище, і недоторканість як народного депутата, розриває договір оренди автомобілю, і використовує його як особистий сімейний автомобіль.

Вважаючи інформацію недостовірною, ганьбливою і такою, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію, ОСОБА_1 звернувся за судовим захистом.

В ході слухання справи позивачем були надані, зокрема, рішення Бердянської міської ради № 23 від 25. 01. 2007 року про погодження місця розташування і надання дозволу ТОВ „Торгівельний центр „Берег" на розроблення проекту відведення земельної ділянки; № 22 від 28. 02. 2007 року про затвердження проекту відведення земельної ділянки і передачу в догострокову оренду ТОВ „Торгівельний центр „Берег" земельну ділянку площею 4,0 га, розташовану на перехресті пр. Пролетарського і вул. Піонерської, для будівництва громадсько- торговельного - розважального комплексу, строком до 01. 02. 2056 року.

Надано також договір про інвестиції № 102 від 26 грудня 2006 року між Бердянською міською радою і ТОВ „Торгівельний центр „Берег", де в п. 2 зазначені розрахункові рахунки і сума інвестиції - 1 750 000 грн., а також платіжні доручення на суму 1325000 грн. і 425000 грн. в якості інвестиційного внеску ТОВ „ТЦ"Берег" на розвиток інфраструктури міста згідно з п. 2.1 Договору про інвестиції.

Згідно договору оренди транспортного засобу від 29 травня 2007 року автомобіль AUDI Q 7 передано в оренду Бердянському міськвиконкому строком до 31 грудня 2007 року.

У зв"язку із наданими доказами 22 квітня 2010 року № 45 газети „Південна зоря" ОСОБА_2 під рубрикою „спростування" - на російській мові «опровержение» надруковав статтю під такою ж назвою, що і в січневому випуску „ПЗ" "Воровство или нет ? Вот в чем вопрос ", де зазначив, що «допустил неточности высказываний» в попередній статті, торгівельний центр „Екватор" не здійснював перерахування грошових коштів бердянському підприємцю, автомобіль не знаходився у власності територіальної громади м. Бердянська і не був ним привласнений, а на момент публікації знаходився у користуванні ОСОБА_1 на правових підставах.

Вважаючи спростування неналежним, позивач просить зобов"язати відповідачів здійснити спростування недостовірної інформації таким чином- спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщене під заголовком „Спростування", обсяг спростування повинен бути не меншим за обсяг спростовуваної статті, надрукований на тому ж місці шпальти, де містилась стаття, яка спростовується, та вийти тиражем не меншим за спростовуваний матеріал і не пізніше 10 діб після вступу в силу відповідного рішення суду.

Стаття 297 ЦК України передбачає,що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутись до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною вважається інформація , в якій стверджується про порушення особою, зокрема , норм чинного законодавства, вчинення будь - яких інших дій (наприклад , порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття , неетична поведінка в особистому , суспільному чи політичному житті тощо) і яка на думку позивача , порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У п. 4 Пленуму Верховного суду України № 1 від 27 лютого 2009 року „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що, зокрема , під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи , як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих , яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло , а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її діяльності при виконанні нею трудових , службових , громадських чи інших обов'язків.

Не визнаючи позов, ОСОБА_2 посилався на такі підстави: у січневому випуску „Південної зорі" він не наводив недостовірну інформацію, а виклав свою думку, своє бачення ситуації, яка склалася навколо автомобілю AUDI Q 7, виклавши це під рубрикою по - російські „мнение»; 22. 04. 2010 року він вже спростував недостовірно викладену ним інформацію, тому підстав для подальшого спростування немає.

Пункт 15 Пленуму ВСУ № 1 визначає, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності ( неповні або перекручені).

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Аналізуючи позицію відповідача, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2, використовуючи висловлювання в статті від 22. 04. 2010 року - «допустил неточности высказываний» на адресу колишнього мера м. Бердянська ОСОБА_1, фактично визнав той факт, що його публікація в січневому випуску була викладенням неправдивої, негативної інформації. Про це також свідчать пояснення його представника в ході судового засідання, який визнавав, що негативну і неправдиву інформацію було спростовано, а інша інформація являлась достовірною.

Вважати статтю в січневому номері критикою на адресою народного депутата, на що посилався ОСОБА_2, на думку суду, не можна, оскільки в статті не критикувались якісь конкретні дії ОСОБА_1 на посаді міського голови, а викладалась певна інформації в формі ствердження і надання цьому певних доказів у вигляді номеру та дати договору оренди автомобілю, визначення назви фірми, яка укладала договір оренди земельної ділянки, тощо, і ця інформація сприймалась як така, що дійсно мала місце, не дивлячись на те, що публікувалась під рубрикою „думка".

Таким чином, недостовірною являлась інформація стосовно схеми придбання позивачем автомобілю НОМЕР_1, цю обставину конре-тизувала в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6, а представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_7 визнав факт опублікування недостовірної інформації, тому суд вважає, що цей факт не потребує спеціального визнання, оскільки встановлювати очевидні факти немає потреби.

Пояснення ОСОБА_2 стосовно того, що спростування вже відбулось, тому на цій підставі в позові повинно бути відмовлено, спростовується п. 1 ч. 8 ст. 37 Закону України „Про друковані засоби масової інформації ( пресу) в Україні", яка визначає, що редакція може відмовити в публікації спростування, якщо спростування стосується відомостей, які нею вже спростовано.

Проте суд не може погодитись з такою позицією, оскільки за змістом цієї статті редакція вправі, а не зобов"язана відмовити в спростуванні, і це стосується відносин між громадянином, юридичною особою і державним органом і їх законних представників і редакції засобу масової інформації, де редакція діє на свій розсуд, і це не стосується випадків звернення до суду за захистом свого права у вигляді зобов"язання здійснити спростування в засобах масової інформації.

Згідно до п. 25 Постанови ПВСУ № 1 спростування має здійснюватись у такий саме спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. Крім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд відповідно до вимог ст. 37 Закону України „Про пресу" та положень іншого відповідного законодавства може зобов"язати редакцію (видавництво) опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення: у газеті - не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили.

За таких вимог закону суд не задовольняє вимоги позивача про обсяг спростування, тираж публікації і визначення терміну - 10 діб після вступу в закону силу рішення суду, оскільки вони не відповідають законодавству, що регулює способи захисту честі і гідності.

В первинному поданому позові ОСОБА_1 просив зобов'язати ОСОБА_2 принести вибачення у засобах масової інформації. Проте неможливо примусити особу робити те, що він робити не зобов'язаний, такий спосіб захисту не передбачений законодавчо, тому в цій частині необхідно відмовити. Згідно до п. 26 Постанови ПВСУ № 1 суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у ст. 16,227 ЦК України.

Також не грунтуються на законі вимоги про вилучення та знищення тиражу газети „Південна зоря" від 14. 01. 2010 року, тому вони задоволенню не підлягають.

В якості одного із способів захисту свого права ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану йому, як народному депутату Верховної ОСОБА_4 України від Блоку Литвина, в сумі 100 000 грн. При цьому зазначив, що постраждала його ділова репутація політика і публічної людини, він також є заступником голови комітету з питань будівництва, містобудування і житлово- комунального господарства і регіональної політики Верховної ОСОБА_4 України, членом і співзасновником громадської організації „Блок Баранова- Відродження Бердянська", тому ці відомості є компроментуючими для його політичної діяльності.

Згідно до п. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Стаття 299 ЦК України визначає, що особа має право на недоторканість своєї ділової репутації, і може звернутись до суду з позовом про її захист.

Право особи на гідність визначається як особисте немайнове право фізичної особи на власну цінність як особистості, право на усвідомлення цієї цінності та усвідомлення значимості себе як особи, що відіграє певну соціальну роль у суцільному житті.

Право на честь - це право на об"єктивну, повну та своєчасну оцінку особистості та її діянь (поведінки) по дотриманню морально- етичних та правових норм з боку суспільства, певної соціальної групи та окремих громадян, а також право право на формування цієї оцінки та користування нею.

Ділова репутація полягає в усталеній оцінці фізичної особи, шо грунтується на наявній інформації, про її позитивні та негативні сусапільно значимі віяння, як правило, в певній сфері (професійній, підприємницькій, службовій і т. д.), що відома оточуючим і в силу цього відображена у суспільній свідомості як думка про особу з точки зору моралі.

Виходячи з таких понять, суд приходить до висновку про наявність порушення честі, гідності і ділової репутації ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 шляхом опублікування недостовірної інформації, те, що тон статті був ганьбливий і принизливий для відповідача як публічної людини і державного діяча, те, що він вимушений був виправдовуватись за дії, яких не вчиняв, а отже, є підстави для стягнення моральної шкоди.

Визначаючи розмір стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги той факт, що редакція газети „Південна зоря" добровільно опублікувала на рахунок ОСОБА_2 спростування, що повинно вплинути на розмір відшкодування моральної шкоди, за умови, якщо це спростування задовільнило позивача.

При визначенні розміру моральної шкоди суд також виходив із засад справедливості і розумності, як того вимагає ч. 3 ст. 23 ЦК України, з урахуванням обставин справи, добровільно здійсненого спростування неправдивої інформації, не настання тяжких наслідків для позивача, тому вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 000 грн.

Керуючись ст. 23,277, 297, 299 ЦК України, п. 4,15,25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від27. 02. 2009 року, ст. 37 Закону України „Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", ст. ст. 1060,212-215 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов"язати редакцію суспільно - політичної газети „Південна зоря" спростувати опубліковану на сторінці 6 випуску №4 (16559) газети „Південна зоря" від 14. 01 2010 року у статті під заголовком „Воровство или нет? Вот в чем вопрос" недостовірну інформацію стосовно ОСОБА_1.

Спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщене під заголовком „Спростування", надруковане на тому ж місці шпальти, де містилась стаття, яка спростовується, не пізніше місяця після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Олексійовича у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн., а також судові витрати- державне мито 1000 грн. і за забезпечення інформаційно - технічного розгляду справи в суді 75 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області. Заяву про апеляційне оскарження може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а апеляційну скаргу - протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Бердянського

Міськрайонного суду: ОСОБА_10