Справа № 2-180/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2010 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: Головуючого - судді Сілатньєвої Е.Є. при секретарі судових засідань - ОСОБА_1 розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа відділ громадянства, паспортної та імміграційної служби Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області про виселення та анулювання реєстрації, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 Євгенаінви, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа відділ громадянства, паспортної та імміграційної служби Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області про усунення перешкод та вселенні,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом, яким просять виселити відповідача ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщенням та анулювати реєстрацію відповідача за зазначеною адресою.

В обгрунтування позовних вимог позивачі зазначали, що вони є власниками спірної квартири, відповідач є чоловіком позивачки ОСОБА_2, на день звернення з позовом, в провадженні суду знаходиться справа про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 На протязі останнього часу відповідач вчиняє сварки та конфлікти, у ході яких погрожує дружині фізичною розправою, виганяє з квартири сина, перешкоджає у його проживанні у власному житлі. 16.05.2006 року відповідач наніс дружині тілесні ушкодження, а саме - струс головного мозку, у звязку з чим остання зверталася до ХМКЛШНМД за медичною допомогою. 20.09.20078 року відповідач також наніс дружині легкі тілесні ушкодження. Позивачка ОСОБА_2 неодноразово зверталася до органів внутрішніх справ із заявою щодо чоловіка з приводу спричинення ним тілесних ушкоджень. Позивачка вважає, що відповідачем систематично порушуються правила співжиття в квартирі, та, оскільки відповідач раніше притягався до кримінальної відповідальності за ст.. 94 КК України в редакції 1960 року, у позивачів є підстави побоюватись за своє життя.

Відповідач ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, яким просить відновити його порушене право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_2 та вселити його в квартиру, зобовязати позивачів за первісним позовом не чинити відповідачу перешкод у його проживанні за місцем реєстрації.

В обгрунтування зустрічних позовних вимог відповідач ОСОБА_5 зазначав, що з 04.07.1987 року він перебував з позивачкою ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу вони мають сина - ОСОБА_3 03 жовтня 2001 року відповідач був зареєстрований у спірній квартирі, яка належить позивачам на праві власності. Рішенням суду від 16.01.2009 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірваний. На протязі останніх кількох років позивачка ОСОБА_2 провокує відповідача на сварки, настроює проти нього сина, який погрожує ОСОБА_5 фізичною розправою. У жовтні 2008 року після чергової сварки, під погрозами сина відповідач змушений був піти з дому та проживати за місцем роботи - у швацькому цеху. Колишня дружина та син відібрали у ОСОБА_5 ключі від квартири, останній не може потрапити у житло, де залишилися усі його речі, з приводу чого звертався до міліції із заявою про порушення його житлових прав. Відповідач вважає, що розірвання шлюбу між ним та дружиною не є підставою для позбавлення його права користування спірною квартирою.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги первісного позову, пояснила про обставини, які у ньому викладені, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги первісного позову та викладені у ньому обставини, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 підтримала позовні вимоги первісного позову, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Також позивачка ОСОБА_4 пояснила, що її дочка та зять на протязі тривалого часу сваряться, після цього наступає примирення. Під час сварок відповідач бє дружину, виганяє сина

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 1.1, просила задовольнити первісний позову, у задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Відповідач у судовому засіданні не визнав первісний позов, в заперечення проти позовних вимог зазначив, що застосовував до сина фізичну силу, оскільки він нікого не слухається, двічі був засуджений, без поважних причин не ночував вдома, відповідач виганяв його з дому, оскільки ОСОБА_3 почав красти. Причиною сварок з дружиною було те, що остання допускала подружню невірність, погано вела спільне господарство. У теперішній час шлюб розірваний. Відповідач не заперечував, що його запрошували у міліцію на профілактичні бесіди.

Третя особа у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, якою просить розглянути справу у її відсутність.

Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає первісні позовні вимоги, такими, що не підлягають задоволенню, а зустрічний позов обґрунтованим та таким, що задоволенню підлягає, виходячи з наступного.

Квартира АДРЕСА_3 належить позивачам на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.03.1999 року № 8-99-165793, виданого Управлінням комунального майна та приватизації відділу приватизації державного житлового фонду Харківської міської ради.

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі, який був зареєстрований Палацом одруження «Дзержинський» м. Харкова 04.07.1987 року, що підтверджується позначкою у паспорті позивачки ОСОБА_2

Судом встановлено, що відповідач був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, 15 травня 1991 року був засуджений за ст.. 194 КК України в редакції закону 1960 року до 12 років позбавлення волі, у звязку з чим знятий з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою (довідка Синельниківського міського суду Днепропетровської області № 216 від 04.09.2000 року, довідка Лубянської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області № 318 від 23.08.2001 року)

У ході розгляду справи було встановлено, що після звільнення з місць позбавлення волі, відповідач ОСОБА_5, за згодою власників спірної квартири, як член сімї співвласників, був зареєстрований разом з дружиною та сином за адресою: АДРЕСА_4.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України, відповідач є членом сімї співвласників спірної квартири ОСОБА_2, ОСОБА_3

Згідно ст.. 156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї.

Як зазначає п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.85 р. № 2, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, и приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Однак відсутність письмової згоди членів сімї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули право користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Судом встановлено, що на момент вселення позивача на правах члена сім'ї наймача у 2001 році у спірній квартирі були зареєстровані та постійно проживали позивачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Вселявся ОСОБА_5 до квартири за згодою позивачів. Позивачами не надано суду належних та допустимих доказів існування заперечень з їх боку проти вселення відповідача, його реєстрації у спірній квартирі та існування угоди про порядок користування жилим приміщенням між ними та відповідачем.

Згідно довідки дільниці № 56 Фрунзенської філії КП «Жилкомсервіс» від

18.11.2008року № 687, у теперішній час у спірній квартирі зареєстрована позивач ОСОБА_2, чоловік ОСОБА_5, син ОСОБА_3 У ході розгляду справи не було встановлено наявність у відповідача права користування іншим житловим приміщенням крім спірної квартири.

Таким чином, суд вважає безспірно встановленою ту обставиною, що відповідач, вселившись у квартирою за згодою її власників, набув право користування житловою площею за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_5.

Судом встановлено, що у ході спільного проживання між ОСОБА_5 та його дружиною і сином склалися неприязні стосунки з приводу вирішення сімейно-побутових питань, у ході яких ОСОБА_5 погрожував дружині, сину фізичною розправою, спричинив позивачці ОСОБА_2 легкі тілесні ушкодження. Також, суд вважає встановленим, що позивачка ОСОБА_2 перешкоджає проживанню чоловіка за місцем реєстрації. Зазначені обставини не заперечувались сторонами по справі та підтверджуються оглянутими у судовому засіданні матеріалами про відмову у порушенні кримінальної справі № 8068/1 від 30.07.2009 року, 7490/2 від 24.11.2009 року, 9611/1 від 30.07.2009 року.

Таким чином, відповідач з 2008 року припинив проживання в спірній квартирі через поважну причину, а саме неможливість подальшого спільного проживання через постійні сварки та конфлікти, а також в звязку з перешкодами в його проживанні з боку позивачів, що повністю підтверджується поясненнями сторін у судовому засіданні.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 січня 2008 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірваний, розірвання шлюбу оформлене в органах РАЦС 11.березня 2009 року (свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ВЛ № 083338).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Таким чином, розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не є підставою для припинення права користування житловим приміщенням спірної квартири.

У ході судового розгляду справи було встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що житлові права відповідача ОСОБА_5 порушені, оскільки позивачі перешкоджають у його проживанні за місцем реєстрації, не визнають його права на користування жилим приміщенням у спірній квартирі.

Згідно зі ст.. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.З ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Таким чином, порушенні права відповідача щодо користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4 підлягають відновленню шляхом вселення відповідача ОСОБА_5 у квартиру за місцем реєстрації.

Щодо позовних вимог про виселення відповідача у звязку з систематичним порушенням відповідачем правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання у спірній квартирі, суд зазначає наступне.

Згідно ст.. 116 ЖК України, підставами для виселення без надання громадянам іншого приміщення, є систематичне руйнування чи псування наймачем або членами його сімї жилого приміщення, або використання його не за призначенням, або систематичне порушення правил соціалістичного співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Як зазначає п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.85 р. № 2, при вирішенні справ про виселення на підставі ст.. 116 ЖК України, осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Згідно постанов про відмову у порушенні кримінальної справи від 01.12.2009 року,

05.08.2009року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на почві неприязне них стосунків виникають конфлікти, у ході конфліктів громадський порядок не порушувався.

Допитані у ході судового розгляду справи свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 підтвердили наявність неприязне них стосунків у родині та пояснили наступне.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є подругою позивачки ОСОБА_2 з дитинства, знає, що між нею та чоловіком склалися неприязні стосунки, у чоловіка з сином також напружені стосунки. У 2006 та 2008 роках ОСОБА_7 бачила у ОСОБА_2 сліди побоїв, з її слів ці побої наніс чоловік.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що подружжя ОСОБА_2 конфліктує між собою, свідку особисто відомо про такі стосунки.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що коли ОСОБА_5 повернувся з місць позбавлення волі, дружина його зареєструвала у спірній квартирі, але оскільки ОСОБА_5 не працював, програвав гроші у гральних автоматах, між подружжям виникали сварки, у ході яких ОСОБА_5 кидався у бійку.

Суд не вважає, що неприязні стосунки, які склалися між позивачами та відповідачем підставою для виселення колишнього члена сімї зі спірної квартири, крім того, до відповідача не застосовувались заходи попередження з судів, органів прокуратури, внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів або заходи громадського впливу за місцем роботи або проживання відповідача. Постанови про відмову у порушенні кримінальної справи за зверненнями ОСОБА_2 з приводу поведінки відповідача не є заходами громадського впливу.

Пояснення свідків, допитаних у ході судового розгляду справи підтверджують наявність неприязних стосунків між сторонами, але не доводять ту обставину, що поведінка відповідача несумісна з установленими правилами соціального співіснування та робить неможливим спільне з ним проживання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, СТ..СТ. 9, 64, 116, 156 ЖК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.85 р. № 2, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_5 - задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 усунути та в подальшому не чинити перешкоди ОСОБА_5 в користуванні квартирою 3 57 будинку № 21 по вул. Ватіканській в м. Харкові.

Вселити ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_6.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження через Фрунзенський районний суд м. Харкова з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги або шляхом подачі апеляційної скарги у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано, якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження апеляційна скарга не подана - після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: