Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 2-62/2010
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 листопада 2010 року смт. Лугини
Лугинський районний суд Житомирської області
в складі : головуючого судді Нечуй Б.П.
при секретарі Маслаковій І.Ю.
з участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Лугини цивільну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обовязків, -
Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернулась в суд із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 7968,94 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої нестачею, 120 грн. понесених витрат по сплаті на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 79,69 грн. понесених витрат по сплаті судового збору.
Зазначені вимоги позивачки, які нею підтримані в судовому засіданні, обґрунтовуються посиланням на те, що в період з грудня 2007 року по червень 2009 року відповідачка працювала продавцем її магазину, розташованого по вул.. Армійській,3 в смт. Лугини.
01.12.2007 року з відповідачкою було укладено договір про повну матеріальну відповідальність.
Проведеною 26.05.2009 року ревізією підзвітних відповідачці товарно-матеріальних цінностей виявлено нестачу коштів в сумі 7968,94 грн.
Нестача виникла в результаті недбалості відповідачки та самовільного безоплатного відбору нею коштів та товарів для особистих потреб.
Відповідачка свою вину в створенні нестачі товарно-матеріальних цінностей визнала і зобовязалася погасити її до 01.07.2009 року.
На даний час відповідачка добровільно відшкодувати шкоду не погоджується, посилаючись на відсутність коштів.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, хоча й була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи та від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності; про причини неявки суд не повідомила.
Заслухавши пояснення позивачки, та дослідивши інші докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_2 з 01.12.2007 року по 26.05.2009 року працювала продавцем магазину в смт. Лугини по вул.. Армійській,3, згідно усного трудового договору.
01.12.2007 року між приватним підприємцем ОСОБА_1 та відповідачкою було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, що стверджується типовим договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.12.2007 року (а.с. 4).
Згідно зазначеного договору відповідачка несла повну матеріальну відповідальність за зберігання товарно-матеріальних та грошових цінностей.
У відповідності до акту ревізії товарно-матеріальних цінностей від 26 травня 2009 року нестача товарно-матеріальних цінностей у матеріально-відповідальної особи ОСОБА_2 (а.с. 5-14) складає 7968,94 грн.
Розпискою від 26.05.2009 року (а.с.15) стверджується, що відповідачка ОСОБА_2 зобовязувалась сплатити нестачу в сумі 7968,94 грн., яка була виявлена під час ревізії 26.05.2009 року, до 01.07.2009 року.
У відповідності до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 (із змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» згідно зі ст.. 24 КЗпП укладання трудового договору оформляється наказом або розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладанням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадились за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.
Статтею 130 КЗпП передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність, за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків…, за умови, коли така шкода заподіяна винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.
Пунктом 1 ст. 134 КЗпП передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини коли між працівником і підприємством, установою, організацією укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.
Суд також стягує з відповідачки на користь позивачки понесені судові витрати , а саме: 120,00 грн. понесених витрат по сплаті на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 79,69 грн. понесених витрат по сплаті судового збору.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 24, 130, 134 п. 1, 135-1, 136, 232 п. 4, 233 ч. 3 КЗпП України, ст.3,4,10,11,60,88,209,212,213,214,215,226,228, 294 ЦПК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 7968,94 грн. майнової шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків; 120,00 грн. понесених витрат по сплаті на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи; 79,69 грн. понесених витрат по сплаті судового збору.
Повний текст рішення суду виготовлено 11 листопада 2010 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Житомирської області через Лугинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.
Суддя