Апеляційний суд Черкаської області
Справа № 22 ц - 6926/2010р. Головуючий по 1 інстанції
Категорія 37 - ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2010 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Бурлаки В.О.

суддів Нерушак Л.В., Пономаренка В. В.

при секретарі Голобородько С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу в.о. прокурора Соснівського району м. Черкаси ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 серпня 2010 року та ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.02.2010 року про роз'єднання в самостійні провадження позовних вимог по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги та про зміну черговості отримання права на спадщину, -

встановила:

ОСОБА_4 06.09. 2004 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права на спадщину, розподіл спадкового майна, встановлення факту проживання однією сім'єю, зміну черговості одержання права на спадкування та вселення.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.02.2010 року роз'єднані в самостійні провадження позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання за нею права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги та про зміну черговості отримання спадщини. Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/3 частину спадщини, визнання права власності на 1/ 2 частину спільного майна подружжя, яке є об'єктом спільної сумісної власності жінки і чоловіка, які не перебувають в шлюбі, та вселення виділено в самостійне провадження з присвоєнням цивільній справі окремого номеру.

Свої вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги та про зміну черговості отримання права на спадщину позивачка обґрунтовує тим, що з 01.01.1986 року вона проживала разом з ОСОБА_7 як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу по день його смерті - 17.02.2004 року. Мешкали вони в квартирі АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_7 Увесь цей час вони підтримували зв'язок з дітьми та

родичами ОСОБА_7 як подружжя. Працювали разом на одному підприємстві і всім було відомо, що вони одна сім'я. Часто спілкувалися з сусідами, які також знали, що вони чоловік і жінка. У зв'язку з тяжкою хворобою ОСОБА_7 вона протягом тривалого часу , з 1999 року до дня смерті про нього піклувалася, доглядала , допомагала задовольняти його потреби у повному обсязі, надавала матеріальну та іншу допомогу, так як через похилий вік та тяжкі хвороби, а саме: ІХС, інфаркт міокарду, ішемічний інсульт в басейні ЛСМА, геміпарез (правосторонній параліч частини тіла), стабільну стенокардію напруги, ФК.22, АС, післяінфарктний та атеросклеротичний кардіосклероз, обмінно-дистрофічний поліартрит, остеохондроз хребта, цукровий діабет 2 типу середньої тяжкості, облітеруючий а/с судин нижніх кінцівок, діабетичний поліневрит, ангіопатію сітківки, деформуючий коксаартроз, плече-лопатковий періартрит справа, холецистит, атеросклероз аорти і вінцевих артерій, артеріальної гіпертензії, деформуючого остеартрозу кульшового суглобу, деформуючого остеоартрозу колінних суглобів та інші, він перебував у безпорадному стані.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 серпня 2005 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 09 листопада 2005 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_7 з 1986 року по час його смерті, змінено черговість одержання спадщини, визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/ 2 частину майна, що належало їй на праві спільної сумісної власності та виділено в натурі. Визнано право власності за ОСОБА_4 на 1/ 3 частину квартири АДРЕСА_2 ум. Черкаси та вселено її в дану квартиру. Ухвалою від 23 жовтня 2007 року колегії судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області касаційну скаргу прокурора Соснівського району м. Черкаси задоволено. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 серпня 2005 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 09 листопад 2005 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 серпня 2010 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги та про зміну черговості отримання права на спадщину задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_7, померлого 17.02.2004 року, як чоловіка та жінки без шлюбу, з 01.01.1986 року по 17.02.2004 року.

Визнано ОСОБА_4 спадкоємцем четвертої черги за законом.

Визнано за ОСОБА_4 право на спадкування майна померлого 17.02.2004 року ОСОБА_7 разом із спадкоємцями першої черги за законом ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі в.о. прокурора Соснівського району м. Черкаси ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального закону, просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.08.2010 року та ухвалу суду про роз'єднання позовних вимог від 04.02.2010 року та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в позовних вимогах ОСОБА_4 по суті.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга в.о.прокурора підлягає частковому задоволенню, заява представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_8 про приєднання до апеляційної скарги прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення суду , ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення в частині задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_9 зазначеним вимогам не відповідає, так як судом неповно та всебічно з'ясовано обставини , що мають значення для вирішення справи, які суд вважає встановленими та є наявна невідповідність висновків суду, викладених у рішенні обставинам справи.

Вирішуючи вказаний спір та, задовольняючи позовні вимоги позивача , суд першої інстанції виходив з того, що вважав доведеним факт проживання позивача ОСОБА_9 з ОСОБА_7 , померлим 17.02. 2004 року , однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01.01. 1986 року по 17.02. 2004 року, не менше як п'яти років до часу відкриття спадщини, а тому згідно ст. ст. 1259 ч.2, 1261, 1264 ЦК України має право на спадкування за законом у першу чергу та згідно ст. 74 СК України все майно, що придбано ними протягом даного періоду є їхньою спільною сумісною власністю .

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи, суд їх дійшов з порушенням вимог процесуального законодавства щодо всебічності та повноти з'ясування обставин справи, прав та обов'язків сторін у даних правовідносинах, належної оцінки зібраних у справі доказів та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Встановлення факту проживання позивача ОСОБА_4 однією сім'єю із ОСОБА_7, померлим 17 лютого 2004 року , з 01.01 1986 року по 17.02. 2004 року без реєстрації шлюбу потрібно позивачу для визнання за нею права власності на 1/ 2 частину спільно набутого майна та визнання права власності на 1/ 3 частину спадкового майна . Встановлення такого факту в позовному провадженні і передбачено в зв'язку з тим, що необхідно повно та всебічно досліджувати та оцінювати докази щодо спільного придбання спірного майна, так як позивач не перебувала у шлюбі із ОСОБА_7, тому повинна -довести, що спірне майно було придбано за спільні кошти її та ОСОБА_7, а як вбачається із матеріалів справи частина спірного майна набута ОСОБА_7 до 1986 року. Тому висновок суду про роз'єднання позовних вимог позивача є помилковим, який привів до неповного з'ясування обставин справи та хибних висновків суду про обгрунтованість та доведеність позовних вимог позивача, які судом першої інстанції було задоволено.

Як вбачається із матеріалів справи позивач ОСОБА_4 зазначала, що між нею та померлим 17 лютого 2004 року ОСОБА_7 існували фактичні шлюбні відносини з січня 1986 року по 17 лютого 2004 року.

Під час виникнення цих відносин і до 01.01. 2004 року діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України, який не регулював відносини між чоловіком та жінкою, що знаходились у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Тому стверджувати, що позивач ОСОБА_4 та померлий 17.02. 2004 року ОСОБА_7 мали спільне майно, були однією сім'єю не можна.

Сімейний кодекс України, який вступив в дію з 01.01. 2004 року врегулював майнові відносини між чоловіком та жінкою, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Згідно із п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України даний кодекс набирає чинності з 01.01. 2005 року одночасно із СК України, а відповідно до п. 4 цих положень зазначено, що положення ЦК України щодо цивільних правовідносин, які виникли до набрання ним чинності застосовуються лише до тих прав та обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Застосування норм ст.ст.60, 74 СК України для врегулювання спірних відносин між сторонами щодо вимог ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на частину спірного майна, яке лише за її твердженням , набуте нею та ОСОБА_7 в період фактичних шлюбних відносин з останнім можливе лише , якщо це спірне майно набуто ними в період з 01.01. 2004 року по 17.02. 2004 року. Однак як встановлено матеріалами справи все спірне майно набуто в період до 01.01 2004 року ( т. 1 а.с.28, 31, 48-49, 71, 96-100,112,113,116,117,121-126,127-132,138,243- 251; т. 2 а. с. 80, 85-88 ).

Судом першої інстанції не встановлено , а позивач не довела, що приймала участь у придбанні спірного майна в період з 1986 року по лютий 2004 року, так як не вказано, коли конкретно, та за яку суму було придбано спірне майно, що знаходилось на день смерті у квартирі ОСОБА_7, як і не вбачається, що спірні вклади в установах банку на ім'я ОСОБА_7 є спільним майном ОСОБА_4 та ОСОБА_7, так як на ім'я ОСОБА_4, зареєстрованої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 також відкрито 21 рахунок із сумами вкладів у філіях Соснівського відділення ВАТ «Ощадбанк» із різними сумами залишку вкладів станом на 22.06. 2010 року, коли видавалась довідка ( а. с. 204 т. 3), але в даній довідці відсутні дані про рух коштів по вказаним рахункам .

Спільне проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не породжувало між ними майнових прав та обов'язків , тому майно набуте ОСОБА_7 не можна вважати спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_7

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_7 до дня смерті 17 лютого 2004 року проживав у ІНФОРМАЦІЯ_2, яка належала йому на праві власності згідно свідоцтва про право власності на житло від 24.03. 1993 року ( а. с. 116 т. 1), а згідно свідоцтво про розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_10 шлюб розірвано 07 січня 1986 року актовий запис № 2 ( т. 1 а. с. 118 ). Інших осіб крім ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_3 не було зареєстровано, а позивач ОСОБА_4 мала на праві власності своє житло в м. Черкаси, яке згідно договору міни від 18.01.1995 року поміняла, набувши власності на квартиру АДРЕСА_4, в якій вона і зареєстрована з моменту її придбання.

Не доведено позивачкою обставин, які б свідчили про створення з померлим спільної власності на підставі відповідної угоди.

Тому, перевіривши матеріали справи, пояснення свідків, викликає певні сумніви висновок суду, що позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_7 проживали однією сім'єю та вели спільне господарство з січня 1986 року до 17 лютого 2004 року, оскільки вказане не вбачається із письмових доказів, пояснення відповідачів та свідків, показання яких суд оцінив критично, не надавши їм належного обґрунтування , чому надав перевагу показанням одних свідків над іншими, які не є зацікавленими в результаті вирішення спору між сторонами.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які прожили зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування , за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи із змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні позовних вимог повинен встановити як факт проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

В п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах спадкування» вказано, що безпораднім слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_7 був інвалідом 2 групи з 05.05. 2000 року та мав низку тяжких хронічних захворювань, тому не мав здатності до самообслуговування та перебував в безпорадному стані є помилковим, спростовується показаннями свідків, які підтвердили, що ОСОБА_7 самостійно рухався без сторонньої допомоги, сплачував внески за гараж та інші платежі, відвідав рідного брата в м. Краснодар за 3 місяці до смерті, писав особисто листи дочці та сину в грудні 2003 року , з яких також не вбачається, що він потребував сторонньої допомоги та перебував у безпорадному стані в зв'язку з переліком захворювань, вказаних в його медичних документах, наданих позивачем суду та на деяких із них відсутні належні печатки та підписи.

Посилання позивача ОСОБА_4 на перебування спадкодавця ОСОБА_7 у безпорадному стані та неможливістю самостійно забезпечити умови свого життя, а відповідно і наявність потреби у сторонньому догляді вкрай сумнівні, так як дані обставини повинні бути доведеними за допомогою належних та допустимих доказів, відповідно до вимог ст. ст. 57-59 ЦПК України. Таких безспірних доказів суду не було надано, тому позивач не довела, що вона протягом тривалого часу опікувалася , матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу ОСОБА_7, який через похилий вік, тяжку хворобу був у безпорадному стані, так як дані доводи спростовуються показаннями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 та інших свідків, особистим листуванням ОСОБА_7 за період з 1999 .по 2004 роки, що є в матеріалах справи.

Як вбачається із листа ОСОБА_7 від 18.12. 2003 року ( т. 1.а.с. 106) за три місяці до смерті він чітко виказав свою волю стосовно спадкування майна, яке мав намір залишити синові - ОСОБА_5, враховуючи, що дочці ОСОБА_6, яка проживає в м. Істра Росія дане житло, автомобіль та гараж не так потрібні, але хотів, щоб син переїхав проживати в його квартиру та зберіг спадкове майно, не залишивши і сестру та її майнові права на спадок . При цьому ОСОБА_7 нічого не заповідав ОСОБА_4 , хоча мав гаку можливість , не зареєстрував шлюб із нею, а навпаки вказував в своїх листах до дітей, що ОСОБА_4 все своє майно віддає своїй дочці, а він все своє майно залишить своїм дітям.

Із листа рідного брата померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_13 ( а. с. ПО т.1) також вбачається, що ОСОБА_7 під час останньої зустрічі з ним у вересні 2003 року був практично здоровим, ніякої сторонньої допомоги не потребував, вони ходили на прогулянки по місту, постійно спілкувались листами та по телефону на протязі тривалого часу , тому ОСОБА_7 не був у безпорадному стані та не потребував допомоги сторонньої особи, міг сам приготувати собі їжу, тому не є правдивими, та такими, що відповідають дійсності доводи ОСОБА_4 про безпорадність ОСОБА_7, бо їй вони потрібні для задоволення її безпідставних позовних вимог.

Колегія суддів вважає, виходячи із викладеного, що підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_9 щодо визнання права на спадкування ОСОБА_4 спадкового майна померлого ОСОБА_7, 17 лютого 2004 року разом із спадкоємцями першої черги за законом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не має.

Виходячи з викладеного, не підлягає задоволенню вимога ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, оскільки в даному випадку, встановлення цього факту не тягне за собою юридичних наслідків.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не доведені обставини, які суду зважав доведеними, а рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому рішення підлягає скасуванню .

Зазначена помилка суду першої інстанції підлягає виправленню шляхом скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в позові в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що оскільки прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, то підстав для скасування ухвали суду від 04.02. 2010 року про роз'єднання позовних вимог ОСОБА_4 немає, тому відмовляє в задоволенні вимоги щодо скасування ухвали суду від 04.02. 2010 року про роз'єднання позовних вимог позивача ОСОБА_4.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України , колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу в.о. прокурора Соснівського району м. Черкаси ОСОБА_3 та заяву про приєднання до апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_8 задоволити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 серпня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги та про зміну черговості отримання права на спадщину скасувати, ухваливши нове рішення.

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні вимог до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги та про зміну черговості отримання права на спадщину .

В скасуванні ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.02.2010 року про роз'єднання в самостійні провадження позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді