АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2010 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Болтунової Л.М.,

суддів: Козлова С.П., Котушенко С.П.,

при секретарі: Бецман І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2008 року позивачка звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування, за якими у 2002 році її чоловік ОСОБА_4 подарував їх дочці ОСОБА_3 належні їм на праві спільної сумісної власності квартиру по вул. 8 Березня, 30/69 в смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області та садовий будинок з земельною ділянкою площею 0,056 га по вул. Янтарна,1 в садовому товаристві «Ландиш» Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, посилаючись на відсутність її, як дружини, письмової згоди на ці угоди.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповноту судового слідства, порушення судом норм матеріального та процесуального права ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення її позову.

Розглянувши справу колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 суд виходив з того, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2006 року вже був визнаний недійсним спірний договір дарування квартири, а в обґрунтування своїх позовних вимог щодо визнання недійсним спірного договору дарування садового будинку з земельною ділянкою позивачка не надала достатніх доказів в підтвердження відсутності її письмової згоди на укладення цього договору, правомірність якого презумується.

З таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні договори дарування квартири та садового будинку з земельною ділянкою були укладені між ОСОБА_4 і ОСОБА_3, але позовних вимог про визнання їх недійсними до ОСОБА_4 позивачка у встановленому порядку не заявляла, а предявила такий позов лише до ОСОБА_3 без залучення до участі у цій справі ОСОБА_4, про права та обовязки якого щодо зазначеного у цих договорах спірного майна просила суд при цьому вирішити питання.

Проте вищенаведені обставини справи суд залишив без уваги та, відмовляючи в задоволенні позову про визнання недійсним спірного договору дарування квартири з посиланням на наявність рішення іншого суду про визнання цього договору недійсним, не врахував, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2006 року був визнаний недійсним цей договір, як такий, який був укладений ОСОБА_4 на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, та лише про людське око (мнима угода) на підставі ст.ст.57,58 ЦПК України (в редакції 1963 р.), в той час коли по цій справі такі позовні вимоги були заявлені ОСОБА_2 з інших підстав (відсутність її письмової згоди на цю угоду).

Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору дарування садового будинку з земельною ділянкою з тих підстав, що позивачка не надала достатніх доказів в підтвердження відсутності її письмової згоди на укладення цього договору, суд не звернув уваги на вимоги діючого процесуального права щодо подання доказів та ст.23 КпШС України щодо необхідності висловлення у письмовій формі згоди одного з подружжя при укладенні другим з подружжя угоди по відчуженню спільного їх майна, згідно з якими обовязок по наданню доказів в підтвердження такої письмової згоди в даному разі покладений на відповідача, а в матеріалах справи такі докази відсутні.

За таких обставин, викладені судом мотиви не можуть бути підставами для відмови в позові ОСОБА_2 про визнання недійсними спірних договорів дарування, тому рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в такому позові у звязку з відсутністю зазначених позовних вимог до ОСОБА_4 на підставі ст.ст.3,11 ЦПК України та ст.309 ЦПК України.

З урахуванням наведеного не можуть бути прийняти до уваги доводи апеляційної скарги про можливість задоволення заявлених позовних вимог судом апеляційної інстанції, якому діючим процесуальним законодавством не надано повноважень залучати з власної ініціативи до участі у справі іншу особу у якості відповідача, яка не була залучена до участі і не брала участі у цій справі у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2010 року скасувати та постановити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: