Справа № 2-516/ 2010 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2010 року с. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді Назаренко О.В.,

за участі секретаря Шевчук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

УСТАНОВИВ:

08.08.2008 року до суду подано позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2. Позовні вимоги доповнені 15.08.2008 року і уточнені 4.12.2009 року. В своєму позові позивач просить суд визнати право власності на будинок, розташований в Харківській області, Харківському районі, м. Мерефа, вул. Воровського, буд. 51 як на майно, що набуте у шлюбі позивачем і її чоловіком, ОСОБА_3, який помер 28 травня 2002 року. Позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину цього будинку як на її частку у спільному майні подружжя і на 1/2 частину в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3, який помер 28 травня 2002 року. Також позивач просить суд визнати за нею право власності на грошові вклади в Ощадбанку № 5483/055 після смерті чоловіка.

В судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги і пояснила суду, що з чоловіком побудували будинок, але до цього часу право власності на нього не оформлено. Чоловік помер у травні 2002 року. В звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на будинок, позивач не оформила спадщину, хоча фактично прийняла спадщину, тому позов просила задовольнити.

Відповідач подала суду заяву, в якій позов визнала і просила розглянути справу за її відсутності.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача, представника позивача і дослідивши надані суду докази, суд вважає необхідним повністю відмовити позивачу в задоволені позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач перебувала в реєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 з 9 травня 1949 року, що підтверджено копією свідоцтва про одруження ХУ-УА № 372464, виданим Мерефянським міським бюро ЗАЕС. ОСОБА_3 помер 28 травня 2002 року, що підтверджено копією свідоцтва про смерть І-ВЛ № 341461 виданим Мерефянською міською радою Харківського району Харківської області 31 травня 2002 року.

Рішенням № 7 Мерефянської міської ради від 12.02.2954 року ОСОБА_3, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці № 37-а по вул. Воровського в м. Мерефа. Випискою із протоколу засідання виконкому Мерефянської міської ради від 23 квітня 1957 року підтверджено зазначене рішення про право забудови ділянки № 37-а.

7 травня 1957 року між виконкомом Мерефянської міської ради і ОСОБА_3, який помер укладено договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, що розташована в Харківській області, Харківському районі, м. Мерефа, вул. Вороського, 37-а. Відповідно до цього договору на зазначеній земельній ділянці надано дозвіл на будівництво житлового будинку житловою площею 18 кв. м. з однією кімнатою на відстані 23 метри від червоної лінії забудови, а також дозволено побудувати сарай і вбиральню. Забудовник зобовязаний був провести благоустрій прилеглої території, висадивши дерева, квіти і влаштувавши тротуар. Зазначені обставини підтверджуються відповідними копією рішення виконкому, копією виписки із протоколу і копією договору про право забудови.

Позивачем надається акт введення будинку в експлуатацію від 13.06.1974 року, затвердженим Мерефянською міською радою, відповідно до якого введено в експлуатацію житловий будинок з 2-х житлових кімнат з відхиленням від проекту, а також чотирьох сараїв і

вбиральні. В акті зазначена адреса будинку м. Мерефа, вул. Воровського 51. Доказів того що цей документ є актом введення в експлуатацію будинку по вул. Воровського 37-а в звязку з можливою зміною адреси - суду не надано.

Довідкою комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» № 736 від 21.07.2008 року підтверджено, що за адресою: будинок № 51 (колишній 37-а) по вул. Воровського в м. Мерефа Харківського району Харківської області побудовано два житлових будинки літ. «А-1» прийнятий в експлуатацію по акту, затвердженому виконкомом Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області від 13.06.1874 року № 11, та будинок «Б-1» прийнятий в експлуатацію по акту, затвердженому виконкомом Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області від 12.09.1989 року, а також побудовані надвірні будівлі: сараї літ. «В,Г,Д,», гараж літ. «Е», душ, «З», навіс «Н», вбиральня «У», огорожа 1-6, колодязь «к».

Відповідно до ст. 376 ЦК України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані бо будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Враховуючи ту обставину, що договором на право забудови дозволено побудувати житловий будинок з іншими технічними параметрами, а нові будинки і надвірні споруди побудовані з істотним відхиленням від наданого дозволу та без належним чином затвердженого проекту, суд вважає таке нерухоме майно побудованим самовільно. Це підтверджується даними, що містяться в технічному паспорті, в якому містяться штампи з відміткою, що будівлі є самовільними.

Відповідно до норм Цивільного Кодексу України в ред. 1963 року не було передбачено судового порядку визнання права власності на самовільно зведене нерухоме майно. Надані акти прийняття будинків в експлуатацію не є підставою для визнання права власності на зазначене нерухоме майно. До цього часу право власності на самовільно зведені будинки і надвірні будівлі, побудовані на земельній ділянці, що розташована в Харківській області, Харківському районі, м. Мерефа, вул. Воровського, 51 - не визнано.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України передбачено, О Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. З наведеного суду приходить до висновку, що для вирішення питання про визнання права власності на житлові будинки і надвірні будівлі, що самовільно зведені на земельній ділянці, яка розташована в Харківській області, Харківському районі, м. Мерефа, вул. Воровського, 51 слід керуватися положеннями ЦК України, що набрав сили з 1.01.2004 року.

Відповідно до ст. 376 ч. 2 і З ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Законодавством, що діяло на протязі з 1957 року по день розгляду справ і у суді було передбачено, що належним відведенням земельної ділянки вважається обовязкове визначення і встановлення її меж на місцевості. На теперішній час відповідно до ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності, або право постійного користування повинно бути підтверджене відповідним державним актом, або договором оренди. Таким документів суду не надано, тому відсутні підстави вважати, що під уже зведене нерухоме майно у встановленому законом порядку виділена земельна ділянка. Крім того, суду не надано проекту будівництва, відсутнє рішення про надання дозволу на збереження самовільно зведеного нерухомого майна. За таких обставин суд не знаходить підстав для визнання права власності на житлові будинки і надвірні будівлі, що розташовані в Харківській області, Харківському районі, м. Мерефа, вул. Воровського, 51 за позивачам і її чоловіком, що помер 28 травня 2002 року і суд відмовляє позивачу в задоволені цієї частини позовних вимог, в тому числі вимог про визнання права

власності в порядку спадкування, оскільки на день смерті спадкодавця ОСОБА_3 за ним не визнано права власності ні в цілому, ні на частину спірного будинку.

Позовні вимоги про визнання права власності за позивачем на грошові вклади також не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано належних і допустимих доказів наявності таких вкладів, а надані ксерокопії ощадних книжок суд не може прийняти до уваги, оскільки ці копії не завірені належним чином і відсутня довідка відділення Ощадбанку про наявність вкладів, відкритих на імя спадкодавця ОСОБА_3, що помер 28 травня 2002 року, тому і в цій частині позовних вимог суд відмовляє за недоведеністю.

Таким чином, суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог і на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем відносить за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,61,88,212-215 ЦПК України, ст. 376 ч. 1,2,3 ЦК України, ст. ст. 125,126 ЗК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог повністю ВІДМОВИТИ.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 - віднести за її рахунок.

На рішення суду може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду а також, апеляційну скаргу на протязі двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження в апеляційний суд Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не буде подано.

Якщо було подано таку заяву, але апеляційна скарга не була надана в строк, встановлений ст. 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя