АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-4036/09Головуючий у 1-й інстанції Грицак
Провадження № 22-ц-522/10 Доповідач - Ходоровський М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2010 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ходоровського М.В.

суддів - Гурзель І. В., Демкович Ю. Й.,

при секретарі - Стечишин Л.С.

з участю ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 листопада 2009 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради, ОСОБА_3 про поновлення строку позовної давності, надання додаткового строку для прийняття спадщини, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири та реєстраційного посвідчення на квартиру та визнання права власності

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2009 року ОСОБА_3 пред"явила позов до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

Позивачка зазначила, що 23 вересня 2006 року померла ОСОБА_4. Після її смерті відкрилася спадщина, що складається із квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частини квартири АДРЕСА_2. Спадкоємцями за законом в рівних частках є рідний син померлої відповідач ОСОБА_1 та вона згідно права представлення, яка є онукою померлої.

У липні 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пред"явили позов до Тернопільської міської ради, ОСОБА_3 згідно якого просять надати йому ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 та визнати за ним в порядку спадкування право власності на 1/4 частину цієї квартири.

Крім цього позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 9 грудня 1992 року, укладений між Тернопільською міською радою та ОСОБА_4А та визнати за ними кожним право власності на 1/3 частину зазначеної квартири і скасувати реєстраційне посвідчення від 25.12.1992 року.

В обгрунтування цієї вимоги вони зазначили, що спірна квартира придбана на підставі нормативно-правових актів, які втратили чинність.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 25 листопада 2009 року визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 кожним право власності на Ул частину квартири АДРЕСА_2 та за кожним право власності на Уг частину квартири №127 по ОСОБА_5, 92 в м. Тернополі, що належало померлій ОСОБА_4. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2О просять скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким їхні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог щодо визнання недійсним договору купівлі продажу квартири у 1992 році.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1, колегія вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Постановляючи рішення, суд виходив з того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1П після смерті ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги за законом та мають право в рівних частках на спадкування майна померлої.

З таким висновком суду слід погодитись,оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Встановлено, що 23 вересня 2006 року померла ОСОБА_4 Після її смерті відкрилася спадщина, що складається із квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частини квартири АДРЕСА_2. Спадкоємцями за законом в рівних частках є ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Зазначені обставини стверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи у позові про визнання частково недійсним договору та реєстраційного посвідчення суд вважав, що оспорюваний договір купівлі- продажу квартири АДРЕСА_1 від 9 грудня 1992 року, укладений між Тернопільською міською радою та ОСОБА_4А, відповідає вимогам діючого на той час законодавства та окрім цього ОСОБА_1 та ОСОБА_2О звернулися до суду по спливу строку позовної давності.

Колегія погоджується з таким висновком суду, оскільки встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про укладення ОСОБА_4А зазначеного договору взнали зразу ж після його укладення у 1992 році а в суд з позовом про визнання його недійсним звернулися через 17 років, і не навели поважних причин пропуску строку.

За вимогами ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як вбачається із пояснень ОСОБА_3 вона заявляла в судовому засіданні про сплив строку позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у позові ОСОБА_1 і ОСОБА_2

Рішення суду є законне, підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 листопада 2009 року залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_6