АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: із соціальних правовідносин Доповідач: Яцина В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2010 року м. Харків.

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді - Зазулинської Т.П., суддів - Ізмайлової Г.Н., Яцини В.Б.;

при секретарі Шпарага О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова про стягнення недоплаченої щомісячної державної допомоги дитині війни, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд зобовязати відповідача нарахувати та виплатити йому, як дитині війни, недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу за 2008 рік, поновивши при цьому строк для звернення до суду за захистом порушених прав.

При цьому послався на те, що належить до категорії дитина війни, на підставі чого йому відповідно до ст.ст. 1, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» №2195-ІУ від 18 листопада 2004 року повинна виплачуватися щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, яка відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

У 2008 році йому така допомога відповідачем безпідставно не виплачувалася.

Відповідач позов не визнав, у своїх письмових запереченнях просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що його дії щодо невиплати спірних доплат були законними.

Справа була розглянута за нормами КАС України у порядку письмового провадження.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2010 року позов було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного Фонду України в Дзержинському районі м. Харкова.

Зобовязаний відповідач здійснити позивачу перерахунок пенсії з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 22.05.2008 року до 31.12.2008 року, з урахуванням здійсненних виплат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Управління ПФУ в Дзержинському районі м. Харкова у скарзі ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість постанови та порушення судом норм матеріального права.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявленого позову, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскільки у доводах та вимогах апеляційної скарги Управління ПФУ не заперечує рішення суду першої інстанції а частині відмови у задоволенні позову, що свідчить про те, що фактично оскаржується судове рішення лише в частині задоволення позову, судова колегія відповідно до правил ст. 303 ЦПК України перевіряє справу лише в оскаржуваній частині.

Судом безспірно встановлено, що позивач є пенсіонером за віком та належить до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (у редакції, згідно до Закону України № 2195-ІУ від 18 листопада 2004 року) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенси, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком яка відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне Пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно до Законом України від 28 грудня 2007 року N 107-УІ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" з 1 січня 2008 року було зменшено виплати, які передбачені ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» до розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни щодо розміру пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, із 1 січня по 22 травня 2008 року застосуванню до спірних правовідносин підлягали приписи Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Ураховуючи передбачені ст. 152 Конституції України наслідки визнання неконституційним окремих положень закону, - з 22 травня 2008 року поновили свою дію під час спірних правовідносин, положення статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у редакції цього Закону від 18 листопада 2004 року N 2195-ІУ, які передбачають, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст. 46, 22 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, яке гарантується як загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, бюджетних чи інших джерел соціального забезпечення. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Обґрунтовуючи свої заперечення про неможливість розрахунку підвищення до пенсії дітям війни виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком визначеного за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» відповідач послався на ч. 3 ст. 28 вказаного Закону України в редакції Закону України від 25.03.2005 р. N 2505-ІУ, яка передбачає застосування мінімального розміру пенсії за віком виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Суд правильно відхилив заперечення відповідача стосовно неможливість розрахунку підвищення до пенсії дітям війни виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком визначеного за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки у даному випадку за правилами ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Виходячи з цього, передбачене ч. 3 ст. 28 вказаного Закону України в редакції Закону України від 25.03.2005 р. N 2505-ІУ обмеження у застосування мінімального розміру пенсії за віком виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не може змінювати чинної норми ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції Закону від 18 листопада 2004 року N 2195-ІУ, яка за своїм змістом передбачає застування при розрахунку підвищення пенсії дітям війни мінімального розміру пенсії за віком, встановленого абзацом першим частини першої статті 28 вказаного Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 № 1261 та з урахуванням Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 № 8-2 (з відповідними змінами), управління Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, безпосередньо призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства, отже, є

уповноважений Державою орган у спірних правовідносинах, який надає зазначені пенсійні послуги.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій дітям війни здійснюється за рахунок Державного бюджету України, а не за рахунок бюджету Пенсійного фонду України. За умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату щомісячних надбавок дітям війни це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена надбавка.

Відповідно до принципу юридичної визначеності, який є один з аспектів діючого та гарантованого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, держава не може посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Такі причини не можуть бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання надбавки до пенсії, яка прямо передбачена законом.

При цьому судова колегія також виходить з правової позиції, викладеної у пар. 23, 26 рішення Європейського суду з прав людини від 8 липня 2005 року "Кечко проти України" (Заява N 63134/00), яка підлягає застосуванню судом як джерело права згідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», згідно якій в межах свободи дій державі визначати, які надбавки або підвищення виплачувати з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припиняти такі виплати, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних підвищень, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (принцип юридичної визначеності). При цьому органи державної влади не можуть посилатися на. відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (див. з цього приводу також рішення у справі "Бурдов проти Росії", N 59498/00, пар. 35, ЕСНR 2002-ІІІ).

Крім того, наявність прогалин у законодавстві не звільняє суд загальної юрисдикції від обовязку вирішити цей спір по суті.

Тому, судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що законодавча неузгодженість, невизначеність чи відсутність належного бюджетного фінансування звільняє відповідача від обовязку підвищення пенсії дітям війни та проведення відповідного перерахування пенсій, та погоджується з висновками суду першої інстанції з цього приводу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що для визначення розміру підвищення пенсії дітям війни підлягала застосуванню судом Постанова КМ України від 28.05.2008р. № 350, яка передбачає проведення спірних виплат у меншому розмірі, є також безпідставним, оскільки в цій частині підлягає застуванню норма ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у редакції цього Закону від 18 листопада 2004 року N 2195-ІУ, яка відповідно до конституційного принципу верховенства права має вищу юридичну силу, зміст якої не повинний змінюватися підзаконними нормативними актами.

Виходячи з наведеного, оскільки висновки суду першої інстанції є законними та' обґрунтованими, відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до положень ст. 308 ЦПК України необхідно відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 304-1, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі Харківської області відхилити .

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: