Романівський районний суд Житомирської області
Справа №2-24/10
РІШЕННЯ

Іменем України

15 липня 2010 року Романівський районний суд Житомирської області в

складі:

головуючого - судді Бабича С.В., з участю секретаря Папуши А.С., сторін, представників відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Романів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що в січні 2009 року він уклав з ОСОБА_2 договір, відповідно до якого останній зобов»язався здійснити ремонт його автомобіля НОМЕР_1. Під час проведення відповідачем електрозварювальних робіт по ремонту кузова вказаного автомобіля 23.04.2009 року сталась пожежа, в результаті якої автомобіль згорів, що призвело до заподіяння йому матеріальної шкоди. Позивач просить стягнути з відповідача на відшкодування заподіяної ним матеріальної шкоди 25 000 грн., а також понесені ним судові витрати.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для настання відповідальності, передбаченої зазначеною нормою права необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв"язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача шкоди, вина.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить автомобіль ВАЗ 21063 1988 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2, що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

В січні 2009 року позивач домовився з відповідачем про виконання останнім робіт по ремонту кузова вищевказаного автомобіля. Дана обставина була визнана відповідачем під час попереднього судового засідання, а тому, відповідно до статті 61 частини 1 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), не підлягає доказуванню.

Відповідно до статті 837 ЦК України між сторонами фактично був укладений договір підряду і автомобіль НОМЕР_1 був переданий позивачем відповідачу для виконання робіт.

23 квітня 2009 року в автомобілі позивача, який знаходився в домогосподарстві відповідача, сталася пожежа, внаслідок якої деякі складові частини автомобіля були знищені, а деякі пошкоджені. Вказана обставина визнається сторонами, а також підтверджується матеріалами про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за статтею 196 Кримінального кодексу України, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 841 ЦК України визначено, що підрядник зобов»язаний вживати всіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником, та відповідає за втрату або пошкодження цього майна.

Невжиття відповідачем достатніх заходів щодо збереження майна позивача свідчить про протиправність його поведінки, яка знаходиться в причинному зв»язку з заподіянням шкоди ОСОБА_1

Згідно частини 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, вказаною нормою права встановлена презумпція вини заподіювача шкоди.

Відповідачем в судовому засіданні не було доведено відсутність його вини у заподіянні шкоди позивачу.

За таких обставин судом встановлена наявність підстав деліктної відповідальності відповідача та покладення на нього обов»язку по відшкодуванню заподіяної позивачу шкоди.

При визначенні розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача суд бере до уваги висновок судової автотоварознавчої експертизи № 2565 від 22 березня 2010 року, згідно якої вартість автомобіля ВАЗ 21063 1988 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2 до заподіяння шкоди становила 10 621 грн.

Разом з тим, суд бере до уваги роз»яснення, викладені в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», згідно яких постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Судом встановлено, що автомобіль позивача після пожежі дійсно мав певну цінність, оскільки в робочому стані залишались деякі вузли та агрегати, зокрема двигун, складові частини трансмісії. Певну цінність мав також сам кузов автомобіля як металобрухт. Дана обставина була підтверджена сторонами в судовому засіданні.

Висновком судової автотоварознавчої експертизи не було визначено вартість автомобіля після пожежі, хоч таке питання при призначенні вищевказаної експертизи ставилось судом. У висновку зазначено лише про непридатність автомобіля до подальшої експлуатації із посиланням на ТУ 37.009-93. В судовому засіданні сторони не ставили питання про призначення додаткової або повторної експертизи для визначення залишкової вартості автомобіля, але прийшли до взаємної домовленості про вартість автомобіля після пожежі - 7 000 грн.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показав суду, що автомобіль позивача був порізаний ним на металобрухт та проданий невідомим йому особам. При цьому свідок зазначив, що розпорядився вказаним автомобілем за вказівкою його власника - ОСОБА_1, з яким домовився про передачу грошей за автомобіль після судового розгляду цивільної справи.

Позивач, будучи допитаний в якості свідка, підтвердив, що ОСОБА_3 звертався до нього з проханням продати автомобіль, і що між ними фактично існує домовленість про продаж вказаного автомобіля ОСОБА_3 у тому випадку, якщо після судового розгляду автомобіль не буде залишено відповідачу.

Відповідно до статті 1 ЦПК України одним із завдань цивільного судочинства є справедливе вирішення цивільних справ.

Реалізуючи це завдання, суд прийшов до переконання, що оскільки позивач своєю поведінкою унеможливив передачу пошкодженого пожежею автомобіля відповідачу після відшкодування заподіяної ним шкоди, розмір відшкодування шкоди ОСОБА_1 за рахунок ОСОБА_2 має бути визначений як різниця між вартістю автомобіля до і після пожежі, яка сталася з ним.

При цьому суд має на увазі, що позивач має можливість отримати відшкодування вартості свого автомобіля від інших осіб.

Таким чином, сума відшкодування, яку суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача становить 3 621 грн. ( 10 621 грн. - 7 000 грн.).

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд бере до уваги, що відповідно до статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. До витрат, пов»язаних з розглядом судової справи належать:

1)витрати на інформаційно-технічне забезпечення;

2)витрати на правову допомогу;

3)витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду;

4)витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

На підтвердження вищевказаних судових витрат позивачем надані квитанції про сплату судового збору (держмито) в сумі 250 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., а також довідка про оплату судової автотоварознавчої експертизи в сумі 1 200 грн. Загальна сума судових витрат, які поніс позивач складає 1 570 грн.

Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем були заявлені позовні вимоги на суму 25 000 грн., а розмір задоволених позовних вимог складає 3 621 грн., стягненню з відповідача підлягає 232,99 грн.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 214, 215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 837, 841, 1166 Цивільного кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 621 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 232,99 грн. на відшкодування судових витрат.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Романівський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги або шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Головуючий С.В.Бабич