АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц- 5867/2010року Головуючий 1 інстанції Майстренко О.М. Категорія: договірні Доповідач Колтунова А.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Колтунової А.І.,

суддів колегії - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Костенко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 березня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус ОСОБА_9 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та договору дарування та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2005 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_9 про визнання договору купівлі-продажу 66/100 частин житлового будинку № 85 по вул. Салтівське шосе в м. Харкові недійсним.

Позивач посилався на ті обставини, що 27 лютого 2004 року між ним, ОСОБА_4 з однією сторони та чотирма фізичними особами: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого він продав належні йому на праві власності 80/100 частин домоволодіння, які купили відповідно: ОСОБА_3 66/100, ОСОБА_7 - 8/100,

ОСОБА_5 4/100, ОСОБА_6 2/100 частин домоволодіння.

Після укладення договору ОСОБА_3 почав використовувати спірне домоволодіння не за призначенням, а саме для підприємницької діяльності.

Позивач вважав, що при укладенні договору ОСОБА_3 ввів його в оману відносно цільового використання придбаної частини домоволодіння.

В звязку з чим просив суд визнати договір купівлі-продажу недійсним.

При розгляді справи в суді першої інстанції представник позивача змінив позовні вимоги та просив суд розірвати вищевказаний договір купівлі-продажу між ним та ОСОБА_3

В якості третіх осіб судом до участі у справі були залучені ОСОБА_5, ОСОБА_6

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 червня 2006 року у задоволенні позову було відмовлено (а.с. 41-43).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2006 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін (а.с. 63-66).

В касаційному порядку судові рішення були скасовані та справу направлено на новий судовий розгляд (а.с. 84-85).

25 червня 2008 року ОСОБА_4 предявив змінені позовні вимоги до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, приватний нотаріус ОСОБА_9 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

13 листопада 2008 року ОСОБА_4 знов вточнив позовні вимоги, вказавши в якості відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 Позивач просив визнати недійсними договори: купівлі-продажу 80/100 частин домоволодіння № 85 по вул. Салтівське шосе в м. Харкові, який укладений між ним та відповідачами по справі 27 лютого 2004 року, договір дарування 8/100 частин даного домоволодіння від 30 грудня 2004 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, визнати за ним право власності на 80/100 частин домоволодіння, які раніше були продані відповідачам.

Позивач посилався на ті обставини, що оспорюємий ним договір купівлі-продажу є фіктивним, так як грошові кошти за цим договором продавцю передані не були. Продавець не мав наміру провести відчуження належного йому майна.

Відповідачі надавали йому грошові кошти на будівництво будинку літ. «Г-2», до житлового будинку літ. «А-1», який находиться на тій самій земельній ділянці, ніякого відношення не має.

Договір купівлі-продажу був ним оформлений під тиском відповідачів, а долі визначені між ними згідно внесених коштів на будівництво будинку літ. «Г-2».

Відповідач ОСОБА_3 одноособово володіє та користується будинком літ. «Г-2», чим порушує його права.

30 грудня 2004 року ОСОБА_7 подарувала куплені нею 8/100 частин домоволодіння ОСОБА_3

Позивач вважав, що вказані угоди є недійсними та просив суд задовольнити його позов.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував.

Відповідачи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позов визнали частково, вказували, що дійсно договір купівлі-продажу був укладений для того, щоб визначити долі учасників договору, які приймали участь у будівництві житлового будинку «Г-2».

Відповідач ОСОБА_7 та треті особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус ОСОБА_9 в судове засідання не зявились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Просили суд розглядати справу за їх відсутності.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 березня 2010 року позовні вимоги задоволені частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу 80/100 частин домоволодіння № 85 по вул. Салтівське шосе в м. Харкові, укладений 27 лютого 2004 року між ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі, посилаючись на ті обставини, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі, судом не обґрунтовано не були прийняті до уваги законні, допустимі докази, зокрема нотаріально завірений договір купівлі-продажу, з якого достовірно вбачається, що оспорюємий договір був укладений у встановленому законом порядку. Всі умови за договором купівлі-продажу були виконані.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу.

ОСОБА_4 та його представник, ОСОБА_5, ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Відповідач ОСОБА_7, треті особи - ОСОБА_8 та приватний нотаріус ОСОБА_9 в судове засідання не зявились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, просили суд слухати справу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення сторін, представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та визнаючи договір купівлі-продажу 80/100 частин домоволодіння № 85 по вул. Салтівське шосе в м. Харкові, укладений 27 лютого 2004 року між ним та ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі фактично купили не частки в домоволодінні, як вказано в договорі, а тільки частки будинку літ. «Г-2».

Крім того, дана угода не була направлена на реальне настання правових наслідків, обумовлених нею, оскільки позивач не отримав грошей, відповідачі не стали власниками оговорених часток домоволодіння, оскільки у них не було наміру і можливості прийняти у власність куплені частки.

Колегія суддів вважає, що погодитись з даними висновками суду першої інстанції не можна, оскільки судом неправильно застосовані норми матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що 27 лютого 2004 року між ОСОБА_4 з одної сторони та ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу 80/100 частин домоволодіння-садиби з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Харкові по вул. Салтівське шосе, будинок 85 (а.с. 61).

За цим договором ОСОБА_3 придбав 66/100 частин вказаного домоволодіння, ОСОБА_7 - 8/100 частин, ОСОБА_5 4/100 частин, ОСОБА_6 2/100 частин.

Відповідно до п. 2 договору купівлі - продажу продаж будинку вчинено за 99 156 грн., які продавець одержав від покупців повністю ще до підписання цього договору (а.с. 6).

При розгляді справи як в суді першої, так і апеляційної інстанції ОСОБА_4 не було надано допустимих доказів, що свідчили про те, що йому гроші за продані будівлі відповідачами передані не були.

Посилання в рішенні суду першої інстанції на той факт, що гроші фактично були передані відповідачами позивачу на будівництво житлового будинку літ. «Г-2», а не в рахунок договору купівлі-продажу, не спростовують положення нотаріально посвідченого договору про передачу позивачу грошей до підписання договору.

Дійсно, в матеріалах справи є письмовий розрахунок, складений напередодні посвідчення угоди, з якого вбачається які суми передані ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5 ОСОБА_4 та яким долям в праві власності на будинок вказані суми відповідають (а.с. 133).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_4 не заперечував, що вказані суми грошей, які значно перевищують вартість спірних частин будинку по договору купівлі-продажу, він від відповідачів отримав.

За таких обставин висновки суду першої інстанції відносно того, що дана угода була безоплатною не основані на зібраних в матеріалах справи доказах, спростовуються поясненнями самого позивача, який не заперечував, що гроші в сумі 45 210 доларів США йому були передані ОСОБА_3

Доводи ОСОБА_4 про те, що дана сума грошей була передана ОСОБА_3 в борг для будівництва спірного будинку, неправильно розцінена судом першої інстанції як боргові обовязки, оскільки безспірним є той факт, що між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 була домовленість про передачу відповідачам у власність спірного домоволодіння та ця домовленість була реалізована шляхом оформлення договору купівлі-продажу.

Дані обставини підтверджують і той факт, що на протязі двох років ОСОБА_4 не оспорювалась дійсність укладеного договору купівлі-продажу та лише коли виникли конфлікти з приводу користування домоволодінням, після позовів щодо усунення перешкод в користуванні, виділу частини із загальної власності (а.с. 189, 190-192), позивачем було подано позов про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Доводи ОСОБА_4 про те, що покупці фактично не вступили в управління придбаним майном, спростовуються матеріалами справи.

ОСОБА_3 користується спірним домоволодінням, що не заперечує позивач. ОСОБА_7 свою частину домоволодіння подарувала ОСОБА_3, що також свідчить про те, що вона розпорядилась своєю власністю.

ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційної інстанції вказував, що має наміри використовувати належну йому частину домоволодіння, проте внаслідок спору позбавлений такої можливості.

ОСОБА_6 користується частиною спірного домоволодіння, а саме будинком літ «А-1».

В звязку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку, що посилання суду першої інстанції про те, що дана угода не була направлена на реальне настання правових наслідків, обумовлених нею, є неправильними, такими, що не відповідають зібраним по справі доказам, вимогам ч. 5 ст. 203 ЦПК України.

Без повного та всебічного дослідження доказів судом першої інстанції були зроблені висновки відносно того, що ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7 фактично купили не частки в домоволодінні, як вказано в договорі, а тільки частки будинку літ. «Г-2», оскільки в суді апеляційній інстанції було безспірно встановлено, що при підготовці до оформлення договору купівлі-продажу була визначена ідеальна доля будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями в загальному домоволодінні, визначені долі власників ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_4, після чого визначались долі покупців в залежності від внесених ними коштів (а.с.133, 145).

Про дані обставини в суді апеляційної інстанції заявляли як ОСОБА_4Л, так і ОСОБА_3

Таким чином, як колишні власники домоволодіння, так і ті, які придбали право власності по договору купівлі-продажу, мають права на всі будівлі відповідно з їх долями в праві власності на них.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу 80/100 домоволодіння 85 по вул. Салтівське шосе в м. Харкові, укладеного 27 лютого 2004 року між ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9 підлягає скасуванню на підставі п.п.3,4 ст. 309 ЦПК України.

Колегія суддів при ухваленні нового рішення у вказаній частині виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

ОСОБА_4 предявлені позовні вимоги по визнання договору купівлі-продажу 80/100 домоволодіння 85 по вул. Салтівське шосе в м. Харкові з підстав, передбачених ч. 5 ст. 203 ЦК України (а.с. 122-125).

Разом з тим, як в суді першої, так і апеляційної інстанції ОСОБА_4 не було надано допустимих доказів в підтвердження того, що даний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним.

В звязку з чим, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу 80/100 домоволодіння 85 по вул. Салтівське шосе в м. Харкові слід відмовити.

Рішення суду першої інстанції в іншій частині в апеляційному порядку оскаржено не було, в звязку чим не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.3,4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 березня 2010 року в частині задоволення позову ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу 80/100 домоволодіння 85 по вул. Салтівське шосе в м. Харкові, укладеного 27 лютого 2004 року між ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9 № 377 від 27 лютого 2004 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус ОСОБА_9 про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України в двомісячний строк з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді -