Кіровський районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-277/2010 рік
РІШЕННЯ

ІМ ЯМ УКРАЇНИ

01 липня 2010 року Кіровський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого - судді: - ОСОБА_1

при секретарі: - ОСОБА_2,

за участю позивача: - ОСОБА_3,

за участю представника відповідача: - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Жилсервіс 3» про спонукання до вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про спонукання до вчинення певних дій.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що вона є мешканкою гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний будинок з березня 2007 року знаходиться на балансі Міського комунального підприємства «Жилсервіс 3», якому був переданий для обслуговування та надання житлово-комунальних послуг. Кімнати гуртожитку тривалий період часу не облаштовувалися окремими лічильниками електроенергії.

Відповідач нараховує дуже великі суми за електроенергію, при цьому не враховує, те що вона має субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, з 2007 року не проживає у кімнаті гуртожитку у звязку з необхідністю догляду за хворою матірю. За власними підрахунками позивач вважає, що відповідач завищив їй оплату за житлово-комунальні послуги на суму 1932, 63 гривень.

Позивач вважає, що така сума нарахована неправомірно.

В період, за який нарахована сума до сплати, позивач у своїй кімнаті не проживала, так як доглядала за своєю хворою матірю, а тому фізично не могла спожити кількість електроенергії сплата за яку їй була нарахована.

Позивач подала до суду доповнення до позовної заяви в якій зазначала, що внаслідок протиправних дій відповідача вона зазнала душевних страждань, втратила впевненість в собі, що погано відобразилось на її фізичному та моральному стані. Просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 1 600 гривень.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник Відповідача заперечував проти задоволення позову та, пояснив, що власник гуртожитку юридична особа укладає договір про постачання електричної енергії з енергопостачальником та сплачує за електричну енергію, спожиту мешканцями гуртожитку за показами загальнобудинкового приладу обліку. Електрична енергія продається юридичною особою постачальником електричної енергії іншій юридичній особі - населеному пункту на межі балансової належності електричних мереж зазначених субєктів взаємовідносин. Загальний засіб обліку, встановлений на межі балансової належності між постачальником електричної енергії та споживачем гуртожитком, крім електричної енергії, спожитої усіма мешканцями гуртожитку, враховуються витрати електричної енергії в елементах мереж, споживання електричної енергії на загальні потреби гуртожитку, а також безоблікове споживання електричної енергії окремими мешканцями гуртожитку. Сумарне споживання за показами індивідуальних лічильників окремих мешканців гуртожитку завжди буде меншим від споживання, зафіксованого загальним засобом обліку. Оскільки гуртожиток має розраховуватися за загальним приладом обліку, різниця в обсягах споживання за загальним та індивідуальними приладами обліку може розподілятись між мешканцями гуртожитку. Порядок розподілу знаходиться у виключній компетенції власника гуртожитку, як господарюючого субєкта.

Індивідуальний засіб обліку електричної енергії, що споживається позивачем, встановлений 01.03.2009 року. З цього часу нарахування за спожиту електричну енергію здійснюється на підставі показань індивідуального засобу обліку, до якого додається частина вартості електроенергії, спожитої в місцях загального користування відповідного крила поверху, на якому мешкає ОСОБА_3 згідно показань лічильника.

З 01.11.2009 року ОСОБА_3 має власний договір на постачання електроенергії з ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго». З цього часу КПДМР «Жилсервіс 3» виставляє ОСОБА_3 лише частину вартості електроенергії, спожитої нею в місцях загального користування.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15, 49).

Позивач є споживачем електричної енергії по вул. Свердлова,10Б/248 в м. Дніпропетровську.

З березня 2007 року по лютий 2009 року відповідачем нарахування для оплати за спожиту електроенергію позивачу проводилось по даним загального лічильника поділеного на кількість кімнат в гуртожитку, про що позивачу було достовірно відомо.

Індивідуальний засіб обліку електричної енергії позивачу, встановлений 01.03.2009 року. З цього часу нарахування за спожиту електричну енергію здійснюється на підставі показань індивідуального засобу обліку, до якого додається частина вартості електроенергії, спожитої в місцях загального користування крила поверху, на якому мешкає ОСОБА_3 згідно показань загального лічильника.

Відповідач надсилав позивачу роздруківки з вказанням спожитої електроенергії та суми сплати за неї (а.с. 10, 12, 21,40,68, 70). Отже ОСОБА_3 була належним чином повідомлена про вартість наданих їй житлово-комунальних послуг.

Також відповідачем надавались позивачу розрахунки втрат електроенергії споживача (а.с. 73 75).

Відповідно до Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року № 28 відпуск електроенергії гуртожиткам (як населеним пунктам, що розраховується з енергопостачальною організацією за загальним розрахунковим лічильником за електроенергію, що споживається населенням для різних побутових потреб), проводиться за тарифами, встановленими для побутових потреб населення.

Оплата електроенергії гуртожитками на технічні цілі, освітлення місць загального користування, проводиться відповідно до норм.

При цьому слід враховувати, що загальний засіб обліку, встановлений на межі балансової належності між постачальником електричної енергії та споживачем гуртожитком, крім електричної енергії, спожитої усіма мешканцями гуртожитку, враховує витрати електричної енергії, спожитої усіма мешканцями гуртожитку, враховує витрати електричної енергії в елементах мереж споживання електричної енергії на загальні потреби гуртожитку, а також безоблікове споживання електричної енергії окремими мешканцями гуртожитку.

Підприємство, як балансоутримувач, розподіляє обсяг спожитої мешканцями електричної енергії, встановленого енегропостачальником за показаннями домового лічильника, між мешканцями гуртожитку згідно кількості кімнат, оскільки в кожній кімнаті встановлена рівна кількість точок електроспоживання.

Розрахунки мешканців гуртожитку за спожиту електричну енергію мають здійснюватися безпосередньо з балансоутримувачем гуртожитку. На балансоутримувача гуртожитку покладено обовязок здійснювати розподіл обсягів споживання між мешканцями та обмежувати постачання енергії у випадку несплати за споживання електричної енергії.

Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

ОСОБА_3 є мешканкою будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 10Б, кв. 248, а отже вона як мешканка даного будинку повинна сплачувати витрати по комунальним послугам, які покладені на неї в повному обсязі, окрім наданих пільг.

Весь період часу за який позивач просить скасувати їй суму боргу за електроенергію вона отримувала відповідні розрахунки, тобто була належним чином повідомлена, які витрати і за яку кількість електроенергії вона повинна нести.

Крім того, ОСОБА_3 не надала жодної заяви до КП ДМР «Жилсервіс 3» про те, що вона не буде проживати у кімнаті гуртожитку.

Твердження ОСОБА_3 стосовно того скільки вона могла спожити електроенергії, суд вважає субєктивними судженнями позивача, оскільки приведені розрахунки ніким не підтверджені.

Оскільки у кімнаті ОСОБА_3 в період з 2007 по 2009 роки лічильник встановлено не було, то відповідач правомірно нараховував їй сплату за електроенергію, розподіляючи витрати по спожитій електроенергії на кількість кімнат у гуртожитку, що знаходиться в його прямій компетенції та законодавчо закріплене.

Відповідно до п. 5 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Всупереч вимог законодавства ОСОБА_3 не довела обставин, на які вона посилається, не надала до суду доказів, які б підтверджували те, що вартість послуг за надану електроенергію не відповідає дійсності, і повинна бути меншою.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно Постанови Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивач в судовому засіданні не довела, що дії відповідача мають протиправний характер, і створювали небезпеку для її життя та здоровя. Тому позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають.

В свою чергу в судовому засіданні відповідач повністю обґрунтував законність своїх дій по нарахуванню сум належних до сплати за електроенергію, надавши всі відповідні документи, з яких видно, що розрахунок проведено у відповідності до діючих норм і правил.

Керуючись ст.ст.20, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постановою НКРЕ від 31.07.1996 року № 28 Правила користування електричною енергією, п.19 «Правил користування електричною енергією для населення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999 року, ст.ст.11,58-60,88,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Жилсервіс 3» про спонукання до вчинення певних дій відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду через Кіровський районний суд міста Дніпропетровська та подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд міста Дніпропетровська протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду, також: апеляційна скарга може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду, без попереднього подання заяви про апеляційного оскарження.

Суддя

Кіровського районного суду

м. Дніпропетровська ОСОБА_1