Справа №2-2141/10 08.12.2010 08.12.2010 08.12.2010
Провадження №22-ц-8264/10 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:
головуючого Вовненко Г.Ю.,
суддів Кушнірової Т.Б.. ОСОБА_1,
при секретарі судового засідання Шпонарській О.В.
за участі представника відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши в відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою
на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2010 р., ухвалене за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про припинення договору застави.
В вересні 2009 р. ОСОБА_3 звернувся з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк) про припинення договору застави.
Позивач зазначав, що 26 вересня 2007 р. між ним та Банком був посвідчений в нотаріальному порядку договір застави автомобіля марки ЕЕХШ 08 300, 2005 р. випуску. Цей договір укладено в забезпечення договору про відновлювальну кредитну лінію між ТОВ «НКО» і Банком на суму 1 280 000 грн. Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 28 липня 2009 р. ТОВ «НКО» ліквідовано та в порядку виконання даного судового рішення виключене з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Посилаючись на ліквідацію ТОВ «НКО» та припинення вказаного договору про відновлювану кредитну лінію, тобто, основного зобов'язання між ТОВ «НКО» і Банком, позивач в уточнених позовних вимогах просив суд з 29 липня 2009 р. припинити договір застави автомобіля.
Справа розглядалася судами неодноразово.
Останнім рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2010 р. в позові ОСОБА_3. відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом вимог процесуального права, зокрема, на безпідставну відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.
Перевіривши матеріалами справи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.
Із матеріалів справи вбачається, що 16 квітня 2007 р. між Банком і 7 «НКО» було укладено договір про відновлювану кредитну лінію, відповідно і якого останнє отримало 1 100 000 грн. зі строком погашення кредиту до 15 квітня р. із сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Додатков угодою №1 від 26 вересня 2007 р. Банк збільшив кредит ТОВ «НКО» в меж відновлюваної лінії до 1 280 000 грн. В забезпечення вказаних зобов'язань вересня 2007 р. між Банком і ОСОБА_3 в нотаріальному порядку посвідче: договір застави автомобіля марки ЬЕХІІ8 08 300, 2005 р. випуску. У пункті 2 договору застави зазначено, що позивач передає в заставу автомобіль в забезпеченн повернення кредитних ресурсів, наданих ТОВ «НКО» за договором пре відновлювану кредитну лінію від 16 квітня 2007 р. та за додатковою угодою №1 від 26 вересня 2007 р. до цього договору.
Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 12 травня 2009 р. ТОВ «НКО» було визнано банкрутом і відкрита ліквідаційна процедура, а наступною ухвалою цього ж суду від 28 липня 2009 р. затверджено звіт ліквідатора, ліквідаційний баланс ТОВ «НКО», ліквідовано це підприємство та припинено провадження у справі про його банкрутство.
Проте постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15 вересня 2009 р. вищезазначена ухвала господарського суду Миколаївської області від 12 травня 2009 р. скасована. Наступною ухвалою цього ж суду від 12 травня
2009р. скасована ухвала від 28 липня 2009 р. щодо припинення провадження у справі про банкрутство ТОВ «НКО» та скасована державна реєстрація припинення юридичної особи - ТОВ «НКО».
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 14 липня 2010 р. ТОВ «НКО» перебуває в стані припинення підприємницької діяльності.
Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що оскільки основне зобов'язання, тобто договір про відновлювану кредитну лінію та додаткові угоди до нього, укладені між Банком і ТОВ «НКО», не припинено, то відсутні і підстави для припинення договору застави, укладеного між Банком, ТОВ «НКО» і позивачем.
Висновок суду відповідає положенням ч.2 ст. 509, ч. ст. 559, ст. ст. 600, 601. 604 - 609 ЦК та ст.12 Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що при розгляді справи суд не врахував, що ТОВ «НКО»,'яке є боржником за вказаними кредитними зобов'язаннями, знаходилося на час розгляду справи в стані припинення у зв'язку з ліквідаційною процедурою, та порушення вимог Цивільного просувального кодексу відмовив у зупиненні провадження у справі.
Проте такі доводи безпідставні, оскільки вирішуючи спір, суд дав належну юридичну оцінку наявним у справі доказам і правильно виходив з того, що Цивільно-процесуальний кодекс та положення ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не виключають права кредитора на пред'явлення окремих вимог до поручителя як солідарного боржника і окремих вимог до боржника в порядку розгляду справи господарським судом.
Заявлені позивачем вимоги про припинення договору застави є вимогами майнового характеру, а тому суд у відповідності до підпункту «а» пункту 1 ст. З Декрету Кабінету Міністрів України віл 21 січня 1993 р. «Про державне мито . виходячи із оцінки заставленого майна, правильно визначив розмір судового збору. який підлягає стягненню з нього, у 1649 грн., так як при подачі позову ним сплачено 51 грн. судового збору.
Враховуючи наведене, колегія приходить до висновку, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2010 р. залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом 20 днів може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий