Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області

в складі:

головуючого - судді Жигановської О.С.

суддів: Косигіної Л.М., Котік Т.С.

участю секретаря судового засідання Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за заявою ОСОБА_1 про видачу виконавчого документа за рішенням постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації „Принцип від 17 липня 2008 року за апеляційною скаргою прокурора Корольовського району м.Житомира в інтересах держави в особі Житомирської міської ради на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 24 липня 2008 року

встановила:

В липні 2008 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу виконавчого документа за рішенням постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації „Принцип від 17 липня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 16/100 частин квартири АДРЕСА_1 та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на новостворене нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 24 липня 2008 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Видано виконавчий лист на примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації „Принцип від 17 липня 2008 року /справа №ПВ-50-31/07/ про визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1, яка складається з 2-х житлових кімнат та має загальну площу 199,5 кв.м., в тому числі житлову площу розміром 30,6 кв.м.

Вказано, що рішення третейського суду є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на обєкти нерухомого майна.

В апеляційній скарзі прокурор Корольовського району м.Житомира, діючи в інтересах держави в особі Житомирської міської ради, просить ухвалу скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частиною 6 ст. 5 6 Закону України „Про третейські суди визначено перелік підстав, за яких компетентний суд відмовляє в задоволенні заяви про видачу виконавчого документа, зокрема, якщо справа, по якій прийнято рішення третейським судом, не підвідомча третейському суду, відповідно до Закону; рішення третейського суду прийнято в спорі, не передбаченому третейською угодою або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди; рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, які не передбачені законами України та інше.

Враховуючи положення ст.ст.55, 64, 124 Конституції України, аналізуючи зміст Закону України „Про третейські суди та ст.17 ЦПК України третейський суд як недержавний орган за цим Законом має повноваження вирішення спорів лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейському суду, і ці повноваження не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обовязків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди.

Встановлено, що рішенням постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації „Принцип від 17 липня 2008 року /справа №ПВ-50-31/07/ визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, яка складається з 2-х житлових кімнат та має загальну площу 199,5 кв.м., в тому числі житлову площу розміром 30,6 кв.м. Крім того, третейський суд зазначив, що відповідно до Тимчасового положення „Про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, рішення третейського суду є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на обєкти нерухомого майна.

Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_1, третейський суд виходив з того, що позивачка, відповідно до ч.І ст.316, ст.ст.383, 392 ЦК України, має право проводити ремонт у квартирі та інші зміни, якщо вони не приведуть до порушень або інших обмежень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Також вона має право звернутися до суду з позовом про визнання її права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою стороною. Оскільки ОСОБА_2 не визнає право власності позивачки на переобладнану квартиру, тому суд задовольнив позов.

Проте, з таким висновком погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянину на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі- продажу від 09.06.2006 року є власником чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1. Загальна площа даної квартири становить 92,2 кв.м., житлова - 59,2 кв.м.

В результаті проведеної ОСОБА_1 реконструкції вказаної квартири остання має загальну площу 199,5 кв.м., в тому числі житлову площу - 30,6 кв.м. і складається із 2-х житлових кімнат.

Реконструкція квартири здійснена без відповідного дозволу виконавчого комітету Житомирської міської ради, яка не є стороною третейської угоди.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з п.1 ч.І ст.4 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень обовязковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних чи юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема, право власності на нерухоме майно.

З п.5 Прикінцевих положень згаданого Закону, п.1.3 Тимчасового положення „Про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, вбачається, що до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, третейський суд фактично поклав обовязок на бюро технічної інвентаризації, яке не є стороною третейської угоди, вчинити дію на користь позивачки, тобто зареєструвати право власності на спірну квартиру.

Відповідно до п.6 ст.6 Закону України „Про третейські суди не підлягають розгляду в третейських судах справи, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, державна установа чи організація, казенне підприємство.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на новостворене нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, не підвідомча третейському суду, оскільки стороною у ній повинен бути орган державної влади.

За таких обставин, ухвала суду 1 інстанції підлягає скасуванню, з постановлениям нової - про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу виконавчого документа на підставі рішення постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації „Принцип від 17 липня 2008 року.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 312-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора Корольовського району м.Житомира в інтересах держави в особі Житомирської міської ради задовольнити.

Ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 24 липня 2008 року скасувати та постановити нову ухвалу.

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу виконавчого документа за рішенням постійно діючого третейського суду при Юридичній корпорації „Принцип від 17 липня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 16/100 частин квартири АДРЕСА_1 та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на новостворене нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді