Рішення

Іменем України

12 січня 2010 року м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді: Марковича І.І. при секретарі: Чеботарьовій Г.М. з участю позивача ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2 відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірдтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на житло та їх виселення.

ВСТАНОВИВ: ОСОБА_1 пред"явив позов в суд до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання такими, що втратили право на користуванням житлом та їх виселення, стверджуючи, що володіє на праві приватної власності будинково і юдінням, що знаходиться в с. Довге по вул. Зеленій13, Іршавського району на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно і з 1983 року є єдиним повновладним власником цього будинковолодіння. 16 лютого 1985 року він одружився вдруге із ОСОБА_3. З ними також проживав 5-річний син дружини від першого її шлюбу ОСОБА_4. ЗО листопада 1985 року у них народилася спільна дитина ОСОБА_5. Вони всі проживали у належному йому будинку, однак будинок отриманий ним у власність до укладення шлюбу і добудований без її участі, і він вважається як роздільною власністю подружжя. Близько двох років тому пожружєні відносини між ними погіршилися через зловживання нею та їхньою спільною дочкою ОСОБА_6 алкогольними напоями та ведення аморального способу життя, а тому 16 .01.2009 року шлюб між ними було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу. Після цього відповідачі скориставшись його тимчасовою відсутністю перенисли його речі в літню кухню, де він вимушений проживати і па даний час. З того часу в будинок його не пускають, погрожують фізичною розправою, знищенням будинку, тобто створюють перешкоди в користуванні належним йому майном, на зауваження представників влади не реагують, а тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право на житло та виселити їх з даного будинку.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з мотивів, що викладені в позовній заяві, просять позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1І, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що перешкоди позивачу в користуванні його майном вони не чинять, оскільки ОСОБА_1 сам перейшов проживати в літню кухню, залишивши їм будинок в зв»язку з зіпсованими між ними відносинами, а твердження про зловживання ними спиртними напоями, ведення аморального способу життя та погрози про фізичну розправу над ним безглузді та нічим не підтвердженні. У

зв»язку з іим, що іншого місця для проживання у них немає, а позов позивача безпідставний та надуманий просить відмовити в задоволенні такого.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали з тих підстав, що й відповідачка ОСОБА_3 та просять відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити, з слідуючи підстав:

Позивач ОСОБА_1 володіє на праві приватної власності будинковолодінням, що знаходиться в с. Довге по вул. Зеленій,13, Іршавського району на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно і з 1983 року є єдиним повновладним власником цього будинковолодіння. 16 лютого 1985 року він одружився вдруге із ОСОБА_3. З ними також проживав 5-річний син дружини від першого її шлюбу ОСОБА_4. ЗО листопада 1985 року у них народилася спільна дитина ОСОБА_5. Вони всі проживали у належному йому будинку.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім»ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є членами сім»ї позивача ОСОБА_1 і мають право на користування даним жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, а тому посилання позивача на те, що між ним та відповідачкою ОСОБА_3 шлюб був розірваний, в зв»язку з чим вона втратила право на житло є безпідставним.

Що стосується вимоги позивача про виселення відповідачів з житлового будинку, то відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім»ї власника житлового будинку може бути виселено у випадках передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України, тобто якщо такі систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Позивач ОСОБА_1 доказів про наявність підстав передбачених ч.1 ст. 116 ЖК не надав, а твердження про зловживання ними спиртними напоями, ведення аморального способу життя та погрози про фізичну розправу над ним нічим не підтвердженні. Крім цього, відповідачі не мають іншого місця для проживання, а тому в позові ОСОБА_1 слід відповісти за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст. 10,131,212, 215 ЦПК України, ст. ст.ч.4 ст.9, ст.116,156,157 ЖК України,, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання втратившими право на житло та виселення відмовити

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, зподачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя І.І. Маркович