РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 2-1284/10

провадження у справі № 2-1284/10

23 листопада 2010 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Мозгового В. Б.,

при секретарі Палашкевич М. В.,

з участю представників позивача ОСОБА_1,ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новограді-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку майна та стягнення вартості речей, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_5 звернувся з вищезазначеним позовом до відповідачки ОСОБА_3 та просить суд визнати трьохкімнатну квартиру по вул.. Шевченко, 7/58 в м. Новограді-Волинському обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним право власності на ? частку зазначеного обєкту. Припинити право приватної власності ОСОБА_3 на 1/1 частку квартири в м. Новограді-Волинському по вул. Шевченка, 7/58 та визнати перелік майна, яке знаходиться в квартирі по вул.. Шевченка, 7/58, власністю ОСОБА_5.

Під час розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги і остаточно просить суд визнати трьохкімнатну квартиру по вул. Шевченко, 7/58 в м. Новограді-Волинському обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним право власності на ? частку зазначеного обєкту та стягнути з відповідачки ОСОБА_3 на його користь 11 621,50 грн., - вартості речей, які відповідачка повинна була передати йому.

Свої позовні вимоги в частині визнання квартири обєктом спільної сумісної власності обгрунтовює тим, що належна позивачці на праві власності згідно договору дарування квартира АДРЕСА_1 істотно збільшилась у своїй вартості за рахунок проведеного ним ремонту, а тому на підставі ст. 62 СК України квартира може бути визнана обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позовні вимоги в частині стягнення вартості речей, обґрунтовує тим, що між ним та позивачкою добровільно було розділено речі але позивачка речі не передала, а встановити їх місце знаходження немає можливості.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала та просила у його задоволення відмовити за безпідставністю.

Вислухавши сторони, допитавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Установлено, що на підставі договору дарування від 20 жовтня 1998 року відповідачка ОСОБА_3 прийняла в дар від позивача ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2 (Леніна 1) м. Новограді-Волинському /а.с.9/.

06 грудня 2006 року рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду №2-2474/2006 шлюб між позивачем ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано /а.с.11/.

Таким чином суд приходить до висновку, що після отримання відповідачкою в дар спірної квартири сторони продовжували проживати однією сімєю.

Відповідно до статті 57 СК України майно, набуте чоловіком або дружиною за час шлюбу, але на підставі договору дарування, є його, її особистою приватною власністю.

Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, відповідно до частини першої статті 62 СК України, воно у разі спору може бути визнане об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У такому випадку той з подружжя, який має на меті визнати таке майно об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, повинен надати докази, які б достовірно підтвердили, що дійсно були спільні трудові і грошові затрати або ж затрати безпосередньо цієї особи.

Представниками позивача в судовому засіданні в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів того, що майно істотно збільшилось у своїй вартості з моменту отримання його позивачкою в дар, а також, що позивач ОСОБА_5 ніс грошові та трудові затрати для істотного збільшення вартості спірного майна, яке належить відповідачці ОСОБА_3.

Крім того, доводи позивача та його представників спростовується матеріалами справи, а саме: витягом з рішень виконавчого комітету Новоград-Волинської міської Ради від 09.09.1998 р. №174 /а.с.26/, від 23.09.1998 р. №191 /а.с. 27/ та показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_6, які показали, що ремонт в квартирі відбувався до того як вона була подарована позивачем відповідачці.

Таким чином, на думку суду, позивач не довів, що за рахунок його трудових та грошових затрат вартість спірної квартири істотно збільшилась, що давало б суду підстави відповідно до вимог ст. 62 СК України вважати спірне майно спільною сумісною власністю подружжя з визнанням за ним права власності на ? частину квартири.

Щодо іншої вимоги, то суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідачкою ОСОБА_3 18.07.2007 року було складено опис речей, які передані позивачу ОСОБА_5 при добровільному розподілі сумісно нажитого майна /а.с.5-8/. Також судом встановлено, що речі зазначені в описі, в день його складання, відповідачкою позивачу не передавались, і позивачем не забирались.

Правові підстави повернення безпідставно набутого майна визначені у ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, згідно яких особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути це майно, у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість.

За змістом статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч вказаним статтям, позивач не надав суду доказів, які підтверджують обґрунтованість його позовних вимог. Позивачем та його представниками не було надано конкретних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що речі зазначені в описі знаходяться у відповідачки і вона безпідставно їх у себе утримую.

Крім того, доводи представників позивача спростовуються показами свідків: ОСОБА_9 (мати позивача), яка показала, що відповідачка повідомляла, що привезе до неї речі її сина, але де речі знаходяться наданий час вона не знає; свідок ОСОБА_6 (донька позивача та відповідачки), яка показала, що батько їй з сестрою віддав меблі, які знаходяться зараз у них і якщо необхідно вони готові йому їх повернути. Також доводи позивача спростовуються актом обстеження, якій складено депутатом Новоград-Волинської міської ради ОСОБА_10, згідно якого речі знаходяться в кафе «Сонечко» /а.с.76/.

А тому суд прийшов до висновку, що позов в цій частині є безпідставним.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 57, 60 СК України, суд , -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку майна та стягнення вартості речей відмовити.

Сторони можуть ознайомитись з повним рішенням суду 26 листопада 2010 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: