Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
№ 2- 8126
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради в особі управління освіти та науки, третя особа Кіровська районна в м. Дніпропетровську рада про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 24 листопада 2009 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 міської ради в особі управління освіти та науки про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди. Позивач в своїх позовних вимогах, а його представник в ході судового засідання посилалися на те, що ОСОБА_1 працює директором середньої школи № 9 м. Дніпропетровська. Наказом управління освіти міськради від 22 жовтня 2009 року їй оголошено догану за неналежний рівень управлінської діяльності та організації роботи щодо забезпечення якісного навчально-виховного процесу. Вважає вказаний наказ незаконний і не відповідаючим дійсності, вона втратила життєву рівновагу, зявилась роздратованість, їй завдана моральна шкода. На її звернення до відповідача з питаннями про скасування вказаного наказу отримала відмову, добровільно спір не вирішено. Вважає такі дії відповідача протиправними і просила захистити її конституційні права, скасувати вказаний наказ в повному обсязі та стягнути з відповідача моральну шкоду, задовольнивши позов в повному обсязі.

Представники відповідача ОСОБА_2 міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що перед винесенням наказу від 22 жовтня 2009 року в СШ № 9 була комісійна перевірка, саме за результатами роботи цієї комісії виявилися недоліки роботи позивача і їй оголошено догану за неналежний рівень управлінської діяльності та організації роботи щодо забезпечення якісного навчально-виховного процесу. Всі їх дії стосовно позивача проведені у відповідності до діючого законодавства, порушень допущено не було. Все ними зроблено згідно вимог закону. Ніяких зобовязань інших відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували та матеріальної і моральної шкоди не завдавали. Вважають позовні вимоги безпідставними і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи Кіровської районної в м. Дніпропетровську ради в судовому засіданні з позовними вимогами погодився частково, посилаючись на те, що сам наказ винесено з порушеннями закону і він підлягає скасуванню, але моральної шкоди завдано не було, тому в цій частині позову необхідно відмовити. Їх дії як третьої особи були відповідними до вимог закону. Ніяких зобовязань відносно сторін на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували та матеріальної і моральної шкоди не завдавали. Вважають позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню.

Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В судовому засіданні встановлено, що наказом № 161-0/1 управління освіти та науки ОСОБА_2 міської ради від 28 серпня 2008 року позивача ОСОБА_1 було переведено з посади заступника директора з науково-методичної роботи середньої загальноосвітньої школи № 9 м. Дніпропетровська на посаду директора цього закладу на умовах контракту. Наказом № 378 управління освіти та науки ОСОБА_2 міської ради від 22 жовтня 2009 року, крім іншого, ОСОБА_1 за неналежний рівень управлінської діяльності та організації роботи щодо забезпечення якісного навчально-виховного процесу оголошено догану. Наказом № 421 відділу освіти Кіровської районної в м. Дніпропетровську ради від 03 листопада 2009 року за результатами перевірки СШ № 9 виявлено численні недоліки в роботі школи і її керівництва, встановлені порушення виховного процесу і законодавства в сфері освіти і прийняті заходи реагування.

Позивач ОСОБА_1 не погодилася з наказом № 378 про оголошення їй догани і звернулася з позовом до суду. Підставою звернення позивача до суду є видання відповідачем наказу від 22 жовтня 2009 року №378, відповідно до якого: -за неналежний рівень управлінської діяльності та організації роботи щодо забезпечення якісного навчально-виховного процесу директору СЗШ № 9 Кіровського району ОСОБА_1 було оголошено догану; -у зв'язку з відсутністю фактів, тобто безпідставною підозрою щодо порушення трудового договору з боку вчителя початкових класів ОСОБА_3, та враховуючи факт тимчасової втрати працездатності ОСОБА_3, було рекомендовано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 принести вибачення вчителю3-А класу на загальних зборах трудового колективу.

Судом встановлено, що підставою для проведення перевірки були колективні звернення батьків учнів 3-А класу СЗШ № 9 (вх. 150 від 14 жовтня 2009 року, вх. 147 від 13 жовтня 2009 року, вх. 15/653 від 08 грудня 2009 року), відповідно до яких батьки повідомляли про виникнення у СЗШ № 9 конфліктної ситуації, пов'язаної з тим, що директор вказаної шкоди не забезпечила належну заміну вчителя початкових класів, діти 3-А класу залишились без класоводу, не доглядаються на перервах, чим спричинена загроза їх здоров'ю та життю, і не розуміють навчальний матеріал. У зверненнях батьки просили провести дослідження всіх обставин справи та відновити зірваний учбовий процес.

У зв'язку із надходженням вказаних звернень відповідач видав наказ № 336 від 09 жовтня 2009 року про створення комісії щодо розгляду звернення по СЗШ № 9. Вказана комісія за результатами свої роботи склала довідку, у висновках якої зазначено, що в результаті неправомірних дій директора ОСОБА_1 було порушено процедуру розгляду та звільнення вчителя із займаної посади за КЗпП, що привело вчителя ОСОБА_3 до тимчасової непрацездатності, напружених відносин в педагогічному колективі, збуренню батьківської громадськості учнів 3-А класу. Результатами перевірки підтверджено, що позивачем не забезпечено належної заміни для учнів 3-А класу під час хвороби їх постійного класоводу, діти самостійно харчувались, на перерві без вчителя перебували в класі, у класному журналі відсутні відповідні записи та оцінки.

Позивач оскаржує лише наказ № 378 про оголошення їй догани, цей наказ винесено правомірно у повній відповідності до норм чинного трудового та іншого законодавства України на підставі наступного.

Відповідно до п. 2.1 розділу 2 посадової інструкції директора середньої загальноосвітньої шкоди № 9 з поглибленим вивченням англійської мови ОСОБА_1, затвердженої начальником управління освіти і науки ОСОБА_2 міської ради, до основних напрямків діяльності директора школи відноситься організація освітньої (навчально-виховної) роботи школи з врахуванням особливостей діяльності навчального закладу, напрямку, профільності тощо.

Згідно з п. п. 3.1, 3.5, 3.6, 3.29, 3.55, 3.56 розділу 3 посадової інструкції директора середньої загальноосвітньої шкоди № 9 з поглибленим вивченням англійської мови ОСОБА_1, затвердженої начальником управління освіти і науки ОСОБА_2 міської ради, директор школи виконує наступні посадові обов'язки: здійснює загальне керівництво всіма напрямками діяльності школи у відповідності з її Статутом і чинним законодавством України; вирішує навчально-методичні та інші питання, що виникають в процесі

діяльності школи;планує, координує і контролює роботу педагогічних та інших працівників школи; організовує роботу із створення та забезпечення умов проведення освітнього процесу у відповідності з діючим законодавством про працю, положенням про охорону праці, міжгалузевими та відомчими нормативними документами та іншими локальними актами з охорони праці і Статутом школи;створює сприятливий соціально-педагогічний клімат; несе відповідальність за свою діяльність перед учнями, батьками,

педагогічними працівниками.

Розділом 5 посадової інструкції директора середньої загальноосвітньої шкоди № 9 з поглибленим вивченням англійської мови ОСОБА_1, затвердженої начальником управління освіти і науки ОСОБА_2 міської ради, передбачено, що директор шкоди несе відповідальність за реалізацію освітніх програм відповідно до навчального плану й графіку навчального процесу. За невиконання або неналежне виконання без поважних причин Статуту і правил внутрішнього трудового розпорядку школи, інших локальних документів, законних розпоряджень органів управління освіти, посадових обов'язків, встановлених даною Інструкцією, в тому числі за невикористання наданих прав, директор несе дисциплінарну відповідальність у порядку, визначеному трудовим законодавством.

Згідно з п. п. 4.6.4, 4.11.3, 4.11.8 розділу 4 положення про управління освіти і науки ОСОБА_2 міської ради, затвердженого рішенням ОСОБА_2 міської ради від 24 грудня 2008 року №237/41, до основних функцій управління належать: - здійснення в межах своєї компетенції державного інспектування навчальних закладів незалежно від типів і форм власності, що належать до сфери управління місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, забезпечення гласності його результатів; координування роботи навчальних закладів спільно із сім'єю та

громадськістю, пов'язаної з навчанням та вихованням дітей; забезпечення розгляду звернень громадян у межах своєї компетенції,

врахування позитивних пропозицій, вжиття заходів для усунення недоліків у роботі.

Відповідно до п. 6.2 розділу 6 положення про управління освіти і науки ОСОБА_2 міської ради, затвердженого рішенням ОСОБА_2 міської ради від 24 грудня 2008 року № 237/41, начальник управління заохочує та накладає дисциплінарні стягнення на керівників навчальних закладів.

Тобто при винесенні спірного наказу відповідач діяв у межах своїх повноважень.

Додатковим свідченням того, що при здійсненні своїх посадових обов'язків позивач дійсно припустився дисциплінарного правопорушення свідчить те, що у грудня 2009 року 20 учнів 3-А класу СЗШ № 9 за власним бажанням змінили школу (перевелись до НВК № 12, де зараз і працює звільнена ОСОБА_3А.). Слід зазначити, що ці учні перебували у класі саме звільненої вчительки ОСОБА_3, і саме батьки цих учнів зверталися до відповідача і до ОСОБА_2 міської ради з вимогами притягти позивача до дисциплінарної відповідальності.

Також звертає на себе увагу, що зазначаючи про «незалежний рівень управлінської діяльності», про що було вказано у п. 2 спірного наказу, позивач намагається ввести суд в оману, оскільки у даному випадку була допущена помилка (описка). Вказана описка була виправлена наказом відповідача від 27 жовтня 2009 року №191-0/2, а зміст вказаного наказу про виправлення було доведено до відома позивача, про що свідчить його підпис на наказі. Крім того, твердження позивача про необхідність принесення вибачень ОСОБА_3 не відповідає дійсності, оскільки спірним наказом позивачеві було лише рекомендовано це зробити.

Позивач в позовній заяві посилається на приниження та завдання шкоди з боку відповідача, однак не надав доказів того, що його принижували, зявилася дратівливість та інш. не надав доказів будь-якої шкоди. Позивачем не названо прізвищ, хто саме його принижував та спричинив моральну шкоду.

Статтею 1166 ЦК України встановлено право особи на відшкодування у повному обсязі майнової шкоди, завданої неправомірними діями особистому немайновому праву. Цією ж статтею на особу, яка завдала шкоди покладено обов'язок відшкодувати її у повному обсязі.

Але в судовому засіданні не знайшли свого обєктивного підтвердження неправомірні дії відповідача стосовно позивача та завдання цими діями шкоди правам позивача, а тому на відповідача не може бути покладено обов'язок відшкодувати її у повному обсязі.

Частина 1 статті 2371 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим їм органом моральної шкоди працівникові проводиться у випадку, якщо порушення його законних прав привело до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків і жадають від його додаткових зусиль для організації свого життя.

Ст. 1167 ЦПК України містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В позовній заяві та під час судового розгляду позивачем не було надано належних доказів наявності маральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань.

Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного звязку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивача) діям відносно нього, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобовязань або неправомірності стосовно нього є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги позицію позивача стосовно наполягання на своїх позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 міської ради в особі управління освіти та науки про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди слід відмовити, судові витрати віднести за рахунок держави.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про накладення дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 19, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 150, 221, 233, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 3, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57, 58, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 міської ради в особі управління освіти та науки про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя -