№ 2-56/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2010 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого - судді Федотової В.М.

при секретарі - Демененко М.М.

за участю позивачки ОСОБА_1, її представника адвоката ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 Пантелєєвни, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , третя особа ОСОБА_10 про визнання договору купівлі продажу №3138 від 03.09.2001року квартири №32 в б. 32 по пр-ту Будівельників в м. Маріуполі дійсним, визнання дійсним договору купівлі продажу автомобіля NISSAN X-TRAIL, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який був укладений 31.05.2007року, визнання обєктом права сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль NISSAN X-TRAIL, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1, визнання права власності на ? частку квартири АДРЕСА_1 та ? частку автомобіля NISSAN X-TRAIL, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1, та стягнення ? вартості автомобіля NISSAN X-TRAIL, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , стягнення судових витрат, витрат на правову допомогу, та проведення експертизи, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, який в під час судового засідання доповнила та уточнила. В судовому засіданні в обґрунтування своїх вимог пояснила наступне. У 1996 році позивачка та відповідач ОСОБА_3 склали сімю , стали мешкати разом без реєстрації шлюбу в квартирі позивачки АДРЕСА_2. На той час кожна з сторін знаходились в зареєстрованих шлюбах , які розірвали ОСОБА_3 17 вересня 1998року, а ОСОБА_1 23 липня 2001року. З квітня 1997 року по грудень 1997року позивачка разом з відповідачем ОСОБА_3 знаходились у рейсі на судні «Dubai Orient», в наступний рейс ОСОБА_3 пішов через 9 місяців 24 вересня 1998року. Стверджує, що у 1999році на сумісні кошти з сімейного бюджету була придбана однокімнатна квартира по вул. Лавицького. В цьому же році ОСОБА_3 втратив роботу з причин скорочення посади начальника радіостанції. Вони вимушені були понести витрати на отримання диплома штурмана в Ростовському морехідному училищі. ОСОБА_3 не працював 1 рік та 4 місяці. В звязку з скрутним матеріальним становищем була продана квартира по вул. Лавицького в м. Маріуполі. В серпні 2000 року ОСОБА_3 почав працювати, її син ОСОБА_10 також почав свою трудову діяльність і всі гроші які він заробляв у закордонному рейсі були покладені до сімейного бюджету. В вересні 2001року на сумісні гроші позивачка разом з відповідачем у ОСОБА_6, ОСОБА_7,ОСОБА_8, ОСОБА_9 купила квартиру АДРЕСА_1.

Договір купівлі продажу квартири був укладений на Донбаській товарній біржі на імя ОСОБА_3 03 вересня 2001року, який був зареєстрований в БТІ м. Маріуполі 04 вересня 2001року. Квартири була придбана за сумісні гроші, так як в цей час позивачка теж знаходилась в закордонному рейсі з червня 2000року по травень 2001року. 31 травня 2007 року позивачка разом з відповідачем ОСОБА_3 у ОСОБА_5 по генеральній довіреності придбали автомобіль NISSAN X-TRAIL, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1. Вважає, що між нею , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі продажу автомобіля у вигляді видачі ОСОБА_5 на її імя та імя відповідача ОСОБА_3 генеральної довіреності на предмет користування та керування автомобілем строком на три роки. Позивачка стверджує, що під час укладення довіреності вона разом з ОСОБА_3 віддала ОСОБА_5 гроші в сумі 25 000 доларів США. Гроші були з спільного бюджету, частина грошей була надана її сином ОСОБА_10 В червні 2008року під час сварки з ОСОБА_3 вони вирішили поділити майно. За цією усною домовленістю ОСОБА_3 повинен був віддати ОСОБА_1 спірний автомобіль та сплатити грошову компенсацію, а собі залишити квартиру. 27 черпвня 2008року вона з згоди ОСОБА_3 зробила доручення на імя ОСОБА_11 на право керування автомобілем. В подальшому ОСОБА_3 відмовився від такого поділу майна, відібрав у неї доручення, яке видав ОСОБА_5 Позивачка разом зі своїм представником посилаються на ст.. 74 СК України, вважають ,що на дані правовідносини розповсюджується дія саме цієї норми закону, вважають ,що між ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі продажу автомобілю. Відносно квартири вважають, що в звязку з тим ,що квартира була придбана під час дії Закону України «Про власність», тому дані правовідносини розповсюджуються на частину 1 ст. 17 Закону України «Про власність». Позивачка стверджує, що ОСОБА_3 направляв на її номер мобільного телефону СМС повідомлення , в яких пропонував їй віддати 10000 доларів США за спірний автомобіль. Позивачка та її представник просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_4 позов не визнав . Підтвердив факт сумісного мешкання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Надав суду довідки з компаній, де відповідачем ОСОБА_3 були укладені угоди на закордонні рейси. Довідки містять інформацію на яких суднах , на яких посадах знаходився відповідач у закордонному рейсі. Також представник відповідача, надав суду довідки з яким окладом знаходився у закордонному рейсі відповідач, та яку заробітну платню він отримав під час рейсу. До суду була надана копія довіреності між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і ОСОБА_12 від 16 квітня 2010 року на управління та розпорядження транспортним засобом автомобілем NISSAN X-TRAIL, 2003 року випуску. Також до суду були надані довідки згідно яких , на імя позивачки відповідачем були перераховані кошті у іноземній валюті. Представник відповідача вважає, що при посиланні позивачки на Закон України «Про власність» вона повинна враховувати розмір частки кожного з сторін - ОСОБА_3 та її -ОСОБА_1, а розмір частки кожного визначається ступенем його участі працею і коштами у створені спільної власності. Вважає, що розмір часток не є рівним, так як розміри грошових доходів сторін не рівні, що стверджують довідки про розміри окладів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 під час придбання майна. Відносно ствердження позивачки та її представника, що між відповідачем ОСОБА_5 , позивачкою та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі- продажу автомобіля NISSAN X-TRAIL, 2003 року випуску у вигляді укладення генеральної довіреності, він вважає помилковим це ствердження в звязку з тим, що довіреність не є договором купівлі продажу, та до довіреності і договору купівлі- продажу законодавством застосовано різні вимоги. До того ж , ствердження позивачки, що ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_1 та ОСОБА_3 гроші в розмірі 25 000 доларів США не найшли свого підтвердження у судовому засіданні, як і не знайшли підтвердження ствердження позивачки, що при оформлені купівлі продажу квартири по пр. Будівельників б.32 кв.32 позивачка надавала відповідачу ОСОБА_3 свої гроші, а також ствердження позивачки, що до суми вартості автомобіля надавав свої гроші син ОСОБА_1 ОСОБА_10 Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 базуються на припущеннях, є надуманими і все спірне майно було придбано на гроші ОСОБА_3

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до судового засідання не зявились , але були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання через оголошення у пресі.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засіданні не зявився . Судом було направлено судове доручення до Київського районного суду м. Одеси за місцем його мешкання , однак у звязку з неможливістю викликати та допитати в якості відповідача ОСОБА_5 матеріали судового доручення були повернені з актом. Тому, посилання позивачки ОСОБА_1 про те,що вона разом з відповідачем ОСОБА_3 віддавала 25 000 доларів США ОСОБА_5 за спірний автомобіль, не найшло свого підтвердження у судовому засіданні.

Третя особа ОСОБА_10 до суду не зявився , у письмовій заяві на адресу суду просив розглянути справу без його участі в звязку з його знаходженням у закордонному рейсі. Позовні вимоги ОСОБА_1 підтримував.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_11, ОСОБА_15, ОСОБА_16 засвідчили, що дійсно позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 разом проживали однією сімєю з 1996 по 2008роки. Цей факт не спростовують і сторони. Однак, свідки не надали суди належних доказів про те скільки грошей кожна із сторін вклала на придбання спірного майна. Тому, посилання позивачки на пояснення зазначених свідків судом не може бути прийнято до уваги як достовірні докази по справі.

Суд заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи доказами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та доводи, вважає, що у позові ОСОБА_1 необхідно відмовити в повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На порушення своїх обовязків, передбаченого ст. 10 ЦПК України, позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2, щодо доведення підстави свого позову, не довели тих обставин, на які вони посилались у своїх вимогах.

Судом встановлено, і сторони це не заперечують, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 з 1996року по 2008 рік проживали однією сімєю.

Відповідно до договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_3 від 14 серпня 2000року, ОСОБА_17 продав ОСОБА_18 вказану однокімнатну квартиру за 7000гривень. Угода була засвідчена приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_19

Відповідно до договору купівлі- продажу від 03.09.2001року трьохкімнатної квартири по пр. Будівельників б. 32 кв.32 в м. Маріуполі, який було укладено на Донбаській товарній біржі між ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_3, вартість майна складає 7 211 гривень та покупцем значиться ОСОБА_3 (а.с.18)

Довіреністю від 31 травня 2007року ОСОБА_5 надав ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право експлуатувати та розпоряджатися автомобілем NISSAN X-TRAIL, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (а.с.54).

Довіреністю від 16 квітня 2010року ОСОБА_5 надав ОСОБА_3 та ОСОБА_12 право експлуатувати та розпоряджатися автомобілем NISSAN X-TRAIL, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який належить йому на праві власності.

Відповідно до довідки з ТОВ «Глобал Консалтінг» ОСОБА_1 дійсно працювала на суднах іноземних судновласників на посаді буфетниці на т/х «Дубай Оазіс» у період з 16.10.1998року по 31.07.1999року, т/х «Ашик 1» з 23.06.2000року по 10.05.2001року з середньою заробітної платнею 500 доларів у місяць.(а.с.87)

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 у період з 02.09.2003року по 29.12.2006року позивачка працювала вчителем фізики у загальноосвітніх школах м. Маріуполя, 29.12.2006року переведена бібліотекарем. (а.с.22-23)

Довідкою з Приморського відділу МФ «Приватбанк» м. Маріуполя значиться , що ОСОБА_1 дійсно мала депозитний вклад в відділені банка у 2007році у сумі 18000доларів США. Депозитний вклад було розірвано та сплачений у повному обсязі з процентами 30.05.2007року.

Відповідно до довідок з Першого Українського міжнародного банку на рахунок ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_3В.у період з 17.12.2006рік по 31.03.2008рік було перераховано 24 500 доларів США

Відповідно до довідок про плавання ОСОБА_3 знаходився у закордонних плаваннях у період 14.11.01 року по 18.12.2001року 35 днів;з 02 .03. 2002року по 29.03.2003року -393 дні;з 17.11.2003року. по 31.03.2004року 134 дні; з 06.08.2004року по 31.05.2005року 297 днів;з 11.01.2006року по 22.08.206року 224 дні;з 28.10.2006року по 24.05.2007року 209 днів; з 29.08.2007року по 15 .01.2008року 130 днів; з 29.01.2008року по 12.05.2008року 115 днів. Також довідками з морських крюінгових компаній : «Інтерконт», «Шокк»- значиться,що ОСОБА_3 в період з 25.08.2000року по 26.06.2001року працював на посаді другого помічника капітана з окладом 1200 АМД у місяць, у періоди з листопада 2003року по травень 2008року заробітна платня ОСОБА_3 складала від 1500 АМД у місяць до 4020 АМД у місяць.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 у повному обсязі суд виходив з того,що позивачка не надала належних доказів суду про те, що її частка в придбанні спірного майна складає ? частину : квартири та автомобілю. Доказів про те, що вона внесла особисті кошти при придбані зазначеного майна, саме по ? частині вартості автомобіля та квартири не найшло свого підтвердження у судовому засіданні.

У звязку з відмовою в позові ОСОБА_1 висновки товарознавчої експертизи від 15.07.2010року , вартості автомобілю NISSAN X-TRAIL, 2003 року випуску не беруться судом до уваги, як докази по справі.

Відповідно до розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» п.5 розглядаючи позови, повязані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того,що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є : майно,нажите подружжям за час шлюбу (ст.. 16 Закону України «Про власність», ст.. 22 Кодексу про шлюб та сімю України; майно придбане внаслідок спільної праці членів сімї чи майно,що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сімї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян,що обєдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено,що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.. 18 , п.2 ст. 17 Закону України «Про власність»).

В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створені спільної власності. Розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає з законодавства України.

Відповідно до розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» п.13 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемним є тільки право чини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним , судам необхідно враховувати, що норма частини другої ст.. 220 ЦК України не застосовується щодо право чинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких право чинів відповідно до ст.210 та 640 ЦК України повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав і обовязків сторін.

Крім того позивачка при посиланні на ст.. 220 ЦК України не урахувала тієї обставини, що вона не є стороною правочину та її права не порушені.

Посилання позивачки на ст.. 74 СК України не найшло свого підтвердження у судовому засіданні.

Ствердження позивачки та її представника, що генеральна довіреність на право експлуатації та розпорядження спірним автомобілем є договором купівлі-продажу є помилковим. Довіреність не є правовим переходом права власності на автомобіль, а повноваження, яке виникає у представника за довіреністю, не порушує його майнових або особистих немайнових прав. Крім того, відповідно до ст..249 ЦК України , особа яка видала довіреність, може в будь - який час скасувати довіреність або передоручення.

Керуючись ст.74 СК України, ст.15, 210, 220,249, 640, 657 ЦК України, ст. ст. 15, 31,57, 58, 59, 60, 196, 213, 214, 215 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Відмовити повністю в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 Пантелєєвни, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , третя особа ОСОБА_10 про визнання договору купівлі продажу №3138 від 03.09.2001року квартири №32 в б. 32 по пр-ту Будівельників в м. Маріуполі дійсним, визнання дійсним договору купівлі продажу автомобіля NISSAN X-TRAIL, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який був укладений 31.05.2007року, визнання обєктом права сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль NISSAN X-TRAIL, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1, визнання права власності на ? частку квартири АДРЕСА_1 та ? частку автомобіля NISSAN X-TRAIL, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1, та стягнення ? вартості автомобіля NISSAN X-TRAIL, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_1, стягнення судових витрат, витрат на правову допомогу, та проведення експертизи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-дений строк з дня його проголошення.

Суддя Федотова В.М.