Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2010 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Бойчука І.В.,

суддів: Девляшевського В.А., Беркій О.Ю.,

секретаря: Юрків І.П.,

з участю сторін: представника прокуратури Івано-Франківської

області, ОСОБА_1, ОСОБА_2

та її представника, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Раківчицької сільської ради Коломийського району, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою прокурора Коломийського району на рішення Коломийського міськрайонного суду від 12 березня 2008 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 12 березня 2008 року визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове будинковолодіння № 112 а по вул. Січових Стрільців у с. Раківчик Коломийського району Івано-Франківської області. В апеляційній скарзі прокурор Коломийського району вказав, що спірне будинковолодіння є обєктом права власності та не може бути визнане спадковим майном, що залишилося після смерті ОСОБА_6, оскільки воно на час його смерті згідно вимог ст. 331 ЦК України в ред. 2003 року у власності не перебувало. Питання прийняття спадщини на незареєстроване будинковолодіння могло бути вирішене лише шляхом встановлення факту прийняття у спадщину незавершеного будівництвом будинковолодіння за діючим на той час Цивільним кодексом України в ред.. 1963 року. ________________________________________________________________________________

Справа № 22-ц-4593/2010 р. Головуючий у І інстанції Максимюк Р.Ю.

Категорія 37 Доповідач Бойчук І.В.

Судом не враховано, що до складу спадкового майна ОСОБА_6 входить лише ? частина спірного незавершеного будівництвом будинковолодіння, а інша за ст.. 60 СК України належить його дружині ОСОБА_1 Крім того, заява останньої про відмову від своєї частки у спадковому майні на користь ОСОБА_2 судом могла бути взятою до уваги лише при наявності дозволу органу опіки і піклування на вчинення нею такої відмови, оскільки її ще троє неповнолітніх дітей мають постійне місце проживання саме у спірному будинковолодінні. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у позові. В засіданні апеляційного суду представник прокуратури та ОСОБА_1 підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів, наведених у ній.

Інші учасники судового розгляду доводів апеляційної скарги не визнали і вважають рішення суду правильним.

Вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Раківчицької сільської ради від 30.1.1989 року №48 ОСОБА_6, який на той час перебував у шлюбі з ОСОБА_1 було дозволено провести будівництво індивідуального житлового будинку на присадибній земельній ділянці у с. Раківчик Коломийського району. Для цього ним було виготовлено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки і встановлено межі земельної ділянки в натурі. У 1990 та 1991 роках рішенням цієї ж ради ОСОБА_6 дозволено електрифікувати та газифікувати новозбудований житловий будинок №112а по вул.. С.Стрільців у с. Раківчик.

Згідно довідки Коломийського МБТІ (а.с.27) вбачається, що на дане будинковолодіння не зареєстровано права приватної власності. Проте, у даному господарстві збудовано житловий будинок, стайню, стодолу, гараж, вбиральню, огорожу та замощення, і інвентаризаційна вартість цього майна становить 70814 грн., що дає суду підстави зробити висновок, що до даних правовідносин не може застосовуватися ст.. 331 ЦК України.

Тому твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що даний будинок не було завершено і мова може йти про право власності на матеріали, які були використані у процесі будівництва не заслуговують на увагу.

Спірне будинковолодіння побудоване батьками позивачки у шлюбі. Після смерті ОСОБА_6 23.05.1996 року відкрилася спадщина, яка складалася з ? частини побудованого будинку та підсобних будівель і споруд, але не зареєстрованого належним чином у Коломийському МБТІ та не зданого у експлуатацію. Інша частина будинковолодіння мала б належати ОСОБА_1 Однак, остання під час слухання даного позову в суді подала письмову заяву у якій вказала, що відмовляється від своєї частки в спірному будинку і господарських спорудах та не претендує на спадщину після смерті свого чоловіка, а також просила визнати за своєю донькою ОСОБА_2 право власності на спірне будинковолодіння. Також в засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 ствердила, що до Коломийського МБТІ з вимогою про реєстрацію свого права власності на частку у спірному будинковолодінні не зверталася та не зверталася у суд з позовом про визнання права власності на спірне будинковолодіння. Місцем її проживання на даний час є с. Вижній Березів Косівського району, де проживає у господарстві свого чоловіка ОСОБА_1, з яким веде спільне господарство і виховує їхніх двох спільних дітей та дитину від другого шлюбу з ОСОБА_7.

За таких обставин не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 в порушення вимог ст. 328 ЦК України судом протиправно позбавлено право власності на належну їй ? частину будинковолодіння, оскільки нею такого права не оформлено і вона не ставила такого питання в суді.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на одержання у встановленому законом порядку в спадщину майна і грошових коштів батьків чи одного з них у разі їх смерті, а згідно ст. 18 Закону передбачено, що діти - члени сімї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням на рівні з власником або наймачем, а органи опіки та піклування при цьому мають право здійснювати контроль за додержанням батьками майнових та житлових прав при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що права неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 не порушені, оскільки вони не є дітьми покійного ОСОБА_6. Їх мати ОСОБА_1 відмовилася від прийняття спадщини та від своєї частки у спірному будинковолодінні, оскільки з 1996 року у ньому не проживає, діти у ньому ніколи не проживали і не користувалися ним, тому згоди органу опіки і піклування для цього закон не вимагає.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Коломийського району відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 12 березня 2008 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів у касаційному порядку.

Головуючий І.В. Бойчук

Судді: В.А.Девляшевський

ОСОБА_11