Борзнянський районний суд Чернігівської області
26 травня 2010 року справа №2-247/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Тіслюка І.І.

секретар Циліцька Л.В.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завдатку в сумі 1200 грн., а також додаткових витрат на суму 5343 грн. та моральної шкоди в сумі 1000 грн.,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_2 завдаток в сумі 1200 грн. з одночасним стягненням з неї додаткових витрат на суму 5343 грн. та моральної шкоди на суму 1000 грн.

В судовому засіданні позивач, підтримавши позов, в пояснення повідомила, що в середині 2009 року вона домовилась з ОСОБА_2 про те, що придбає в неї житловий будинок по вул.Пролетарській, 5 у с.Іванівці Борзнянського району Чернігівської області за 2500 грн. В рахунок вартості вказаного будинку вона віддала останній 08.07.2009 року 1200 грн. під розписку у присутності свідка ОСОБА_3 Решту від домовленої суми вона пообіцяла сплатити пізніше після укладення договору купівлі - продажу. В будинок вона перейшла жити наступного дня. Згодом звернулась до ОСОБА_2 з проханням прискорити оформлення документів на будинок щоб зареєструватись за цим місцем проживання і користуватись пільгами, що має по закону, оскільки є інвалідом першої групи. Для здійснення реєстрації вона звернулась до відповідача передавши їй паспорт. Через деякий час та їй повідомила про відсутність можливості зареєструвати її за цією адресою, оскільки спочатку треба оформити правовстановлюючі документи на будинок. Оформлення оренди, про що вона пропонувала на заміну купівлі будинку, також було унеможливлено відсутністю вказаних документів, як це їй було пояснено господаркою. Потім ОСОБА_2 запропонувала їй особисто займатись оформленням прав на будинок. Однак вона не погодилась, оскільки це значно підвищувало вірогідні витрати на придбання будинку. Тому, вона запропонувала повернути їй гроші 1200 грн., однак відповіді не отримала. На весні 2010 року вона вирішила звернутись до суду з даним позовом, оскільки відповідач уникала від спілкування. Оскільки вона змушена була терпіти незручності проживаючі у будинку з обмеженими комфортними умовами та з причини відсутності реєстрації не користується пільгами на оплату певних побутових послуг, то зазнала додаткових витрат з вини

ОСОБА_2, що повинні бути їй відшкодовані як винною стороною. Одночасно, вона змушена була користуватись таксі для поїздок з села до райцентра щоб звернутись до правоохоронних органів за допомогою у поверненні 1200 грн. Вона зазнала також і моральної шкоди, оскільки втратила спокій і були порушені її нормальні життєві зв'язки. Договір про купівлю будинку у письмовому вигляді не укладався.

ОСОБА_2 позов визнала частково в розмірі суми 1200 грн. В пояснення вона повідомила суду, що позивач необ'єктивно вказує у позові та поясненнях обставини їх домовленості щодо придбання будинку по вул.Пролетарській,5 у с.Іванівці. Гроші в сумі 1200 грн. вона отримала в рахунок оплати вартості будинку, який позивач запропонувала купити за 2500 грн. Під час спілкування з позивачем вона їй роз'яснювала що в неї відсутні правовстановлюючі документи на будинок і що він за заповітом успадкований її матір'ю. Тобто купити його можливо лише після переоформлення документів на нього.

Однак, ОСОБА_1, застосовуючи скорботні емоції з посиланням на безвихідність її положення, оскільки вона позбавлена притулку, схилила її до того, щоб вона дозволила їй проживати у будинку.Наступного дня вона вселилась в нього.

Коли вирішувалось питання про вартість будинку вона попереджала ОСОБА_1 що, оскільки оформлення правовстановлюючих документів на будинок вимагає великих грошових витрат, то у випадку незгоди з вказаною нею його вартістю 4000 грн., втрачається сенс продажу, оскільки сума 2500 грн. буде витрачена лише на оформлення документів. Тому, якщо позивач не погоджується на вказану нею ціну будинку, то вона наполягає на отриманні 2500 грн. та на тому, щоб передати їй наявні в неї документи на будинок особистого переоформлення. Потім позивач запропонувала оформити будинок в оренду і просила прискорити її реєстрацію в даному будинку. Однак, відповідальні особи в сільській раді повідомили їй що реєстрація ОСОБА_1 унеможливлена відсутністю необхідних правовстановлюючих документів на будинок. Про це вона повідомила відповідачу. Після цього та почала її обвинувачувати в обмані і вимагати повернення 1200 грн., які вона отримала під розписку в липні 2009 року. Залишити будинок відмовилась, посилаючись на холодну пору року. Під час проживання в будинку позивача виникла потреба в компенсацій витрат на електроенергію і на ремонт меблів в будинку. Заявила що погоджується повернути 1200 грн. які були отримані авансом за будинок. Договір на купівлю будинку письмово між ними не укладався.

Свідок ОСОБА_4 в показаннях повідомив що, працюючи таксистом, на прохання ОСОБА_1 допомогти їй знайти недорогий будинок, відвіз її до с.Іванівки, оскільки від знайомого ОСОБА_5 дізнався, що в селі є незаселений будинок. Чув як ОСОБА_1 спілкувалась по телефону і просила не відмовляти у придбанні будинку. Наступного дня він допомагав їй вселитись у будинок.

Свідок ОСОБА_5 в показаннях зазначив, що він підказав своєму знайомому ОСОБА_4 на його запитання по телефону, що в селі є незаселений будинок за яким доглядала його баба ОСОБА_6 Бачив як баба та ОСОБА_1 спілкувались стосовно купівлі будинку. Потім була і

розмова між ОСОБА_1 та дочкою баби - ОСОБА_2 Позивач плакала та емоційно просила дозволити жити в будинку.

Свідок ОСОБА_6 в показаннях зазначила, що коли до неї звернулась ОСОБА_1 з проханням продати будинок, право на який зона має на підставі заповіту, але не оформила його у свою власність, то зона зателефонувала дочці ОСОБА_2 щоб порадитись із нею. Позивач скорботно та наполегливо просила не відмовляти у придбанні будинку і дозволити їй жити в ньому. Дочка спочатку була проти. Потім зони домовились про купівлю і позивач передала дочці частку грошів в сумі 1200 грн. під розписку. Вона жаліє що піддалась на жалість і психічно тиснула на дочку щоб та не відмовляла позивачу, оскільки вважає поведінку ОСОБА_1 неприйнятною, а вимоги безпідставними.

Свідок ОСОБА_3 в показаннях повідомив що був присутнім під час передачі ОСОБА_1 його дружині (ОСОБА_2В.) 1200 грн. за продаж будинку в рахунок узгодженої між ними суми 2500 грн. Він також підписався в розписці як свідок. Дружина йому повідомляла, що ОСОБА_1 пропонує невигідні умови щодо вартості будинку і тому погодилась на 2500 грн. за умови передачі наявних документів на будинок щоб оформленням займалась особисто позивач. Гроші ОСОБА_1 не повертаються, оскільки потребують вирішення питання компенсації витрат на електроенергію та інше.

Заслухавши пояснення позивача, а також прийнявши до відома міркування відповідача, перевіривши їх доказами, що долучені до справи, суд, з урахуванням положень ст.60 ЦПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів кожною стороною, перевірив, з огляду на встановлені факти, правомірність посилань позивача та відповідача на зазначені ними правові підстави, що підлягають застосуванню при розгляді позову.

Судом встановлено що, в середині 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усно домовились про те, що перша придбає у другої будинок До вул.Пролетарській,5 у с.Іванівці Борзнянського району Чернігівської області за 2500 грн. 8 липня 2009 року позивач передала відповідачу 1200 грн. в рахунок узгодженої обома вартості будинку 2500 грн. за умови сплати решти його вартості пізніше. Починаючи з червня 2009 року позивач оселилась у вказаному будинку. Про те, що потребується переоформлення правовстановлюючих документів на будинок, що був набутий ОСОБА_6 (матір'ю відповідача) за заповітом від ОСОБА_7, позивачу було роз'яснено відповідачем під час їх розмови про можливість придбання будинку в червні 2009 року. Договір виразився в усній домовленості. ОСОБА_2 діяла за згодою особи (її матері ОСОБА_6С.) яка мала певні права на зазначений будинок. В подальшому позивач пропонувала відійти від домовленості про продаж, бажаючи забезпечити себе постійним місцем проживання на умовах довгострокової оренди будинку, але відповідач не підтримала такої пропозиції.

Приблизно на початку осені 2009 року, позивач, не маючи можливості зареєструватись за вказаним місцем проживання із - за відсутності правовстановлюючих документів і виходячи з відсутності можливості зайнятись оформленням документів на будинок, що було однією з умов відповідача щодо продажу будинку на умовах позивача, тобто за 2500 грн., а не 4 тис. грн., як зазначала позивач, враховуючи витрати на оформлення

документів, ОСОБА_1 запропонувала ОСОБА_2 повернути 1200 грн. Відповідач не заперечувала повернути 1200 грн., вважаючи що позивач повинна компенсувати певні грошові втрати за період проживання останньої в будинку, маючи на увазі користування електроенергією потребою здійснити ремонт пошкоджених меблів. В подальшому ОСОБА_1, мотивуючі настанням холодної пори року, повідомила відповідачу що залишиться у будинку на цей період. На весні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, вказавши що вважає завдатком 1200 грн., переданих ОСОБА_2 за купівлю будинку. Договір про купівлю- продаж будинку в письмовому вигляді не оформлявся і у нотаріуса реєструвався.

Відповідно до положень ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належне нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно з ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Отже, оскільки сторонами у справі договір про купівлю - продаж будинку був досягнутий в усній формі без дотримання зазначених положень законодавства то, відповідно до ст.570 ч.2 ЦК України - сума 1200 гри сплачена в рахунок належних з ОСОБА_1 платежів за придбання будинку в сумі 2500 грн., вважається авансом, тобто грошовою сумою наданою в рахунок майбутніх платежів за матеріальні коштовності, проведення роботи та надані послуги. Аванс не має функції забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання. Тому незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути.

Відповідно до ст.23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Судом не встановлено фактів вини ОСОБА_2 в заподіянні ти шкоди на яку посилається у позові ОСОБА_1 Тому позов в цій частині вимог задоволенню не підлягає.

Суд, з огляду на зазначене, дішов висновку що вимоги, вказані позивачем у позові, грунтуються на положеннях ст.571 ЦК України стосуються правових наслідків порушення або припинення зобов'язання забезпеченого завдатком, не можуть бути поширені на правові відносини між сторонами під час купівлі - продажу будинка, тому не є правомірними і позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22, 23, 280, 570, 571, 657 1167 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 212, 214, 215, ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення завдатку в сумі 1200 грн., а також додаткових витрат на суму 5343 грн. та моральної шкоди в сумі 1000 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, 1935 року зародження, 1200 грн. проавансованих останнєю в рахунок придбання будинку на підставі усної домовленості між ними.

В іншій частині вимог про стягнення додаткових витрат зазначених у позові ОСОБА_1 та у відшкодуванні завданої моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через Борзнянський районний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження в 10-денний строк з дня постановлення рішення і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя

Борзнянського районного суду ОСОБА_8