Бердянський міськрайонний суд Запорізької області
Справа № 2-178/2010
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 грудня 2010 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Парій О.В.

при секретарі Мирошниченко Н.Л.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Бердянського міськрайонного суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, третя особа Бердянська державна нотаріальна контора, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулася в січні 2009 року до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір дарування квартири № 22, розташованої в будинку №45 по вул.Горького в м.Бердянськ. В позові зазначила, що 10 вересня 2004 року підписала договір дарування ОСОБА_2 зазначеної квартири. Даний договір посвідчений нотаріально державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори ОСОБА_5. Вважає договір недійсним, оскільки він не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначеним ст. 203 ЦК України. Зазначила, що ні вона, ні ОСОБА_2 не знають української мови, нотаріус переклад договору на російську мову не проведений. Крім цього, договір не відповідає вимогам ст. 717 ЦК України, оскільки в ньому зазначено обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника дії: надати право довічного користування та проживання у цій квартирі, яка передається за договором. Крім цього, вважає, що вчинила правочин під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання.

Ухвалою суду від 28 вересня 2009 року в якості правонаступника позивача ОСОБА_4, яка померла 18 лютого 2009 року, в порядку ст. 37 ЦПК України залучено її правонаступника ОСОБА_1.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав. Зазначив, що договір дарування не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, умови дійсності якого визначені ст. 203 ЦК України. Зокрема, договір складений на українській мові, яку ОСОБА_4 не знала, нотаріусом договір на російську мову не було перекладено. Тим самим, порушено вимоги ст. 15 Закону України «Про нотаріат» та п.9 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Крім цього, зазначив, що в договорі покладений обовязок на обдаровану надати право довічного користування та проживання у цій квартирі дарувателю, що не відповідає вимогам ст. 717 ЦК України. Зазначив, що право власності у ОСОБА_2 на вказану квартиру не виникло, оскільки вона не зареєструвала його в органі, що проводить державну реєстрацію правочинів. Вказує, що строк дії правочину не наведений. Отже договір дарування не відповідає також вимогам ст.ст. 182, 631 та 640 ЦК України. Крім цього, зазначив, що дії ОСОБА_4 не відображали її внутрішню волю укласти договір дарування та не були спрямовані на реальне настання правових наслідків. Крім цього, ОСОБА_1 зазначив, що при укладенні договору дарування ОСОБА_4 вчинила правочин під впливом помилки, оскільки потребувала стороннього догляду, обслуговувалася соціальним працівником центра «Турбота» та вважала, що укладає договір довічного утримання. Просить визнати договір дарування недійсним також з наведених підстав. Вважає, що строк звернення до суду з позовом не пропущений, оскільки після залучення його в якості правонаступника подав позов як спадкоємець ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали. Зазначили, що ОСОБА_4 бажала укласти саме договір дарування квартири на імя ОСОБА_2. Зазначені наміри викладені в листах ОСОБА_4 на імя ОСОБА_2. Вважають твердження про незнання ОСОБА_4 української мови безпідставними, оскільки даруватель вже довгий час проживала на Україні, розуміла державну мову та надала доручення на представництво своїх інтересів на імя ОСОБА_1 саме на українській мові. Доручення додано до матеріалів цієї справи. Зазначили, що ОСОБА_4 вже зверталася з позовом до ОСОБА_2 про визнання цього договору дарування даної квартири недійсним тільки з інших підстав. ОСОБА_1 представляв інтереси ОСОБА_4 на підставі доручення, яке викладене на українській мові та з боку ОСОБА_4 з цього приводу застережень не було. Пояснили, що рішенням Бердянського міськрайонного суду від 21 грудня 2007 року, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29 липня 2008 року, у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання цього ж договору дарування недійсним з підстав укладання під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, встановлено факт дарування квартири ОСОБА_4 та факт прийняття ОСОБА_2 квартири в дар. Крім цього, вважають, що позивачем пропущений строк звернення з даним позовом до суду, оскільки договір дарування укладений 10 вересня 2004 року, а даний позов поданий до суду в січні 2009 року. ОСОБА_1 є правонаступником позивача ОСОБА_4, яка померла, тому для нього обовязкові всі дії, вчинені в даному процесі до його вступу.

Третя особа Бердянська державна нотаріальна контора в судове засідання представника не направила. Повідомлена. Суду надано листа про розгляд справи за відсутності представника.

Аналізуючи докази, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1, 3, 5 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою нездійснення правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ст.ст. 257, 260, 261, 267 ЦК України (2003 рік) загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_2, з другої сторони, 10 вересня 2004 року укладено договір дарування квартири. Зазначений договір посвідчений державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори 10.09.04 року (реєстр. № 3-2234). Відповідно до даного договору ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла у дар належну дарувательці однокімнатну квартиру № 22, що знаходиться в м.Бердянськ по вул.Горького, буд. № 45. Вказана квартира зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 07.07.94 року, що підтверджено листом Комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради від 10.12.10 року № 1513.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 зверталася до Бердянського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання даного договору дарування недійсним з підстав вчинення договору під впливом тяжкої для неї обставини. Відповідно до матеріалів цивільної справи № 2-6030/2007, яка була досліджена під час розгляду даної справи, позов було подано 07.09.07 року. Рішенням суду від 27.12.07 року в задоволенні позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29.07.08 року апеляційна скарга відхилена, а рішення Бердянського міськрайонного суду від 21.12.07 року залишено без змін. Вказаними рішеннями встановлено, що ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 належну їй квартиру в той час, коли позивач мала хороший матеріальний стан. Операції, які були позивачці зроблені і на які вона посилається як на тяжку обставину, були зроблені 17.12.03 року та 17.03.04 року, тобто задовго до укладеного договору дарування. Квартира була подарована позивачкою з власної ініціативи і це було подякою за надану їй матеріальну і моральну допомогу відповідачки. Зазначеними рішеннями судів також встановлено, що ОСОБА_2 прийняла від ОСОБА_4 ключі від квартири, що свідчить про прийняття дарунку.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 10.09.04 року укладено договір дарування спірної квартири та цей дарунок був подякою за надану ОСОБА_2 матеріальну і моральну допомогу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 прийняла дарунок.

Твердження про незнання ОСОБА_4 української мови суд не приймає до уваги, оскільки це спростовується матеріалами справи, а саме дорученням від імені ОСОБА_4 на імя ОСОБА_1, виданим 02 липня 2007 року для представництва інтересів в суді. Зазначене доручення викладене українською мовою, підписано ОСОБА_4 та посвідчено нотаріально. Крім цього, до матеріалів справи ОСОБА_1 надано заповіт, складений від імені ОСОБА_4 на його імя 27 липня 2007 року, який посвідчений нотаріально. Тескт заповіту виконаний українською мовою та не має перекладу на російську мову. Згідно даного заповіту є особистий запис ОСОБА_4: «ОСОБА_6 заповіту записано нотаріусом з моїх слів вірно, та до підписання прочитано мною, ОСОБА_4, вголос у присутності нотаріуса».

Суд не приймає до уваги покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, оскільки обставини, висвітлені в показах цих свідків, стосуються періоду після укладання договору дарування з 2006-2007 років. Покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_6 суд також не приймає до уваги, оскільки вони висвітлюють обставини взаємовідносин між ОСОБА_4 та своїми родичами, та підтверджують прохання ОСОБА_4 про надання матеріальної допомоги до проведення операцій на зір.

Суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів в підтвердження обставини укладення оскаржуваного договору дарування під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення, а також недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Заяв про складнощі в отриманні доказів та клопотань про витребування доказів судом в порядку ст. 137 ЦПК України не надходило.

Судом також встановлено, що з даним позовом ОСОБА_4 звернулася до суду в січні 2009 року, позов направлено поштою, згідно поштового штемпеля позовна заява здана на пошту 12.01.09 року. Оскаржуваний договір дарування укладений 10.09.04 року. Для звернення з позовом до суду про визнання недійсним договору дарування встановлено трирічний строк. Про застосування строку давності заявлено стороною у справі відповідачем надано письмову заяву. Позивачем про поновлення строку звернення до суду не заявлено, поважні причини пропуску строку не зазначено. Крім цього, ОСОБА_1 зазначив, що строк давності не пропущений.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений встановлений трирічний строк звернення до суду з даним позовом. Твердження ОСОБА_1 про не пропущення вказаного строку, суд не приймає до уваги, оскільки він є правонаступником позивача та відповідно до ч. 2 ст. 37 ЦПК України для нього обовязкові усі дії, вчинені в цивільному процесі так само, як вони були обовязкові для особи, яку він замінив. Отже в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 3-6, 11, 27, 31, 57-64, 131, 137, 88, 212-215, 223-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 15, 182, 203, 215, 216, 229, 256-268, 334, 631, 640, 717, 718, 720, 744, 750 ЦК України (2003 рік), суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, третя особа Бердянська державна нотаріальна контора, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В.Парій