Київський районний суд м. Одеси
Справа № 2-794/2010р
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2010 року Київський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого - судді Гниличенко М.В.

при секретарі - Марковій О.С.

за участю адвоката - Резцової Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного піцприємства «Одеський морський торгівельний порт», 3-тя особа ЖБТ «Прогрес-1» про стягнення грошових коштів за договором позики.

суд-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2008 року позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з Державного підприємства «Одеський морський торгівельний порт» на його користь грошові кошти за договором позики у розмірі 300000 грн., посилаючись на те, що у 1993 році, будучи працівником Одеського порту, взяв у порта позику для придбання однокімнатної квартири у будинку, який будував ЖБТ «Прогрес-1». За договором порт перерахував ЖБТ «Прогрес-1» 70% вартості квартири, а позивач сплатив через підприємство «Індтрикотаж» 30% вартості квартири. Умови договору були виконані, взяту позику він повернув порту, однак квартиру він не отримав, оскільки ЖБТ «Прогрес-1 розірвав договір з портом про сумісну діяльність і товариство повернуло порту отримані кошти за квартири, тому позивач просить стягнути грошові кошти за договором позики у розмірі 300000 грн., а також судові витрати у розмірі 1700 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача - Державного підприємства «Одеський морський торгівельний порт» у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила відмовити у їх задоволенні, мотивуючи тим, що дійсно у 1993 році між ОСОБА_2 та портом виникли правовідносини на підставі договору цільової позики. За зазначеним договором сторони виконали свої зобов»язання у повному обсязі, зокрема порт надав позику, ОСОБА_2 повернув позику у строк, зазначений у договорі. Будь-які інші зобов»язання з договору від 18.11.1993 року для сторін не випливають, не вбачається обов»язок порту надати однокімнатну квартиру або компенсувати вартість квартири, взаємовідносини між портом та позивачем обмежуються лише умовами договору позики та стосуються лише виконання обов»язків по наданню та поверненню позики, інші зобов»язання по забезпеченню позивача житлом відсутні. Представник відповідача вказує, що позивачем не було надано доказів, що саме порт або ЖБТ "Прогрес-1" повинні надати квартиру, не зрозуміло з яких міркувань виходив позивач стягуючи з порту грошову суму у розмірі 300000 грн., оскільки порт надав тільки 70% вартості квартири за договором позики, та вказаний договір, що не оспорюється позивачем був виконаний у повному обсязі у 1997 році. Представник відповідача вказує, що позивач не надає будь-яких доказів в обгрунтування своїх позовних вимог, а доказування не може грунтуватися на припущеннях Крім того, представник відповідача наполягає на застосуванні строків позовної давності щодо звернення позивача до суду, оскільки в п.10 вищевказаного договору позики кінцевий строк вказано

01.07.1996 року, то строк позовної давності необхідно відраховувати з 01.07.1996 року, а позивач вперше звернувся до суду тільки у листопаді 2003 року, тобто трирічний строк позовної давності сплинув, якщо би позивач звернувся своєчасно - до 1999 року, то представник відповідача вказує, що можливо було надати суду інші документи стосовно спору, які наступного часу не збереглись в порту внаслідок закінчення терміну їх зберігання.

Представник 3-ої особи ЖБТ»Прогрес-1» неодноразово викликався до судових засідань, однак не з»являвся, належним чином повідомлявся, письмово суду повідомив, що ОСОБА_2 ніколи не числився в списках забудовників, на стадії будівництва житлового будинку між ЖБТ «Прогрес-1» та ДП «Одеський морський торгівельний порт» договірні відносини були розірвані та здійснено повний розрахунок з портом, на підставі викладеного просять розглянути справу за їх відсутністю.

Суд, вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 18 листопада 1993 року ОСОБА_2 і Державне підприємство «Одеський морський торгівельний порт» уклали договір цільової позики, за умовами якого порт надавав своєму працівнику капітану теплоходу ОСОБА_2 довгострокову безготівкову позику на будівництво однокімнатної квартири в ЖБТ «Прогрес-1» у розмірі 8 млн.850 тисяч карбованців, що складає 70% загального внеску рахунку вартості квартири. Позика надавалась строком на 2 роки. Іншу частину вартості квартири 30% ОСОБА_2 зобов»язався внести особисто./а.с.7/

04.01.1993 року Державне підприємство «Одеський морський торгівельний порт» та ЖБТ «Прогрес-1» уклали договір про сумісну діяльність у будівництві двох багатоповерхових житлових будинків. Відповідно п.2 договору передбачено, що будівництво житла працівникам порту в ЖБТ «Прогрес-1» виконується за рахунок особистих коштів членів товариства. 24.05.1995 року Державне підприємство «Одеський морський торгівельний порт» та ЖБТ «Прогрес-1» уклали договір, за умовами якого порт перераховує ЖБТ «Прогрес-1» 4 млрд.729 млн.315 тис. карбованців, а ЖБТ передає порту по закінченню будівництва та прийомки житлових будинків до експлуатації три квартири у будинку за адресою: АДРЕСА_1 у період першій половині 1996 року. Однак, сторони у 2002 році договір від 24.05.1995 року розірвали, тому як ЖБТ свої обов»язки не виконав,/а.с.169/ грошові кошти ЖБТ повернув на рахунок порту. ОСОБА_2 повернув позику підприємству у 1997 році. У зв»язку з тим, що ОСОБА_2 квартиру в ЖБТ «Прогрес-1» не отримав, він просить стягнути з порту проіндексовані грошові кошти, які він виплатив порту у 1997 році, що на час розгляду справи у суді він визначив у розмірі 300000 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 у 1993 році отримав у відповідача позику та у 1997 році її повернув у повному обсязі, тобто фактично зобов»язання між сторонами по наданню та поверненню позики були виконані у повному обсязі ще у 1997 році, однак квартиру він не отримав. У 2003 році позивач звертається до ЖБТ «Прогрес-1» з позовом про визнання права власності на однокімнатну квартиру, а потім змінює позовні вимоги на вимоги про стягнення грошових коштів з порту.

Судом встановлено, що правовідносини між позивачем та відповідачем з приводу надання та повернення позики виникли у 1993 році та у 1997 році були виконані у повному обсязі, тобто фактично договір цільової позики від 18 листопада 1993 року припинив свою дію у 1997 році, на той час діяв цивільний кодекс у редакції 1963 року, нормами якого суд вважає керуватися при розгляді даної справи. Проте, позивач тільки у 2003 році звертається до суду з позовом про визнання права власності на квартиру, а потім змінює позовні вимоги та просить стягнути з порту грошові кошти у розмірі вартості однокімнатної квартири - 51000 грн., а в подальшому звертається з позовними вимогами про стягнення з порту 300000 грн.,при цьому посилаючись на на норми ст.ст.526,528,638 ЦК України/в ред.2004 року/, що суд вважає недопустимим.

Крім того, п.4.6 Прикінцевих та перехідних положень цивільного кодексу України в редакції 2004 року передбачено, що цивільний кодекс України/2004р/ застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила ЦК України про позовну давність застостосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно ст.71 ЦК України в редакції 1963 року - загальний строк позовної давності для захисту порушеного права встановлений законом у три роки.

Судом встановлено, що відповідно договору про надання позивачу цільової позики строк його чинності з 18.11.1993 року по 01.07.1996 року, із обставин справи вбачається, що позивач повністю виплатив позику 10.12.1997 року, що не оспорюється сторонами по справі, тобто договір цільової позики від 18 листопада 1993 року припинив свою дію у 1997 році, та був фактично повністю виконаний сторонами без будь-яких порушень, однак позивач ОСОБА_2 пред»явив вимогу про захист його порушеного права після фактичного пропуску строку / більш 6 років/ тільки у 2003 році, а повторно звернувся до суду у 2008 році та не надав суду безспірних доказів, які б свідчили про поважність причин або даних про те, що він не знав про порушення його прав.

У своїх позовних вимогах та поясненнях позивач вказує, що умови договору між сторонами були повністю виконані у 1997 році, з цього часу будь-яких претензій з приводу стягнення з порту грошових сум позивач не пред"являв, не звертався до суду з позовом про визнання цього договору недійсним або порушення зобов'язань по договору з боку порту, не заявляв вимог про його розірвання, тому суд вважає, що позивачу з 1997 року було достовірно відомо, що зобов'язання по договору були припинені, претензій з приводу отримання позики та її повернення не пред'являлись і тільки у 2003 році позивач звертається до суду по факту не отримання їм квартири, а у подальшому про стягнення грошових коштів, чим фактично ним були пропущені строки звернення до суду.

Доводи позивача про стягнення грошових коштів у розмірі 300000 грн, обгрунтування цієї суми, підстави їх стягнення, та правове обгрунтування позовних вимог, суд до уваги не приймає, оскільки вони торкаються суті спору, а суд відмовляє в позові у зв»язку зі спливом строків позовної давності.

Керуючись ст.ст. 71,76,80 ЦК України в редакції 1963 року, ст.ст.213, 215-223 ЦПК ,

суд -

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_2 до Державного підприємства «Одеський морський торгівельний порт», 3-тя особа ЖБТ «Прогрес-1» про стягнення грошових коштів за договором позики у розмірі 300000 грн., судових витрат у розмірі 1700 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 2500 грн. - відмовити за спливом строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.В.Гниличенко