Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

15 червня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Жигановської О.С.

суддів Косигіної Л.М., Котік Т.С.

при секретарі судового засідання Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ «Житомирремхарчомаш" про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 02 березня 2010 року

встановила :

01.10.2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом. Позивач зазначив, що працював у відповідача з 23.03.2005 року по 18.04.2005 року начальником техвідділу. Посилаючись на те, що при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку, просив стягнути з відповідача 614 грн. заборгованості по заробітній платі, а також 4 0 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка спричинена внаслідок невиплати відповідачем заробітної плати.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 02 березня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. На думку апелянта, судом порушено норми матеріального права та непевно з'ясовано обставини справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до змісту ст.1, 21 Закону України „Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Як роз'яснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України: від 06.11.1992 року (з наступними змінами і доповненнями) „11 практику розгляду судами трудових спорів", згідно зі ст.24 КЗПП України укладення трудового договору оформляється наказом розпорядженням власника підприємства, установи, організації уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено перебування, відповідачем в трудових відносинах та наявність заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до ч.З ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Стверджуючи обставини видання відповідачем наказу про його прийняття на роботу та ознайомлення з цим наказом, ОСОБА_1 не послався на дату і номер такого наказу. Вимог про встановлені факту перебування з відповідачем в трудових відносинах в певний період позивач не заявляв.

Також позивач стверджує, що отримав за виконану роботу 39 грн., проте, на платіжні відомості або видаткові касові ордери, які б містили дані про виплату або невиплату заробітної плати він не послався.

Тим часом відповідач заперечує факт роботи ОСОБА_1 на підприємстві, видання в зв'язку з цим будь-яких наказів та наявність заборгованості по заробітній платі.

Чорновик службової записки, перепустка на підприємство письмові пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3, які надав позивач, не є належними та достатніми доказами, що підтверджуючі наявність трудових відносин та певної заборгованості по заробітній платі.

Оскільки рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях; достовірні докази про наявність заборгованості по заробітній платі відсутні, тому висновок суду першої інстанції про безпідставність позову є правильним. За таких обставин рішення залишається без змін. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.209, 218, ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Богунського районного суду м.Житомира від 02 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законно« сили.

Головуючий Судді