13.04.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Справа № 22-752/2010 Категорія 37 Головуючий в 1 інстанції Заболотний В.М.
Доповідач Кутурланова О.В.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2010 року колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Орловської Н.В. Суддів Кутурланової О.В.

ОСОБА_1

при секретарі Шевардіній К.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 24 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Перша Херсонська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту та свідоцтва про право власності за заповітом недійсними, визнання права власності в порядку спадкування за законом, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту та свідоцтва про право власності за заповітом недійсними, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовний вимог посилався на те, що 12.09.2005 року помер його та ОСОБА_2 батько - ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина на домоволодіння за адресою : м. Херсон, вул. Калініна, 61.

30.10.2006 року відповідачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на % частини спадкового майна, а їх мати ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на V* частину спадкового майна. Він з заявою про прийняття спадщини після смерті батька у визначений законом строк до нотаріальної контори не звертався, оскільки на похоронах батька відповідачка йому сказала, що згодом спадщина між ними буде поділена порівну, про існування заповіту батька його не повідомляли.

11.05.2008 року померла їх мати - ОСОБА_6, після смерті якої він у визначений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де йому повідомили про існування заповіту ОСОБА_6, у якому вона призначила своїм спадкоємцем відповідачку.

На день відкриття спадщини після смерті батька й матері він був непрацездатним, оскільки досяг пенсійного віку.

Посилаючись на те, що батьки склали заповіти не розуміючи значення своїх дій та не маючи змоги ними керувати через похилий вік та наявні у них хронічні хвороби, просив суд визнати заповіт ОСОБА_4 від 03.12.2003 року, заповіт ОСОБА_6 від 30.10.2006 року та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.10.2006 року, видане на ім»я відповідачки недійсними.

Просив визнати, що строк на прийняття спадщини після смерті батька пропущено ним з поважної причини та визначити йому додатковий строк на подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

Позивач просив також визнати за ним право власності на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 на 3/8 частини спірного домоволодіння, після смерті ОСОБА_6 на 1/16 частину домоволодіння.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідачки у відшкодування завдано моральної шкоди 10000 грн., посилаючись на те, що дізнавшись про заволодіння відповідачкон спадковим майном та позбавлення його частки спадку, він відчув острах, у нього погіршився стан здоров»я та самопочуття, чим йому була заподіяна моральна шкода.

В ході розгляду справи представник позивача просив поновити пропущений процесуальний строк на звернення до суду з позовом про визнання заповіту ОСОБА_4 недійсним, посилаючись на поважність причин їх пропуску. Обґрунтовуючи пропуск строку для прийняття спадщини, послався на існування об»єктивних причин, таких як віддаленість від місця розташування спадкового майна та існування усної домовленості із сестрою про розподіл спадку у майбутньому та просив визначити додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 В іншій частині позовні вимоги підтримав.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 24 грудня 2009 рою ОСОБА_3 поновлено строк на звернення до суду з позовною заявою.

Позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано заповіт ОСОБА_4, посвідчений 03.12.2003 року Першою Херсонської державною нотаріальною конторою - недійсним.

Визнано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.10.2006 року, видан Першою Херсонською державною нотаріальною конторою на ім»я ОСОБА_2 недійсним.

ОСОБА_3 поновлено строк для прийняття спадщини, що відкрилася після емері ОСОБА_4, померлого 12.09.2005 року та визначено додатковий строк у три місяці моменту набрання рішенням чинності для подання заяви про прийняття спадщини після емері ОСОБА_4

В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

«і

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Визнаючи заповіт ОСОБА_4 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом недійсними, суд першої інстанції виходив з того, що у момент складення заповіту ОСОБА_4 в обмеженому ступені міг розуміти значення своїх дій та керувати ними через наявне у нього психічне захворювання та задовольнив позов на підставі ч.І ст.225 ЦК України.

При цьому суд вважав за необхідне в порядку ст.1272 ЦК України визначити позивач; додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може оскільки суд дійшов до них з порушенням норм матеріального та процесуального прав;, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, обставини, що мають значенні для справи, які суд вважав встановленими, не доведені. р

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідними братом та сестрою, їх батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_6ОСОБА_8 (а.с.8,9,58).

03.12.2003 року ОСОБА_4 на випадок своєї смерті склав заповіт, відповідно до якого належний йому на праві власності житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами і будівлями, що знаходиться у м. Херсоні, вул.Калініна,61 заповів ОСОБА_2 (а.с.108).

12.09.2005року у віці 85 років ОСОБА_4 помер (а.с.6) і після його смерті відкрилася спадщина на домоволодіння за адресою : м. Херсон, вул. Калініна, 61.

У визначений ст.1270 ЦК України строк спадщину прийняли його донька ОСОБА_2 (а.с.102) та дружина ОСОБА_6 (а.с.106).

30.10.2006року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на % частини житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами і будівлями, що знаходиться у м.Херсоні, вул.Калініна,61 (а.с.117), цього ж дня ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на V* частину зазначеного спадкового майна (а.с.115).

30.10.2006 року ОСОБА_6 на випадок своєї смерті склала заповіт, відповідно до якого все належне їй на день смерті майно заповіла ОСОБА_2 (а.с.60).

У визначений ст.1270 ЦК України строк з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 до нотаріальної контори звернулися ОСОБА_3В.(а.с.53) та ОСОБА_2 (а.с.55).

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_2 проживала разом з престарілими батьками, які мали характерні для свого віку порушення стану здоров»я та здійснювала за ними догляд до їх смерті.

Задовольняючи позовні вимоги, суд поклав в основу рішення висновок проведеної у справі посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи на ОСОБА_4, хоча в ході проведення експертизи факт перебування спадкодавця в момент складення заповіту у стані, за яким він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними встановлений не був, а у висновку йдеться лише про те, що наявні у ОСОБА_7 хронічні захворювання впливали на його здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними у момент складення заповіту, що не є тотожним, а отже не дає підстав для застосування ч.І ст.225 ЦК України.

Поза увагою суду залишилось те, що в описовій частині акту посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи зазначено, що ОСОБА_4 за життя до лікарів психіатрів не звертався, на обліку у них не перебував, консультація лікаря психіатра йому ніколи не призначалась, помер у віці 86 років від поєднання серцево-судинної та церебральної патології (а.с.91).

Крім того, досліджуючи медичну документацію ОСОБА_4 експерти зазначили, що протягом 2003 року ОСОБА_4 до лікарів не звертався, стан його здоров»я погіршився після 02.06.2004 року, через півроку після складення заповіту (а.с.88-89).

ювітом Вирішуючи спір, суд не дав належної оцінки тій обставині, що заповіт ОСОБА_4

ьянцев від 03.12.2003 року було складено та посвідчено у приміщенні нотаріальної контори, а не за вне у місцем проживання спадкодавця (а.с.107), що спростовує доводи позивача та покази свідка ОСОБА_8 про те, що на початку грудня 2003 року ОСОБА_4 був лежачим зивачу тяжкохворим.

З матеріалів справи вбачається, що протягом тривалого часу і після складення заповіту ОСОБА_4 продовжував вчиняти дії, спрямовані на реалізацію його цивільних прав, що гкЮже, підтверджується актом виконаних робіт по вводу в експлуатація газового котла від 28.10.2004 ава^ року, відповідно до якого ОСОБА_4 прийняв роботу та сплатив її вартість (а.с.143) та |шш| договором про користування електричною енергією від 01.04.2005 року, укладеним між

ОСОБА_9 та представником енергопостачальника (а.с.144-145). 1949

иЛ. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, в порушення ст.212 ЦПК України не їавів у рішенні мотивів не прийняття як доказів показів свідків ОСОБА_10, Мщаницької

Т.С., ОСОБА_11, ОСОБА_12, які пояснили, що до смерті ОСОБА_4 був свідомості та адекватно спілкувався з людьми. |

За наведених обставин колегія судців вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_4 у момент складання заповіту перебував у стані, за якого він не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, а отже відсутні підстави для визнання заповіту недійсним та підстави для визнання недійсним і свідоцтва про право на спадщину за заповітом, передбачені ст.1301 ЦК України.

Згідно ч.З ст.1272 ЦК України та роз»яснень, даних у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважністі причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити З ТОГО, Щ( поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами дл спадкоємця.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, позива1 посилався на віддаленість його місця проживання (Запорізька область) від місця розташуванні спадкового майна (м. Херсон) та існування усної домовленості із сестрою про розподіл спадку майбутньому, проте зазначені обставини колегія суддів не може визнати поважними, оскілью вони не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця б вчинення цих дій.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції поновив позивачу строк для прийняття спадщин/ що відкрилась після смерті ОСОБА_4, що чинним законодавством не передбачено.

За вищенаведених обставин колегія суддів не може погодитись з ухваленим у справ рішенням в частині задоволення позовних вимог, як таким що не ґрунтується на законі' матеріалах справи, і вважає необхідним рішення місцевого суду скасувати і при наявності і матеріалах справи достатніх доказів про права та охоронювані законом інтереси сторін 3 відповідності до положень ст.309 ЦПК України ухвалити нове рішення в цій частині, яки, відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про визнана заповіту ОСОБА_4 та виданого на його підставі свідоцтва про право власності зі заповітом недійсними, визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

V

Керуючись ст.ст.303,307,309,314 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 24 грудня 2009 року і задоволеній частині позовних вимог скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання заповіту та свідоцтва про право власності за заповітої недійсними, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено касаційному порядку шляхом подачі скарги до Верховного Суду України протягом двох місяці з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді