Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
справа №2-122/10
16 червня 2010 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Байбара Г.А.
при секретарі Біленькій О.Ю.
за участі позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення в житлове приміщення та відшкодування моральної шкоди,
Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд вселити її в кімнату 1-6 житлового будинку №133 розташованого по 1-му провулку Алчевського в м. Дніпродзержинську; зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди в користуванні кімнатою 1-6, а також нарівні з ним кухнею 1-2, коридорами І, II. 1-1, ванною з туалетом 1-8: стягнуся з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 2000 гривень та понесені нею витрати за надання юридичної допомоги при зверненні до суду.
В обгрунтування заявлених позовних вимог, зазначила, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 07 листопада 2007 року та рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2008 року, яким частково змінено рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 07 листопада 2007 року, вона вселена і за нею було визнано право користування (сервітут) приміщенням 1-6 у та наряду з власником право користування кухнею 1-2, коридорами І, II, 1-1, ванного з туалетом 1-8 у належному ОСОБА_2 Ю І. житловому будинку № 133 по 1-ому провулку Алчевського у м. Дніпродзержинську. 29 жовтня 2008 року державним виконавцем з залученням працівників органів внутрішніх справ її було вселено в житловий будинок № 133 по 1-ому провулку Алчевського в м. Дніпродзержинську. Однак, після примусового виконання рішення суду відповідач став чинити їй перешкоди в користуванні жилим приміщенням спірного будинку, не звільнив від своїх речей кімнату 1-6 на яку встановлено сервітут - право її користування. З цього приводу за її заявою державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження і 18 листопада 2008 року її було повторно примусово вселено в спірний житловий будинок. Але й після повторного примусового вселення її в будинок відповідач перешкоджає їй користуватися кімнатою 1-6, на яку встановлено сервітут. 19 січня 2009 року коли вона пішла в гості до сусідки ОСОБА_3, яка мешкає в будинку № 127 по 1-ому провулку Алчевському в м. Дніпродзержинську то після повернення від сусідки в будинок більші не змогла попасти, так як хвіртка була закрита і була відсутня можливість зайти на територію домоволодіння, а також в будинок. Таким чином, вважає, що відповідач фактично позбавив її права користування житловою площею спірного будинку, в зв'язку з чим до теперішнього часу вона вимушена проживати у знайомих та сусідів. Вважає, що діями відповідача їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 2000 гривень.
Відповідач, який повідомлявся про час та місце розгляду справи судом в судове засідання не з'явився. 03.06.2010 року він від отримання судової повістки відмовився, що підтверджується зробленою на повістці відміткою секретаря судового засідання, та відповідно ч.8 ст. 76 ЦПК України вважається повідомленим. В той же день 03.06.2010 року відповідач здав до канцелярії суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з його виїздом за межі України. Проте, він не зазначив з якою метою виїздить за межі України, а тому суд, враховуючи також його попередню довготривалу відсутність в Україні, не визнав таку причину неявки в суд поважною зі згоди позивача ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача та винести у справі заочне рішення.
В судовому засіданні позивачка підтримувала заявлений позов надала суду пояснення аналогічні обґрунтуванню позову. Доповнила, що саме з вини відповідача, а також його батьків вона не може проживати в житловому приміщення, на проживання в якому судом встановлений житловий сервітут. В січні 2009 року відповідач проживав у спірному будинку зі своєю співмешканкою та її дитиною. Вони закрили на ключ хвіртку воріт і вона не змогла зайти в двір та будинок та проживати до цього часу в цьому будинку. Потім відповідач поїхав до США, а в будинку залишалася його співмешканка, а пізніше його батьки, які також не впускали її до будинку. Приблизно на протязі одного року відповідач проживав в США, а повернувшись у травні 2010 року також не впустив її до будинку. Вважає, що саме він, як власник будинку винен в створенні їй перепон у проживання в будинку. Вона весь час вимушена була проживати у сусідів, та родичів. Стверджу є, що такими діями відповідача їй завдані значні моральні страждання та просить задовольнити її позов.
Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази у с праві, су д вважає, що заявлений ОСОБА_1 позов підлягає повному задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду Дніпродзержинська від 07 листопада 2007 року ОСОБА_1 вселена в житловий будинок № 133 розташований по 1-ому провулку Алчевського в м. Дніпродзержинську і за нею визнано право користування (сервітут) житловим приміщенням у належному ОСОБА_2 на праві власності та підставі договору міни, посвідченого 01 жовтня 2005 року державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, житловому будинку № 133 по 1-ому провулку Алчевського у м. Дніпродзержинську (а.с. 112). Зазначеним рішенням їй було відмовлено у встановлені сервітуту на її проживання в кімнаті 1-6 та користуванні наряду з відповідачем кухнею 1-2, коридорами І, II, 1-1, ванною з туалетом 1-8. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2008 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 07 листопада 2007 року частково змінено, за нею визнано право користування (сервітут) приміщенням 1-6 у належному ОСОБА_2 житловому будинку № 133 по 1-ому провулку Алчевського у м. Дніпродзержинську та користування наряду з ОСОБА_2 кухнею 1-2, коридорами І, II, 1-1, ванною з туалетом 1-8 (а.с. 13-14).
29 жовтня 2008 року державним виконавцем з залученням працівників органів внутрішніх справ позивачку було вселено в житловий будинок № 133 по 1-ому провулку Алчевського в м. Дніпродзержинську, що підтверджується листом державного виконавця 23.10.2008р. (а.с. 19), листом Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 06.11.2008 року (а.с.21).
У зв'язку з подальшими перешкодами відповідача у проживання позивачки в спірному будинку державним виконавцем 18.11.2008 року було проведено повторне її вселення, що підтверджується актом голови квартального комітету(а.с.15), листом прокурора Дніпровського району м. Дніпродзержинська від 24.12.2008 року за результатами перевірки скарги ОСОБА_1 (а.с.8-9).
Як зазначила позивачка в своїй позовній заяві і підтвердила в суді, 19 січня 2009 року вона пішла в гості до сусідки ОСОБА_3, яка мешкає в будинку № 127 по 1-ому провулку Алчевському в м. Дніпродзержинську, а після повернення від сусідки в будинок №133 по Першому провулку Алчевського більше зайти не змогла, оскільки хвіртка воріт була закрита і вона не мала можливості зайти на територію домоволодіння, а також в будинок. Факт створювання позивачці перешкод у проживанні в спірному будинку підтверджується також Актом голови квартального комітету ви 02.02.2009 року (а.с. 16).
Відповідач не надав суду заперечень проти позову та жодних доказів на їх підтвердження.
Згідно ч.1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна, для задоволення потреб інших людей, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Згідно ч.4 ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартирні не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням.
Зазначеними вище рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська та рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області за позивачкою було визнане право користування (сервітут) житловим приміщенням у належному відповідачу будинку.
Це право позивачкою не втрачено і вона має право проживати в кімнаті 1-6 та користуватися наряду з відповідачем кухнею 1-2, коридорами І, II, 1-1, ванною з туалетом 1-8 будинку № 133 по 1-ому провулку Алчевського у м. Дніпродзержинську.
Оскільки відповідач та його родичі перешкоджають їй в цьому то вона має право на захист цього свого права та підлягає вселенню в житлове приміщення.
Позивачка є людиною похилого віку, яка багато років прожила в спірному житловому будинку Неправомірними діяннями відповідача вона була позбавлена можливості проживати в цьому будинку, та довгий час вимушена була проживати у знайомих та родичів, терпіти незручності. Суд вважає, що позивачці була завдана моральна шкода, яка виражається в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача по створенню перешкод в користуванні нею спірним житлом, та підлягає відшкодуванню відповідно п.2 ч.2 ст. 23, ч.1 ст. 1167 ЦК України.
Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 84, 88, 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,
Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення в житлове приміщення та відшкодування моральної шкоди,
Вселити ОСОБА_4 в кімнату 1-6 житлового будинку №133 розташованого по Першому провулку Алчевського у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області.
Зобов'язати власника будинку ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод в користуванні кімнатою 1-6, а також нарівні з ним - кухнею 1-2, коридором І, II. 1-1, ванною з туалетом 1-8 у будинку №133 розташованому по Першому провулку Алчевського у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 грн. на відшкодування завданої їй моральної шкоди, 250 грн. сплачених нею за надання правової допомоги у справі, 8,50 грн. сплаченого судового збору, 7,50 грн. сплаченим на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього - 2266,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 8,50 грн. судового збору за вимогами про відшкодування моральної шкоди та 29,50 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи не сплачених на день ухвалення рішення судом.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, тобто заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України. У цьому випадку строк, протягом якого розглядалася заява про перегляд заочного рішення, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Позивач може оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Суддя: Г.А. Байбара