Апеляційний суд Житомирської області
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді : Худякова А.М., суддів : Широкової Л.В.,
при секретарі судового засідання Назаренко К.С.,
розглянвши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу' ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 вересня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл житлового будинку,
У лютому 2008 року ОСОБА_3 звернулась в суд з даним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначала, що з ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2005 року під час якого придбано квартиру АДРЕСА_1, яка є 1/3 частиною цього житлового будинку.
Посилаючись на те, що відповідач має намір продати квартиру, позивачка просила провести розподіл 1/3 частини вказаного будинку, виділивши їй одну житлову кімнату і кухню та з надвірних будівель літню кухню, а інші приміщення виділити відповідачу.
ОСОБА_3 неодноразово уточнювала позовні вимоги. В заяві від 16.03.2010 року позивачка просила провести розподіл спірної частини будинку відступивши від принципу рівності часток сторін, виділивши їй 2/3 частки будинку, а відповідачу залишити 1/3 частки.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 вересня 2010 року позов задоволено. Виділено у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2, яка складає 19/100 част. будинку - вартістю 84600 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 28200 грн. вартості його частки в спільному майні сторін. Вирішено судом питання про стягнення судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про залишення позову без розгляду, посилаючись на його незаконність. Відповідач зазначає, що суд порушив вимоги матеріального та процесуального права та висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема, вказує на те, що суд розглянув справу у його відсутність та присудив грошову компенсацію замість його частки в будинку хоча згоди він не давав. Крім того, на думку апелянта, позивач звертаючись з позовом про присудження грошової компенсації повинен відповідну грошову суму внести на депозитний рахунок суду, чого не було ним зроблено.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення - скасуванню з ухваленням нового, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1, яка є 1/3 частиною цього житлового будинку, була придбана в період перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з оформленням договору купівлі - продажу на імя відповідача.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що розподіл спірної частини будинку №25-а по вул.К.Лібкнехта в м.Коростені - квартири №3 є неможливим і суд вважає за можливе, відповідно до вимог ст.71 СК України, зважаючи на неподільність предмета розподілу, виділити спірну частину будинку у власність позивачки та її неповнолітньої дитини, стягнувши з нею компенсацію вартості 1/3 частки майна відповідачеві - грішми.

Проте з таким висновком не може погодитись колегія суддів апеляційного суду, приймаючи до уваги таке.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законними і обґрунтованим.

Відповідно до вимог закону обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом позовних вимог, ОСОБА_3, не заперечуючи право спільної сумісної власності на спірну квартиру, просила виділити їй 2/3 частки цієї квартири, а 1/3 частки залишити відповідачу.

Згідно висновку судово-технічної експертизи від 18.05.2010 року розподіл 19/100 частин житлового будинку №25-а по вул.К.Лібкнехта в м.Коростені, а саме квартири №3 на дві ізольовані квартири з розмірами часток 2/3 та 1/3 не вбачається можливим (а.с. 168-172).

Виділивши позивачу у власність всю квартиру та стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсації вартості його частки в спільному майні, суд вийшов за межі позовних вимог і не звернув уваги на те, що позивачка такі вимоги у передбаченому цивільно-процесуальним законодавством порядку до суду не оформила та не подавала.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував положення ст.7.1 СК

України, відповідно до яких поділу в натурі не підлягають неподільні речі, а

виділивши колишньому подружжю всю квартиру, фактично провів поділ майна

подружжя, шляхом позбавлення частки відповідача на цю квартиру.

Передбачених законом підстав для залишення позову без розгляду в справі

не має.

На підставі наведеного, ухвалене судом рішення не можна визнати

законним й обгрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового

рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 за безпідставністю

вимог.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,314-316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити

частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28

вересня 2010 року скасувати, ухваливши нове рішення, яким в задоволенні позову

ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розподіл

житлового будинку відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено

в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної

сили.

Суддя