РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 2-792/10

провадження у справі № -

27 квітня 2010 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Савицької Л.Й.

при секретарі Змієвській І. А.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Новоград-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_3 про визнання права власності на описане майно і звільнення його з під арешту, -

встановив:

16 лютого 2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 2 грудня 2009 року державним виконавцем Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_4 згідно акту опису й арешту майна, було описане його майно в квартирі і накладено на нього арешт, всього описано майна на суму 3150 грн. Опис майна і його арешт був здійснений на підставі Наказу № 9/26 на виконання рішення господарського суду Житомирської області від 6 березня 2009 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВР-Сервіс» м. Хмельницький до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, згідно якого постановлено стягнути із ОСОБА_3 на користь ТОВ «АВР-Сервіс» 6329,06 грн. Відповідачка по справі ОСОБА_3 являється його матірю, хоч і проживає з ним в квартирі АДРЕСА_1, але вона не являється власником квартири. Співвласниками квартири являється він, його бабуся ОСОБА_5 та його брат ОСОБА_6, що стверджується технічним паспортом на квартиру. Майно, яке описав державний виконавець, є особисто його, і не належить його матері. Так, описаний відеомагнітофон був придбаний за його кошти 3.07.2006 року в магазині «Телесвіт», телевізор кольоровий «Оріон» та телефон-факс йому було подаровано бабусею ОСОБА_5 на його день народження, що стверджується її розпискою. Описаний компютер ним було придбано в 2008 році у його знайомого ОСОБА_7, а він в свою чергу цей компютер перед тим купував в 2007 році в магазині «Формула» в ПП ОСОБА_8 Оскільки він є власником майна, яке описано і на яке накладено арешт, він вимушений звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і звільнення його з-під арешту.

В судовому зсіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві та просив його задовольнити.

Представник ДВС ОСОБА_2 в судовому засіданні просила вирішити справу по суті і визначити належність описаного та арештованого майна. Суду показала, що здійснюючи примусове виконання рішення наклали арешт на майно за місцем фактичного проживання боржника.

Залучена протокольною ухвалою суду від 25.03.2010 року в якості відповідача ОСОБА_3 позов визнала, проти вимог позивача не заперечувала, суду показала, що насправді відношення до описаного та арештованого майна не має.

Судом встановлено наступне.

Згідно договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу, Житомирської області ОСОБА_9 від 08.12.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №2210, відповідачка ОСОБА_3 подарувала ? частину квартири АДРЕСА_2 позивачу ОСОБА_1 (а.с.13). Згідно технічного паспорту власниками вищевказаної квартири є позивач його бабуся та брат (а.с.11). Відповідачка ОСОБА_3 є матірю позивача та проживає за місцем його проживання, а саме в квартирі АДРЕСА_3.

02.12.2009 року державним виконавцем було складено акт опису та арешту майна позивача в порядку виконання Наказу № 9/26 на виконання рішення господарського суду Житомирської області від 6 березня 2009 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВР-Сервіс» м. Хмельницький до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, згідно якого постановлено стягнути із ОСОБА_3 на користь ТОВ «АВР-Сервіс» 6329,06 грн. (а.с.9-10), однак майно, яке описав державний виконавець, є особистою власністю позивача, що підтверджується наступними доказами: зокрема описаний відеомагнітофон був придбаний за його кошти 3.07.2006 року в магазині «Телесвіт», що стверджується копією накладної та товарного чеку (а.с.7,8); кольоровий телевізор «Оріон» та телефон-факс йому було подаровано бабусею ОСОБА_5 на його день народження, що стверджується її письмовою розпискою (а.с.5); компютер ним було придбано в 2008 році у його знайомого ОСОБА_7, а він в свою чергу цей компютер перед тим купував в 2007 році в магазині «Формула» в ПП ОСОБА_8, що стверджується документом про продаж компютера (а.с.4).

Суд вважає, що заява є обґрунтованою, оскільки позивачем доведено, що частина арештованого майна була придбана особисто ним.

За викладених обставин вбачається, що ОСОБА_3 не має відношення до спірного майна.

Виконання зобовязання по сплаті боргу покладається виключно на відповідачку ОСОБА_3, яка є боржником і позивач ОСОБА_1 не може нести відповідальність за невиконання нею своїх боргових зобовязань.

За ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється.

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає , що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 30, 57, 60, 208, 212-215 Цивільно-процесуального кодексу України, ст. 392 Цивільного кодексу України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на описане державним виконавцем майно, згідно акту опису й арешту майна серії АА № 492493 від 02 грудня 2009 року та звільнити його з-під арешту.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду в Житомирській області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 20 днів після подання заяви про апеляцію, яка може бути подана протягом 10 днів після оголошення рішення.

Головуюча