Крюківський районний суд м.Кременчука
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2010 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі головуючої судді Степури А.А., при секретарях Бокатюк Ю.В., Вороніній О.І.,Сизовій Ю.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місці Кременчуці цивільну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 про визнання права власності, за зустрічним позовом фізичної особи ОСОБА_2 до фізичної особи ОСОБА_1, відділу громадян і реєстрації фізичних осіб КМУ ГУ МВС України в Полтавській області, за участю третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука про усунення перешкод в користуванні приватною власністю шляхом зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, де просить винести рішення, яким визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1. Зобовязати КП МБТІ зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1..

Свої вимоги мотивувала тим, що 5 червня 1993 року між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб. В 1996 році шлюб між нами був роз рваний. Причиною розірвання шлюбно сімейних стосунків стало, те що за час сумісного проживання вони не могли знайти точки зору щодо вирішення їх сімейних проблем. В вересні 1997 року її брат ОСОБА_3 придбав квартиру за адресою АДРЕСА_2, де вона мешкала. Після розірвання шлюбу вони з відповідачем підтримували інтимні стосунки. 5 червня 1998 року в них народилась дочка ОСОБА_4. В січні 1999 року відповідач повернувся в сімю, вони поновили їх сімейні стосунки почали знову мешкати разом, вели спільне господарство, мали єдиний бюджет та виховували їх дочку ОСОБА_4. В 2001 році по домовленості з її братом вони продали вище вказану квартиру та придбали трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3. Вказану квартиру вони оформили на відповідача. Так починаючи з 2001 року вони всією сімєю мешкали за вказаною адресою. Підтвердженням її проживання за вказаною адресою та користуванням спільною квартирою є договір про надання послуг кабельного телебачення № 21841 від 19.05.2005 року, типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання від 7.06.2006 року, запрошення на вибори 26 березня 2006 року, заява відповідача начальнику ГЖЕП 6 від 15.02.2003 року, довідка про склад сімї та реєстрацію у зазначеній вище квартирі, штамп реєстрації в паспорті України від 23.12.2003 року. У вересні 2006 року відповідач після чергової сварки, викинув всі її особисті речі за вікно, зачинив двері та до теперішнього часу не впускає її в їхню квартиру. В звязку з тим, що дану квартиру вони купували за спільні кошти, тому вона вважає, що це є спільною сумісною власністю, а оскільки ОСОБА_2 примусив виселитись її з квартири у неї немає іншого виходу як звернутися до суду.

15.05.2010 року до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_2 в якій, просив суд постановити рішення яким усунути перешкоди користування приватною власністю шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_1 за адресою м.Кременчук, вул. Ново Червоноармійська,31, кв.24. Зобовязати відділ громадян і реєстрації фізичних осіб КМУ ГУМВС України в Полтавській області провести зняття з реєстрації ОСОБА_1 за адресою м. Кременчук, вул. Ново Червоноармійська,31, кв.24.

Свої вимоги мотивував тим, що він був одружений з ОСОБА_1 шлюб було укладено 5.06.1993 року, однак їх шлюб тривав не довго. 28.02.1996 року шлюб між ними розірвано. Після розлучення він зустрів іншу жінку ОСОБА_5 з якою одружився вдруге 30.08.1997 року. 25.03.1999 року він розлучився з ОСОБА_5 Після цього він зійшовся з першою дружиною ОСОБА_1 та почав мешкати разом в однокімнатній квартирі, що належала її братові ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2. Згодом він вирішив придбати власне житло. Для цього він запропонував ОСОБА_3 продати його квартиру, заплативши йому 2500 доларів США на що він погодився. На гроші від продажу зазначеної квартири та за кошти, які йому надала моя мати від продажу своєї однокімнатної квартири, та за власні збереження він придбав трьох кімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_4. Дану квартиру він придбав 16.10.2001 року. На момент придбання квартири він не був одружений з ОСОБА_1, а лише підтримував близькі стосунки. Окрім того коштів від неї та її родичів на придбання власної квартири він не отримував. Після придбання квартири разом зі мною в ній проживала моя колишня дружина ОСОБА_1 та їхня дочка ОСОБА_4. Він сподівався, що в них буде дружня сімя в звязку з чим дав згоду на реєстрацію в його квартирі ОСОБА_1 та їх дочці ОСОБА_6 Офіційно проживавши в його квартирі ОСОБА_1 здійснила укладання договорів, а саме договір про надання послуг кабельного телебачення та типовий договір про надання населенню послуг з газопостачанню про, що він не заперечував. В вересні 2006 року після чергової сварки вони вирішили остаточно розійтися та проживати окремо. ОСОБА_1 забравши свої речі та речі доньки ОСОБА_6 залишила його квартиру. Залишивши його квартиру ОСОБА_1 за речі, які були придбані під час проживання однією сімєю отримала від його 2530 грн. Однак на момент придбання квартири він офіційно був розлучений з ОСОБА_1, тому подружжям вони не були. З вересня 2006 року ОСОБА_1 даній квартирі не проживає вона забрала свої речі, а за спільні речі отримала від нього кошти. Перешкоди, що створює ОСОБА_1 полягають у наявності її реєстрації в його приватній власності. Наявність реєстрації ОСОБА_1 в його власній квартирі створює йому фінансові складнощі, тому як він весь час має сплачувати комунальні платежі, котрі нараховуються на трьох осіб, двоє з яких не проживають в квартирі і не вносять свій фінансовий вклад у їх сплату. Стосовно їх дочки ОСОБА_4, то він не заперечує проти її реєстрації в його квартирі. На даний час він має нову сімю та малолітню дитину, яка народилась 9.05.2009 року та має намір прописати їх в квартирі АДРЕСА_5.

14.04.2010 року ОСОБА_1 змінила свої позовні вимоги, а саме прохала винести рішення яким, встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, як чоловіка та жінки без шлюбу з січня 1999 року по вересень 2006 року. Визнати квартиру, що розташовано за адресою: АДРЕСА_6 спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_2. Розділити спільно набуте майно шляхом визнання за нею ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_7.

14.04.2010 року ОСОБА_2 уточнив свою зустрічну позовну заяву, а саме прохав усунути перешкоди користування приватною власністю шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за адресою м.Кременчук, вул. Ново Червоноармійська,31, кв.24. Зобовязати відділ громадян і реєстрації фізичних осіб КМУ ГУМВС України в Полтавській області провести зняття з реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за адресою м. Кременчук, вул. Ново Червоноармійська,31, кв.24.

В судовому засіданні позивач відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 змінені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, позовні вимоги ОСОБА_2 не визнали.

Відповідач позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_9 уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_10 заперечував проти позовних вимог ОСОБА_2, оскільки останній в позовних вимогах ставить питання щодо виселення малолітньої ОСОБА_6, що порушує останньої права, стосовно інших позовних вимог сторін покладається на розсуд суду.

ВГІРФО Кременчуцького МУ ГУ МВС України в Полтавській області в судове засідання не зявилися хоча завчасно надіслали клопотання про розгляд справи без участі їх представника при винесенні рішення покладаються на розсуд суду.

Вислухавши пояснення сторін, пояснення свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_3, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_2, ОСОБА_19, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків:

Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 5.06.1193 року по 28.02.1996 рік, що підтверджується світлокопією свідоцтвом про одруження серії ІІ-КЕ від 5.06.1993 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-КЕ від 28.02.1996 року.

Також в судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу сторони підтримували фактично шлюбносімейні стосунки, внаслідок чого 5.06.1998 в них народилася дочка ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КЕ № 326783 від 1.07.1998 року.

Сторони в судовому засіданні не заперечували того факту, що після народження дитини, тобто з січня 1999 року по вересень 2006 року сторони поновили сімейні стосунки та почали проживати разом, вели спільне господарство, мали єдиний бюджет та виховували свою дочку ОСОБА_4.

Факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як чоловіка та жінки без шлюбу з січня 1999 року по вересень 2006 рік, підтверджується наявними в матеріалах справи фотознімками (а.с. 92- 100), іншими письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, а також показами свідків даними ними в судовому засіданні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в частині заявлених позовних вимог про встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, як чоловіка та жінки без шлюбу з січня 1999 року по вересень 2006 рік, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі продажу від 16.10.2001 року квартира АДРЕСА_8 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Також, в судовому засіданні встановлено, що вказану квартиру сторонами придбано в період фактично шлюбно сімейних відносин і є спільною сумісною власністю сторін, відповідно до положень частини 1 статті 60 Сімейного Кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Частиною 1 статтею 70 Сімейного Кодексу України передбачено право сторін на рівні частки майна, що є обєктом права спільної сумісної власності.

Згідно частин 1, 4 статті 71 Сімейного Кодексу України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі і в разі присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом України.

Однак, в судовому засіданні встановлено, що для придбання спірної квартири, мати позивача відповідача ОСОБА_1- ОСОБА_20 продала свою 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_9, згідно договору купівлі продажу від 25.09.2001 року, а також мати відповідача позивача ОСОБА_2 ОСОБА_12 продала свою 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_10, згідно договору купівлі продажу від 03.07.2001 року серії АЕВ №183512. Кошти виручені з продажу вказаних квартир були надані батьками сторін у справі для придбання спірної квартири.

Факт придбання спірної квартири за кошти батьків також підтверджено показаннями свідків, як зі сторони відповідача позивача так зі сторони позивача відповідача.

Згідно ст. 10 та ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача позивача ОСОБА_2 про те, що він за особисті кошти сплатив вартість за квартиру матері позивача відповідача ОСОБА_1 у сумі 2500 доларів США брату позивача відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3, і таким чином повністю за особисті кошти придбав спірну квартиру, оскільки дане твердження не підтверджено будь-якими доказами.

Сам ОСОБА_3 даний факт заперечує і пояснив, що дійсно кошти виручені за продаж квартири матері були передані ОСОБА_2 для придбання 3-кімнатної квартири сторонами у справі, і ніяких грошей від останнього він не отримував.

Судом встановлено, що сторони з 1999 року проживали у фактичних шлюбних відносинах по вересень 2006 року.

Згідно з пояснень позивача - відповідача та відповідача - позивача предметом спору є майно, набуте під час спільного проживання у фактичних шлюбних стосунках.

Тому, суд приходить до висновку про необхідність застосування КпШС України щодо правовідносин, які стосуються права володіння, користування і розпорядження спільним майном подружжя, а не СК України, на який посилається позивач, який зворотної дії в часі не має і не поширюється на відносини, що виникли до набрання ним чинності, до відносин щодо майна, придбаного до 01.01.2004 року. А також нормами СК України щодо правовідносин про встановлення факту проживання однією сімєю та прав кожного із подружжя, оскільки сімейні відносини між сторонами продовжувались і після 01.01.2004 року, після вступу в силу СК України, до 2006 року.

Статтею 22 КШтС України передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Стаття 28 КШтС України передбачає, що в разі майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Таким чином, суд вважає, що позивач відповідач ОСОБА_1 має право на визнання за нею права власності на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_11.

Сам відповідач не оспорює факт проживання з позивачем відповідачем ОСОБА_1 після розірвання шлюбу.

Тобто, така позиція відповідача позивача ОСОБА_2 та його представника суперечить закону, а саме положенням ст. 24 КШтС України, згідно яких роздільним майном подружжя визнається лише майно, яке належало одному з них до одруження, або отримане одним із них під час шлюбу в дар або в порядку успадкування. Будь яких виключень із зазначеного правила чинним законом не передбачено. Крім того, згідно закону ( ст. 22 КШтС України) єдиною умовою набуття майном статусу спільного майна подружжя є його придбання під час перебування в шлюбі, тобто незалежно від того чи працював один із подружжя чи ні, та на кого із подружжя оформлені документи про право власності на майно.

Згідно ст. 74 Сімейного Кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Визначаючи частку кожного у спільному майні, суд виходить із вимог ст. 70 Сімейного Кодексу України, якою частки майна вважає рівними.

Відповідно до ст. 13 КпШС України ( в редакції 1969 року), підставою для виникнення прав та обовязків є шлюб, тобто сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка.

У п.20 Постанови Пленум Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Тому, суд вважає, що позовні вимоги позивача відповідача щодо визнання квартири, що розташовано за адресою: АДРЕСА_12 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та щодо розподілу спільно набутого майно шляхом визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_7 необхідно задовольнити.

Відповідно до вимог статті 311, 328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. На зміст права власності не впливає місце проживання та розпорядження своїм майном.

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані ЦК України, Житловим кодексом України та Конституцією України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Крюківської районної ради м.Кременчука від 03.06.2010 року №01-04/247 є недоцільним зняття з реєстрації малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_13.

Виходячи із вищенаведеного, та враховуючи, що ОСОБА_1 є співвласником спірної квартири, а донька сторін у справі - ОСОБА_6 є малолітньою, позивач-відповідач ОСОБА_1 та малолітня дитина ОСОБА_6 іншого житла не мають, що підтверджується довідкою Кременчуцького МБТІ від 24.12.2009 року, суд вважає що позовні вимоги відповідача-позивача ОСОБА_2 про зняття з реєстрації позивач-відповідач ОСОБА_1 та доньки сторін у справі малолітньої ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.

З пояснень позивача відповідача ОСОБА_1 вбачається, що вона перешкод в користуванні квартирою № 24 в будинку № 31 по вул. Н.Червоноармійській в м. Кременчуці ОСОБА_2 не вчиняла, а посилання останнього на те, що такою перешкодою є те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не проживають, але зареєстровані начебто в його приватній власності та він сплачує комунальні платежі котрі нараховуються на сьогоднішній день не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_2 доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6О, чинять йому перешкоди, а також, що він сплачує комунальні платежі суду не представив, а тому суд вважає, що в його позові слід відмовити як недоведеному.

Також, підлягають стягненню з позивача-відповідача на користь відповідача-позивача затрати по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідно до п.2 ч.3 ч.4 ст. 79, ст. 88 ЦПК України, до судових витрат віднесені затрати на сплату судового збору, послуг за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Позивачем відповідачем надано до суду квитанцію №2394.1.7 та №2394.4.2 від 18.03.2009 року про затрати на сплату судового збору в сумі 51 грн., послуг за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 79, 84, 88, 212, 213, 226, 256 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 69, 70, 71, Сімейного Кодексу України, ст.ст. 13, 22, 28 КпШС України, ст.ст. 311, 328, 357, 358, 372 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»-

ВИРІШИВ :

Змінені вимоги фізичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 про встановлення факту проживання без шлюбу та визнання права власності задовольнити.

Встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, як чоловіка та жінки без шлюбу з січня 1999 року по вересень 2006 рік.

Визнати квартиру АДРЕСА_14 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Виділити та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_15, за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_15.

В задоволенні позову фізичної особи ОСОБА_2 до фізичної особи ОСОБА_1, відділу громадян і реєстрації фізичних осіб КМУ ГУ МВС України в Полтавській області, за участю третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука про усунення перешкод в користуванні приватною власністю шляхом зняття з реєстрації відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 51 грн. та витрати на інформаційно технічного забезпечення розгляду справи - 30 грн.

На рішення суду може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: