Справа №2а-286/10 25.08.2010 25.08.2010 25.08.2010
Провадження №22ц-6020/10
Справа № 22ц-6020/10 Головуючий у 1-й інстанції Румянцева Н.О.
Категорія 57 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

25 серпня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Славгородської Н.П.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Данилової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу

за апеляційною скаргою

Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради (далі - Департамент праці)

на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2010 року

за позовом

ОСОБА_2 до Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради (далі - Департамент праці )

про

стягнення недоотриманих грошових сум на оздоровлення

в с т а н о в и л а:

13 липня 2009 року позивачка звернулася в суд з позовом про стягнення недоотриманих грошових сум на оздоровлення.

Позивачка зазначала, що є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і відповідно до закону має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі трьох мінімальних заробітних плат. Посилаючись на те, що за період 2001 2008 роки відповідач без урахування положень ст. 48 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796 ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796 ХІІ) виплачував їй щорічну допомогу в розмірі, встановленому постановами Кабінету Міністрів України, просила стягнути недоотримані грошові суми на оздоровлення за вказаний період.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2010 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним нарахування та виплату позивачу за період 2001 2005, 2007 2008 роки щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі меншому, ніж передбачено законом. Зобовязано відповідача нарахувати та провести виплату зазначеної допомоги за вказаний період в розмірі, передбаченому Законом № 796 ХІІ.

В апеляційній скарзі Департамент праці просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 має статус особи, евакуйованої із зони відчуження Чорнобильської АЕС .

Відповідно до положень статті 48 Закону №796-ХП ОСОБА_2 має право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі трьох мінімальних заробітних плат, яка визначається на момент виплати.

Статтею 67 цього закону передбачено, що конкретні розмірі усіх виплат підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Відповідач виплатив позивачу щорічну грошову допомогу на оздоровлення за 2001 -2005 роки по 15,70 грн., за 2006-2008 роки по 75 грн.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач мав право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2001-2005 роки в розмірі трьох мінімальних заробітних плат, а тому невиплата відповідачем щорічної допомоги на оздоровлення за цей період порушує права позивача і суперечить вимогам ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Доводи відповідача про необхідність застосування постанов КМ України для визначення розмірів виплат позивачу щорічної допомоги на оздоровлення, необґрунтовані і суперечать ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначеними постановами КМ України № 836 від 26.07.1996 року та № 562 від 12.07.2005 року встановлено конкретні розміри щорічної допомоги на оздоровлення в твердій грошовій сумі, що суперечить Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який встановив розмір щорічної допомоги як величину кратну мінімальній заробітній платі.

В даному випадку мають враховуватися засади пріоритетності Законів України над урядовими нормативними актами та вимоги ст. 92 Конституції України, згідно якої виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина та основи соціального захисту .

Статтею 71 Закону України від 29 грудня 2006 року №489-У «Про державний бюджет України на 2007 рік» ( далі Закон №489-У) було зупинено на 2007 рік дію статті 48 Закону №796-ХУ в частині виплат компенсацій та допомоги.

ОСОБА_3 Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі № 1-29/2007 «Про соціальні гарантії громадян» положення статті 71 Закону №489-У визнані такими, що не відповідають конституції (є неконституційними).

За правилами частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, розмір щорічної допомоги за 2007 рік після 9 липня цього року мав визначатися за статтею 48 Закону №796-ХП.

В той же час, відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого КАС України або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем заявлялось клопотання про застосування строків позовної давності відносно стягнення грошової допомоги за період 2001 2005, 2007 роки. На момент неотримання позивачкою грошової допомоги за вказані періоди, їй було відомо про наявність заборгованості, але вона звернулася з позовною заявою до суду лише в липні 2009, тобто з пропуском встановленого річного строку звернення до суду, поважних причин для поновлення строку не навела.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні позову.

Таким чином, постанова суду першої інстанції в цій частині відповідно до п. 4 ч.2 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском строку.

При вирішенні спору щодо стягнення грошової допомоги за 2006 рік, суд першої інстанції обгрунтовано врахував положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», яким було зупинено на 2006 рік дію положень ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсацій і допомоги в розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Зазначені положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» не скасовані та не визнані неконституційними.

Оскільки позивач отримав щорічну одноразову грошову допомогу на оздоровлення за 2006 рік згідно положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», а тому підстав для здійснення перерахунку даної допомоги судовою колегією не вбачається.

Щодо стягнення зазначеної допомоги за 2008 рік, колегія суддів приходить до наступного.

Закон України від 28 грудня 2007 року №107-УІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік» ( підпункт 11 пункту 28 розділу ІІ Прикінцевих положень) виклав статтю 48 Закону №796-ХІІ в новій редакції, яка передбачала, що щорічна допомога у 2008 році виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_3 Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 нова редакція статті 48 Закону №796-ХІІ визнана такою, що не відповідає конституції ( є неконституційною).

Отже, розмір щорічної допомоги за 2008 рік після 22 травня 2008 року мав визначатися за статтею 48 Закону №796-ХП в попередній редакції, а саме в тій, яка діяла до внесення змін Законом №107-УІ.

З матеріалів справи вбачається, що щорічну допомогу на оздоровлення за 2008 рік позивачка отримала 20 червня 2008 року, тобто після 22 травня цього року, коли зміна статті 48 Закону №796-ХІІ визнана неконституційною, а зміст норми поновлено у попередній редакції.

Відтак, задовольняючи позовні вимоги про стягнення недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що розмір виплаченої ОСОБА_2 допомоги не відповідає розміру, встановленому статтею 48 Закону № 796 ХІІ, а тому невиплачена їй в цей період сума допомоги підлягає стягненню у судовому порядку.

Керуючись статтями 303, 309,313,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2010 року в частині визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії з 2001 по 2005, 2007 роки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради стягнення недоотриманої грошової допомоги на оздоровлення в розмірі трьох мінімальних заробітних плат за 2001 2005, 2007 роки відмовити.

В іншій частині судове рішення залишити без зміни.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді: