Каланчацький районний суд Херсонської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2010 р. Каланчацький районний суд

Херсонської області

в складі головуючого судді Живцової О.А.

при секретарі Мазур Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Каланчак цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок № 29 літ. А-загальною площею 43, 1 кв. м та житловою площею 26,7 м кв.

( літ.1 веранда, площею 11, 3 кв. м.; літ.2 кухня площею 5,1 кв. м; літ. 3- житлова кімната площею 7,8 кв.м.; літ. 4 житлова кімната площею 7,3 кв. м.; літ. 5 житлова кімната площею 11,6 кв.м) з надвірними будівлями ( літ. Б- кухня площею 46,5 кв.м.; літ. В сарай площею 16,2 кв.м) та спорудами ( № 1- водопровід, № 2 огорожа), який розташований в смт. Каланчак Каланчацького району Херсонської області вул. Крупської, 29. Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що 11 вересня 2009 року купив у відповідача ОСОБА_2 належний останньому житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою смт. Каланчак вул. Крупської, 29. Факт купівлі продажу нерухомості вони оформили письмовим договором. З моменту підписання договору відповідач передав йому спірний житловий будинок та земельну ділянку, яким він на даний час користується. В свою чергу, він повністю розрахувався з відповідачем за зазначений будинок. Однак, Каланчацьке бюро технічної інвентаризації відмовило йому в реєстрації права власності на будинок на підставі зазначеного договору, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом для визнання права власності на житловий будинок.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги, та просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими забудовами та спорудами на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав, про що надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що дійсно продав по письмовому договору позивачу свій житловий будинок, позовні вимоги визнає та просив розглянути справу без його участі і задовольнити позов.

Судом встановлені слідуючі обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 вересня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі - продажу житлового будинку, згідно якого відповідач продав позивачу належний йому на праві власності житловий будинок № 29 літ. А-загальною площею 43, 1 кв. м та житловою площею 26,7 м кв. ( літ.1 веранда, площею 11, 3 кв. м.; літ.2 кухня площею 5,1 кв. м; літ. 3- житлова кімната площею 7,8 кв.м.; літ. 4 житлова кімната площею 7,3 кв. м.; літ. 5 житлова кімната площею 11,6 кв.м) з надвірними будівлями ( літ. Б- кухня площею 46,5 кв.м.; літ. В сарай площею 16,2 кв.м) та спорудами ( № 1- водопровід, № 2 огорожа), який розташований в смт. Каланчак Каланчацького району Херсонської області вул. Крупської. Позивач, в свою чергу, отримав будинок та сплатив відповідачу обумовлену договором суму коштів.

Відповідно до ст. 657 ЦК України ( редакція якої діяла на момент укладення договору) договір купівлі продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку ( квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Судом встановлено, що сторони уклали договір купівлі продажу у письмовій формі, однак він не посвідчувався нотаріально та не здійснено його державну реєстрацію. Таким чином, сторонами не дотримано встановлених законодавством вимог, щодо форми правочину.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недотримання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що посилання позивача в мотивування задоволення його позовних вимог на ч. 2 ст. 220 ЦК України, є безпідставними, оскільки дія норми ч. 2 ст. 220 ЦК України поширюється лише на договори, щодо яких передбачене обов"язкове нотаріальне посвідчення, і не може застосовуватися до договорів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь які докази, що б вказували на ухилення однієї із сторін від його нотаріального посвідчення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що неможливо визнати право власності позивача на житловий будинок на підставі договору купівлі продажу, який є нікчемним, тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 215, 220, 657 ЦК України ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України,

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження та подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: Живцова О.А