Справа №2-90/2010р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2010 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Крамаренко Т.В.

при секретарі Пучко І.В.,

за участю представників позивачки - ОСОБА_1І, ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4. розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про виселення та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання право власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтці 2009 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення.

Свої вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що її бабусі - ОСОБА_6 та дядькові - ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належала в квартира АДРЕСА_1. Після смерті бабусі, на час догляду за її дядьком - ОСОБА_7, який був недієздатним, була тимчасово вселена ОСОБА_3. Після смерті ОСОБА_7, який помер 11.02.2008 року, рішенням суду за нею визнано право власності на квартиру№63 по вул. 12 Повздовжня, 44 в м. Миколаєві. На її прохання звільнити квартиру у добровільному порядку, відповідачка виселитися відмовляється.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 без законних підстав проживає в її квартирі та заважає користуватися її власністю, просила виселити останню з усіма проживаючими з нею особами з квартири №63 по вул. 12. Повздовжня, 44 в м. Миколаєві, без надання іншого житлового приміщення.

В свою чергу в листопаді 2009 року відповідачка звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів, витрачених нею на утримання ОСОБА_7.

Цей позов ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що внаслідок обставин, які склатися у її житті, в 2001 році вона за домовленістю з рідним братом ОСОБА_7 вселилася у квартиру АДРЕСА_1 для догляду за останнім, який був психічно хворим. Під час догляду вона фактично проживала з хворим однією сімєю, свою та його пенсію, яку вона отримувала, витрачала на їжу, ліки та оплату комунальних послуг. Коли ОСОБА_7 11.02.2008 року помер, вона намагалася зателефонувати до його рідних, але все марно та самостійно здійснила його поховання. Після смерті ОСОБА_7 їй стало відомо, що квартира повністю належить ОСОБА_5. яка запропонувала звільнити квартиру.

Вказаний позов за заявою ОСОБА_3 було залишено без розгляду.

Згодом ОСОБА_3 заявила вимоги про визнання за нею право власності на Уі частину квартири АДРЕСА_2 після смерти ОСОБА_7, посилаючись на те, що вона з жовтня 2001 року по лютий 2008 року прожйвала із спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

У судоврму засіданні представник позивачки уточнила позовні вимоги та просила виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення, проти задоволення зустрічного позову відповідачки заперечувала.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник у судовому засідання позов ОСОБА_5 не визнали, зустрічний позов підтримали.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного.

На підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.04.2069 року за ОСОБА_5 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_3, яке зареєстровано в ММБТІ 28.05.2009 року за №17198.

Враховуючи ту обставину, що єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_7 рішенням суду визнано позивачку, зустрічний позов ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

З жовтня 2001 року в зазначеній квартирі проживає ОСОБА_3, яка вселилася тимчасово на період догляду за ОСОБА_7.

Ця обставина визнається всіма особами, які беруть участь у справі.

Факт тимчасового проживання ОСОБА_3 в спірній квартирі саме у звязку з доглядом за хворим у судовому засіданні підтвердили свідки: ОСОБА_8, ОСОБА_9. ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13.

Після смерті ОСОБА_7, який помер 11.02.2008 року ОСОБА_3 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталася.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підставі заволоділа ним.

Згідно до ст. 150 ЖК України Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Ст. 98 ЖК України передбачає, що наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Враховуючи наведене позовні вимоги ОСОБА_5 є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 10, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_4 без надання іншого жилого приміщення.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання право власності в порядку спадкування - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Головуючий: