Справа № 2-1211/10
Провадження № 2-1211/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2010 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гаврасієнка В.О.

при секретарі Вельдяєвій Л.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк», третя особа ОСОБА_5, про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

17.08.2009року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до «ВТБ Банк» про визнання недійсним укладеного між сторонами 26.12.2007 року кредитного договору №26.66-14/07-СК, посилаючись на суперечливість змісту договору ст.524 ЦК України, оскільки кредит був виданий в доларах США,

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що згідно умов кредитного договору №26.66-14/07-СК банк видав ОСОБА_4 кредит в доларах США, чим було порушено діюче законодавство України, відповідно до якого зобовязання мають бути виражене у грошовій одиниці України, якою є гривня. При цьому представник позивача вказував, що для здійснення операцій з іноземною валютою банку необхідно мати індивідуальну ліцензію НБУ, яка у відповідача відсутня.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що у відповідності до п.1.5 Положення «Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу», затверджене постановою правління НБУ від 14.10.2004 № 483 надання, одержання кредитів та сплата відсотків ВАТ «ВТБ Банк» в іноземній валюті не потребує наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу на території України жодною із сторін кредитного договору в іноземній валюті. Тобто за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банка генеральної ліцензії та відповідного письмового дозволу на здійснення валютних операцій, які були отримані відповідачем у встановленому порядку.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлене наступне.

26.12.2997 року між ВАТ «ВТБ» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №26.66-14/07-СК, відповідно до умов якого банк видав, а ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 49500,00 дол. СІІІА зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00% річних, з кінцевим терміном повернення 22.07.2009 р.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою, шостою ст.203 ЦК України. Недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Стаття 99 Конституції України встановлює, що грошовою одиницею України є гривня, разом з цим, вказана стаття Конституції України визначає правовий статус грошової одиниці України, але не встановлює сферу її обігу та будь-яких обмежень що до можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Таким чином, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без

обмежень приймається на всій території України, однак в той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Згідно за ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст.ст. 47,49 Закону України „Про банки і банківську діяльність банківські установи мають право здійснювати кредитні операції, у тому числі розміщувати залучені кошти від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, на підставі банківської ліцензії. Стаття 2 цього закону визначає банківський кредит як будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яку гарантію, будь-яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін па зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. При цьому, відповідно до цієї ж статті кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Таким чином, законодавство України чітко визначає правомочність банків на підставі відповідних ліцензій надавати кредити та бути субєктом кредитних зобовязань.

Спеціальне законодавство у сфері банківської діяльності не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті.

Відповідно до ст.5 Декрету КМУ „Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам' на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Водночас, відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється: якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

У відповідача наявна банківська ліцензія №79 від 20.04.2007 р. видана Національним банком України на здійснення операцій, визначених ч.1 та п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України ..Про банки та банківську діяльність.

Виходячи з наведеного, надання та одержання кредиту в іноземній валюті та сплати процентів за цим кредитом не потребує наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу на території України жодної з сторін договору.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до вимог ст.ст.203,215,1054 ЦК України, суд дійшов висновку, що кредитний договір №26.66-14/07-СК, що був укладений

26.12.2007року між ВАТ „ВТБ Банк та ОСОБА_5ГІ., відповідає вимогам діючого законодавства, тому вимоги позову необгрунтовані та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.О. Гаврасієнко