Справа 2-371/10
Номер провадження 2-371/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.10 року. Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Бліш О.Б.

при секретарі - Вербещук В.А.

з участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів справу за позовною заявою

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1

до

ОСОБА_4 «Апша-Технокат»

про

стягнення заборгованості по заробітній платі, середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку та повернення позичених коштів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, як представник за дорученням в інтересах ОСОБА_1, звернувся в суд до ОСОБА_4 «Апша-Технокат» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку та повернення позичених коштів, посилаючись на наступні обставини.

ОСОБА_1, на підставі рішення загальних зборів учасників ОСОБА_4 «Апша - Технокат» від 21 листопада 2008 року був прийнятий на посаду директора цього товариства, про що видано наказ № 25 від 21.11.2008 року. На цій посаді він пропрацював до 10 липня 2009 року, після чого наказом № 09/07 від 9 липня 2009 року його звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст.36 КЗпП України, за згодою сторін. Однак, ОСОБА_4 «Апша-Технокат» в день звільнення з роботи не повідомило його про нараховані належні йому суми та не виплатило заборгованість по заробітній платі, яка становить - за квітень 2009 року - 5009,37 грн., травень, червень 2009 року - по 5009,40 грн., липень 2009 року - 4560,25 грн. - розрахункові, включаючи компенсацію за невикористану відпустку, всього - 19588,42 грн. При цьому, не отримавши розрахунок в день звільнення, ОСОБА_1 письмово звернувся до роботодавця з проханням надати йому довідку про нараховану та не виплачену йому заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку та виплатити ці кошти, проте його звернення проігноровані роботодавцем. Таким чином, середньомісячний заробіток ( за два повних календарних місяці роботи - травень, червень 2009 року є однаковим за кожен місяць) становить 5009,40 грн., отже 5009,40 х 7= 35065,80 гри. Крім того, працюючи на посаді директора ОСОБА_4 «Апша-Технокат», позивач, ОСОБА_1 неодноразово надавав фінансову допомогу відповідачу із власних заощаджень, яку товариство зобов'язане йому повернути. На сьогоднішній день підприємство не повернуло 53943,54 грн. позичених у позивача коштів. Окрім цього, невиплата розрахункових та позичених коштів відповідачем, недоотримання товариством вимог законодавства про працю завдало позивачу моральних страждань. З вини відповідача позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, не має коштів навіть на найнеобхідніші речі, в тому числі, на поїздку до свого постійного місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому не має можливості працевлаштуватися. Внаслідок цих обставин він пережив емоційний стрес, тривалий час не може вести звичний спосіб життя. Моральну шкоду оцінює в 10000 гривень. На підставі наведеного просив стягнути з ОСОБА_4 «Апша-Технокат» на користь ОСОБА_1 19588,42 грн. заборгованості по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 35065,80 грн., 53943,54 грн. позичених коштів, 10000 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги змінили, просили стягнути з відповідача 55000 гривень як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, 5000 гривень за отримання юридичної допомоги, 120 гривень витрат за інформаційного-технічне забезпечення розгляду справи та 545 гривень сплаченого судового збору. На задоволенні змінених позовних вимог наполягають. В решті вимог відмовляється, оскільки йому відвідачем добровільно виплачено суму позичених коштів та заборгованість по зарплаті.

Представник відповідача, ОСОБА_3 змінені позовні вимоги визнав частково, лише в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та понесених судових витрат. Позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди не визнав, оскільки вважає, що виплата працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, це вже як би передбачена законодавством компенсація за такі порушення. Крім того, порушення вимог трудового законодавства вчинено старим керівництвом, яке діяло на той час, тому просить в вимозі про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, прийшов до наступного висновку.

У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів, а ст.ст. 10,60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, ОСОБА_1 перебував з відповідачем ОСОБА_4 « Апша - Технокат» в трудових відносинах з 21 листопада 2008 року по 10 липня 2009 року та на підставі наказу ТоОВ «Апша - Технокат» № 09/07 від 9 липня 2009 року був звільнений з роботи з 10 липня 2009 року за ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.

Відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4 «Апша - Технокат» з 10 липня 2009 року не провів остаточний розрахунок з позивачем, тому у відповідності до ч.І ст. 117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п.20 Постанови Птенуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Розрахунок з позивачем було зроблено тільки 7 червня 2010р., тому ОСОБА_1 вправі вимагати стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 10.07.2009р. по 07.06.2010р. При цьому затримка розрахунку при звільненні склала 11 місяців, чим порушені права позивача і вони підлягають захистові по підставах ст. 117 КЗпП України

На підставі п.1 розділу 1 та п. 2 розділу 11 Порядку нарахування середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середній заробіток позивача для нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повинен розраховуватися за два місяця до звільнення.

Оскільки ОСОБА_1 був звільнений 10.07.2009 року, то середньомісячна заробітна плата розраховується виходячи із заробітної плати за травень та червень 2009 року. З розшифровки заробітної плати за 01.11.08- 31.07.10 вбачається, що заробітна плата позивача за травень та червень 2009 року склала по 5000 гривень, отже середньомісячний заробіток позивача за два останніх місяця роботи перед звільненням складає 5000 грн.

Таким чином, на думку суду, відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку, зокрема за період з 10.07.2009 року до 07.06.2010 року, у сумі 55000 грн. з наступного розрахунку: 5000 грн. ( середньомісячний заробіток) х 11 ( кількість місяців затримки розрахунку) = 55000 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Разом з цим, позивачем заявлена вимога про стягнення моральної шкоди, яку він оцінює в 10000 гривень. В обґрунтування своєї вимоги позивач пояснив в чому полягає спричинена йому моральна шкода, однак суд вважає, що стягнута на користь позивача сума середнього заробітку за час затримки розрахунку є достатніми та адекватними факторами, які компенсують завдані йому моральні страждання, таким чином у даній вимозі слід відмовити.

Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення, документально підтверджені, судові витрати, які складаються з 545 гривень судового збору, 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, та 5000 гривень витрат на оплату правової допомоги.

Керуючись ст.ст. 6, 10, 11, 58, 60, 88, 209, 212, - 215, 218, 223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Змінені позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Апша- Технокат», с. Верхнє Водяне, вул. Плеханова №11, Рахівського району Закарпатської області на користь ОСОБА_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, Рахівського району Закарпатської області, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 55000 (п'ятдесят п'ять тисяч) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Апша-Технокат на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 5665 (п'ять тисяч шістсот шістдесят п'ять) гривень.

У стягненні моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд шляхом подачі в 10- ти денний строк з дня проголошення рішення суду і поданням після цього протягом 20 - ти днів апеляційної скарги, з подачею її до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: О.Б.Бліщ