РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2010 року

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі: головуючого судді Требух Н.В. при секретарі Рудик Є.В., Хурса О.О.

за участю позивача, відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

встановив:

02.04.2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягення на предмет іпотеки: квартиру, загальною площею 48,4 кв.м, житловою площею 29,2 кв.м., яка розташована за адресою м. Чернігів, вул..Пухова 105, кв. ЗО, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки позивачем з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та про виселення фізичної особи, що мешкає та зареєстрована у вищевказаній квартирі зі зняттям з реєстраційного обліку і відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України у м. Чернігові.

Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач позов визнав, але не згоден з заборгованістю.

В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

02.02.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено кредитний договір №35-1/075К-07. Відповідно до п. 5.1.2 кредитного договору Банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 20000 доларів США строком до 01.02.2011 року зі сплатою відсотків у розмірі 13,7% на рік, а відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору відповідач зобов'язувався до 20 числа кожного місяця вносити до банку платежі.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 02.02.2007 року був укладений договір іпотеки, відповідно до якого, відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 48,4 кв.м, житловою площею 29,2 кв.м., яка розташована за адресою м. Чернігів, вул..Пухова,буд. 105, кв. ЗО та належить відповідачу.

В порушення умов кредитного договору та ст. 526 ЦК України відповідач виконував зобов'язання частково, що підтверджується розрахунком заборгованості, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 136388 грн. 50 коп., яка складеться із заборгованості по сумі кредиту- 123468,47 грн., відсоткам - 10210,95 грн.,пені - 2709,08 грн. В судовому засіданні відповідач з сумою боргу не погодився, зазначив, що вона є значно меншою, ним сплачувались кошти, однак будь-яких доказів на підтвердження своїх слів не надав.

Позивач вважає такі дії відповідача, незаконними і просить звернути стягнення на предмет іпотеки,

Відповідно до ч. З ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

За змістом ст. ст. 1050, 1054 ЦК України якщо договором встановлений обов"язок повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

В порушення прийнятих на себе зобов'язань, відповідач кредит та відсотки нараховані за користування кредитами в повному обсязі не проводив, порушив графік погашення кредиту.

Відповідно п. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) в разі коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом.

Згідно п. 4.5 кредитного договору, відповідач прийняв на себе зобов'язання здійснити погашення кредиту в порядку і на умовах, зазначених у договорі і у відповідності з графіками погашення заборгованості.

Згідно положення кредитного договору та договору іпотеки, передбачено, що в разі невиконання відповідачем відповідних положень вказаних вище договорів, іпотекодержатель (банк) має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки, переважно перед іншими кредиторами, в повному обсязі, включаючи основну суму боргу, відсотки за користування кредитом, відшкодування збитків простроченням виконання, включаючи пеню та інші штрафні санкції, а також витрати відносно звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацією. На теперішній час правовідносини між позивачем та відповідачем, врегульовані Законом України «Про іпотеку», ЦК України.

Статтею 12 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що в разі порушення іпотекодавцем (відповідачем) зобов'язань, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань боржником (відповідачем), а в разі невиконання вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки, тобто за рішенням суду.

Згідно норм Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки проводиться на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно договору про задоволення вимог іпотеко держателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зробов»язання та ( або) умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодержателя, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий

зміст порушених зобов»язань, вимога про виконання порушенного зобов»язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попереджає про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем вимогою від 02 грудня 2008 року повідомив відповідача про дострокове розірвання договору, про необхідність виконання зобов'язань за кредитним договором та про зверненя до суду з позовом про стягнення суми заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання порушених зобов»язань, що не оспорювалося під час розгляду справи.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, задоволення вимог іпотекодержателя шляхом надання права іпотекодержателю продати предмет іпотеки третій особі, якщо зазначена умова буде відображена в рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Також передбачено право іпотекодержателя, на підставі рішення суду продати предмет іпотеки будь-якій третій особі покупцеві шляхом укладання в подальшому договір купівлі - продажу.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Однак, позивач в судове засідання доказів того, що позивач або будь-які інші особи дійсно проживають у спірній квартирі не надав.

Крім цього ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі - продажу нерухомості укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Порядок нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу регулюється «Інструкцією про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженою наказом міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року пунктом 65 Інструкції передбачено, що в разі якщо рішенням суду іпотекодержателю надано право продажу предмету іпотеки будь якій третій особі - покупцеві, посвідчення таких договорів нотаріусами здійснюється по загальним правилам посвідчення договорів відчуження. У відповідності з п. 61 розділу З інструкції при нотаріальному посвідченні договору купівлі - продажу нерухомості, нотаріус вимагає надання документів які підтверджують право власності на майно яке відчужується та документи які підтверджують державну реєстрацію прав на вказане майно осіб, які його відчужують. При цьому, на підставі п. 63 вказаної інструкції при посвідченні договору купівлі - продажу нерухомості, крім правоустановчих документів на нерухомість, нотаріус вимагає документи, передбачені наказом міністерства юстиції України «Про надання витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно та оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно на спеціальних бланках» від 20 вересня 2002 року № 84/5. Одним з таких документів, на підставі «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», затвердженого наказом міністерства юстиції України №7/5 от 07 лютого 2002 року, є витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для його продажу. Пунктом 5.1.1 розділу 5 вказаного вище положення передбачено, що право на отримання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно мають: власник майна, його спадкоємці, правонаступники та уповноважені особи. Таким чином, у випадку задоволення судом позову, банк не будучи власником предмету іпотеки, але отримав право його продажу на підставі рішення суду, фактично не зможе реалізувати надане судом право оскільки

не зможе отримати витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для його продажу. Тобто фактично це не уможливлює виконання рішення суду.

Суд приймає до уваги також і ті обставини, що свої зобов'язання по договору кредиту позивач виконав повністю, графік повернення грошей (кредиту і процентів по ньому) відповідачем порушено, відповідач в добровільному порядку грошей не повертає, коштами користується до теперішнього часу.

Що стосується позовних вимог позивача про зняття з реєстраційного обліку і відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в м. Чернігові, то в цій частині позову слід відмовити, так як відповідно до ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу відноситься до компетенції органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 88 ЦГЖ України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За таких обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208-210, 212-215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

позовні вимоги задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору перед Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» в розмірі 136388 грн., 50 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру загальною площею 48,4 кв.м, житловою площею 29,2 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину та договору дарування, початковою ціною 25166 грн. ( двадцять п'ять тисяч сто шістдесят шість грн..), надавши ПАТ «Універсал Банк» право продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з наданням права ПАТ «Універсал Банк» отримати витяг із Державного реєстру прав власності, а також надання ПАТ «Універсал Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 1363,88 ( одна тисяча триста шістдесят три грн.. 88 коп.) гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення процесу у розмірі 120 ( сто двадцять) гривень.

В іншій частині рішення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя