АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: визнання договору недійсним. 1 інстанції - ОСОБА_1
доповідач -Ларенок В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Міненкової Н.О.

суддів : Ларенка В.І., Гальянової І.Г.

при секретарі: Григоренко К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою. ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 4 серпня 2010 року по цивільній справі за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Четверта Харківська державна нотаріальна контора, опікунська рада Комінтернівської районної в м. Харкові ради, КП «Харківське міське БТІ» - про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на 1/2 частину квартири, виселення та вселення в квартиру,-

встановила:

27.11.2009 року позивачка ОСОБА_3 звернулась у суд з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог вона посилалась на те, що вона являлася одним із власників квартири АДРЕСА_1. Квартира належала на праві спільної власності : їй, її матері відповідачки ОСОБА_2В.( ОСОБА_3 ), її діду ОСОБА_6 та бабі ОСОБА_7, сестрі матері ОСОБА_8, брату матері ОСОБА_9 згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 29.11.1995 року органом приватизації житлового фонду Харківського електромеханічного заводу «Трансзвязок».

01 квітня 2000 року дана квартира була продана ОСОБА_10 Оскільки позивачка на момент продажу квартири була неповнолітньою, то від її імені згідно з чинним законодавством діяла її мати. Згідно договору продаж квартири було здійснено за 49 700 грн., які були отримані продавцями. Мати отримала крім своєї частині у розмірі 8 283 грн. ще й її частину грошей у розмірі 8 283 грн. за продану квартиру ( 49 700 грн. : 6 = 8 283 грн. ).

Згідно ст. 78 КпШС України, який діяв на момент продажу квартири, якщо у неповнолітнього є належне йому майно, батьки управляють ним як опікуни та піклувальники без спеціального на те призначення, але з додержанням відповідних правил про опіку та піклування.

Відповідно до п. 4.2 Правил про опіку та піклування, затверджених Наказом Держкомітету України про справам сімї та молоді від 26.05.99 року, опікуни мають право управляти майном підопічних на користь останніх.

Її мати ОСОБА_2 , отримавши 25.11.98 року дозвіл виконкому Комінтернівської районної ради м. Харкова на укладення від неповнолітньої дитини на укладення договору купівлі- продажу її частини квартири, скористалась ним не на її користь, а на свою користь, а саме за отриманіі від продажу квартири грошових коштів в сумі 16 566 грн., купила у ОСОБА_11 однокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_2. Даний договір був засвідчений четвертою Харківською державною нотаріальною конторою. Згідно договору куплена квартира була за 6 488 грн.

Позивачка вважає, що ОСОБА_2 за отримані кошти придбала дану квартиру, але зловживаючи своїми батьківськими обовязками, оформила покупку тільки на своє імя, чим порушила майнові права неповнолітньої дитини. А тому позивачка просила визнати договір купівлі-продажу квартири частково недійсним в частині зазначення в ньому в якості покупця тільки ОСОБА_12В.( в даний час ОСОБА_2В.) та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири.

Після придбання квартири вона з батьками проживала в квартирі та там зареєстрована.

25.04.2005 року батьки розірвали шлюб. Батько - ОСОБА_5 пішов з сімї. Пізніше вона зі своєю матір'ю переїхали мешкати до нового чоловіка матері. В 2007 році ОСОБА_2 забрала у неї ключі від спірної квартири та змінила замок, до квартири її не впускає. На даний час у квартирі проживає свекруха матері - відповідачка ОСОБА_4, а мати з своїм чоловіком та їх дитиною мешкають в квартирі свекрухи АДРЕСА_3.

Відповідачка ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала, просила в позові відмовити, посилаючись на те, що спірна квартира була придбана не на кошти від продажу квартири АДРЕСА_1, тобто не на кошти позивачки, і таким чином підстав для вселення позивачки в квартиру по вул. Адигейській та виселення з квартири ОСОБА_4 не має. Квартира була придбана на кошти позичені у ОСОБА_13, про що свідчить розписка.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. ЇЇ представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Третя особа ОСОБА_5 проти задоволення позову не заперечував, просив задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 4 серпня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволений. Суд визнав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, укладений 14 квітня 2000 року між ОСОБА_14 і ОСОБА_3 (ОСОБА_10) Юлією Вікторівною, посвідчений 4 Харківською державною нотаріальною конторою недійсним в 1/2 його частині. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 14 квітня 2000 року. ОСОБА_3 вселена в цю квартиру. ОСОБА_4 виселена з вказаної квартири.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3, наводить ти ж доводи, що і в судовому засіданні суду першої інстанції. При цьому вказує на те, що дійсно 1 квітня 2000 року вона від імені позивачки здійснила продаж її частки квартири і отримала за неї кошті від продажу. Ці кошти були використані на утримання сімї. Спірну квартиру вона придбала за кошти, які позичила.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційній скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав:

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним в 1/2 його частині, визнав право власності за позивачкою право власності на 1/2 частину квартири, виселив ОСОБА_4 з квартири, - суд першої інстанції виходив з того, що мати позивачки - ОСОБА_2, отримавши 25.11.98 року дозвіл виконкому Комінтернівської районної ради м. Харкова на укладення від неповнолітньої дитини договору купівлі-продажу її частини квартири, скористалась ним не на користь неповнолітньої дитини, а на свою користь, а саме за отримані від продажу квартири грошові кошті в сумі 16 566 грн., купила у ОСОБА_14 однокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_2. Даний договір був засвідчений четвертою Харківською державною нотаріальною конторою. Згідно договору куплена квартира була за 6 488 грн. , але зловживаючи своїми батьківськими обовязками, оформила покупку тільки на своє імя, чим порушила майнові права неповнолітньої дитини. ОСОБА_4 проживаючи в квартирі створює перешкоди позивачу у користуванні квартирою.

Судова колегія вважає, що дані висновки суду є правильними, оскільки вони зроблені відповідно до зібраним доказам, вимогам ст.ст.10, 11, 60, 213 ЦПК України, ст. 78 КпШС України , п. 4.2. Правил про опіку та піклування, затверджених Наказом Держкомітету України по справам сімї та молоді від 26ю05.1999 року, ст. 48 ЦК України в редакції 1963 року, ст.ст. 261, 319, 391 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені такі факти:

Позивачка являлася одним із співвласників квартири АДРЕСА_5 Сталінграду в м. Харкові. Квартира належала на праві спільної власності їй, її матері відповідачки ОСОБА_2В.( ОСОБА_3 ), її діду ОСОБА_6 та бабі ОСОБА_7, сестрі матері ОСОБА_8, брату матері ОСОБА_9 згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 29.11.1995 року органом приватизації житлового фонду Харківського електромеханічного заводу «Трансзвязок».

01 квітня 2000 року дана квартира була продана ОСОБА_10 . Оскільки позивачка на момент продажу квартири була неповнолітньою, то від її імені згідно з чинним законодавством діяла її мати.

Згідно договору продаж квартири було здійснено за 49 700 грн., які були отримані продавцями. Мати отримала крім своєї частині у розмірі 8 283 грн. ще й частину грошей у розмірі 8 283 грн. яка належала позивачки ( 49 700 грн.: 6 = 8 283 грн.). Ця обставина визнана сторонами по справі та підтверджується копіями договорів і не оскаржена сторонами по справі.

За отримані гроші від продажу квартири відповідачка ОСОБА_2 14 квітня 2000року купила у ОСОБА_14 однокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_2. Даний договір був засвідчений четвертою Харківською державною нотаріальною конторою. Згідно до п.2 вказаного договору продаж квартири було здійснено за 6 488 грн.. Цій факт підтверджується копією договору купівлі-продажу на а.с. 17, поясненнями свідка ОСОБА_15, якій підтвердив що мешкав в квартирі АДРЕСА_6, у позивачки в цієї квартирі була своя кімната, на кошти отримані від продажу квартири відповідачка купила спірну однокімнатну квартиру.

Згідно до ст. 78 КпШС України, (який діяв на момент продажу квартири ), якщо у неповнолітнього є належне йому майно, батьки управляють ним як опікуни та піклувальники без спеціального на те призначення, але з додержанням відповідних правил про опіку та піклування.

Відповідно до п. 4.2. «Правил про опіку та піклування», затверджених Наказом Держкомітету України по справам сімї та молоді, опікуни (піклувальники ) мають право управляти майном підопічних на користь останніх.

Тобто у даному випадку мати позивачки ОСОБА_2, отримавши 25.11.98 року дозвіл виконкому Комінтернівської районної ради м. Харкова на укладення від імені позивача договору купівлі-продажу її частини квартири, скористалася ним на свою користь, а не в інтересах позивача.

Таким чином ОСОБА_2 за отримані 01.04.2000 року кошти придбала 14.04.2000 року спірну квартиру, але оформила покупку тільки на своє імя , чим порушила майнові права неповнолітньої дитини - позивача.

Згідно до ч.1 ст. 48 ЦК України в редакції 1963 року, угода, яка не відповідає вимогам закону, в тому числі яка порушує особисті та майнові права неповнолітніх дітей є недійсною.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визнав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 частково недійсним в частині зазначення в ньому в якості покупця тільки ОСОБА_12 ( в даний час ОСОБА_2В.) та визнав за позивачем право власності на 1/2 частину цієї квартири.

Що ж стосується доводів ОСОБА_2 про те, що вона придбала спірну квартиру за грошові кошти, яки позичила, про що надала розписку, то у даному випадку вони не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Приймаючи до уваги, що у квартирі безпідставно проживає ОСОБА_4 (матір чоловіка відповідачки ОСОБА_2В.), суд прийняв правильне рішення про її виселення з цієї квартири. Згідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своєю власністю на власний розсуд і відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Все наведене свідчить про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням матеріального та процесуального права.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду першої інстанції, та їм дана належна оцінка.

Висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Згідно до ст. 308 ЦПК України апеляційній суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 4 серпня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: