Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2010 року Кіровський районний суд міста Кіровограда в складі

головуючого: Куценка О.В.

при секретарі: Панковій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 1 жовтня 2009 року померла ОСОБА_3. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з ? частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель № 35-а, на вулиці Бабушкіній в м. Кіровограді, та земельної ділянки площею 494,3 кв.м. в межах згідно з планом на праві спільної часткової ? власності.

Зазначає, що є спадкоємцем за заповітом та прийняла спадщину у порядку встановленому чинним законодавством. Також зазначає, що не може оформити свої спадкові права, так як відповідач оспорює її право на спадкове майно, вважаючи, що також має право на спадкове майно, як спадкоємиць за правом представлення та утримує в себе державний акт на земельну ділянку.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала посилаючись на те, що доглядала за спадкодавцем та також має право на спадкове майно.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

1 жовтня 2009 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області 2 жовтня 2009 року, актовий запис № 2658.

Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з ? частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель № 35-а, на вулиці Бабушкіній в м. Кіровограді, який належав спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності виданого Другою кіровоградською державною нотаріальною конторою 24 грудня 1982 року за реєстровим № 2664 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Другою кіровоградською державною нотаріальною конторою 24 грудня 1982 року за реєстровим № 2664 та земельної ділянки площею 494,3 кв.м. в межах згідно з планом на праві спільної часткової ? власності, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю виданого 26 серпня 1996 року та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2621.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25 травня 2010 року та посвідченого державним нотаріусом Другої кіровоградської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 1-256.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивач прийняла спадщину, так як постійно проживала разом зі спадкодавцем, що підтверджується довідкою № 369, квартального комітету № 25 від 8 липня 2010 року.

При цьому, судом встановлено, що позивач не має можливості оформити свої спадкові права через оспорювання її права на спадкове майно відповідача та через те, що відповідач утримує у себе правовстановлюючий документ.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на ту обставину, що відповідач також має право на спадкове майно, так як відповідач має право на спадкове майно лише за правом представлення.

Але, так як позивач є матірю відповідача, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача права на дане спадкове майно

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не має можливості.

За таких обставин суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на спадкове майно, яке складається з 370,73 кв.м. земельної ділянки в межах згідно з планом, що розташована в м. Кіровограді, на вулиці Бабушкіній, 35-а.

Керуючись ст.ст. 174, 208, 209, 213, 215, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, яке складається з 370,73 кв.м. земельної ділянки в межах згідно з планом, що розташована в м. Кіровограді, на вулиці Бабушкіній, 35-а, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 26 серпня 1996 року та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2621.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Кіровського О. В. Куценко

районного суду

м.Кіровограда