Московський районний суд м.Харкова
Справа №2-1607/10 № 2-9994/09
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 червня 2010 року Московський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді - Погасій О.Ф.,

при секретарі - Щегульній Г.О.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики з нарахованими відсотками, компенсації понесених витрат та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у розмірі 61076,00 грн. з урахуванням індексу інфляції з липня 2009 року по лютий 2010 року у розмірі 4485,08 грн., трьох відсотків річних від простроченої суми позики у розмірі 1354,51 грн., грошових коштів за користування позикою у розмірі 77849,95 грн., компенсацією понесених витрат, які складаються: сплата державного мита - 1660,06 грн. та державного мита по вимогам відшкодування моральної шкоди - 774,00 грн., поштові витрати - 23,62 грн., сплата за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 120,00 грн., а також про стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі 15480,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Пояснив, що 20 червня 2008 року ОСОБА_4 позичив ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 5000(п'ять тисяч) доларів США за умови повернення їх 20 червня 2009 року з додатковою виплатою грошових коштів за користування позикою у розмірі 5512(п'яти тисяч пятсот дванадцять) доларів США, тобто загальна сума повернення складає 10512(десять тисяч пятсот дванадцять) доларів США. Також 25 липня 2008 року ОСОБА_4 позичив ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 3000(три тисячі) доларів США за умови повернення їх 25 липня 2009 року з додатковою виплатою грошових коштів за користування позикою у розмірі 4680(чотири тисячі шістсот вісімдесят) доларів США, тобто загальна сума повернення складає 7680(сім тисяч шістсот вісімдесят) доларів США. В добровільному порядку відповідач не повернув грошові кошти.

Відповідач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, але у судове засідання не з'явився без поважних причин, в зв'язку з чим суд, враховуючи думку представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, розглядає справу у відсутності відповідача, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, що відповідає ст. 224 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 20 червня 2008 року ОСОБА_4 позичив ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 5000(п'ять тисяч) доларів США за умови повернення їх 20 червня 2009 року з додатковою виплатою грошових коштів за користування позикою у розмірі 5512(п'яти тисяч пятсот дванадцять) доларів США, тобто загальна сума повернення складає 10512(десять тисяч пятсот дванадцять) доларів США. Також 25 липня 2008 року ОСОБА_4 позичив ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 3000(три тисячі) доларів США за умови повернення їх 25 липня 2009 року з додатковою виплатою грошових коштів за користування позикою у розмірі 4680(чотири тисячі шістсот вісімдесят) доларів США, тобто загальна сума повернення складає 7680(сім тисяч шістсот вісімдесят) доларів США. Одержана Відповідачем від Позивача зазначених суми та умови їх повернення підтверджується відповідними розписками, оригінали яких залучено до матеріалів справи.

Згідно ч.1,2 ст. 207 ЦК України «Правочин вважається укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, в листах, телеграмах, або за допомогою електронного або іншого зв'язку та підписана його сторонами.».

Статтею 1046 ЦК України встановлено «За договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.», а ч.2 ст. 1047 ЦК України передбачено «На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.».

Розписки підписані позичальником ОСОБА_3, є документами, що підтверджують про вчинення правочину між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Так як в зазначені в розписках строки Відповідач Позивачу грошей не повернув, то з метою досудового урегулювання, у відповідності зі ст. 530 Цивільного кодексу України, Позивач надіслав за адресою прописки Відповідача, що підтверджує Довідка АДБ від 18.08.2009р., письмову «Вимогу» від 21.08.2009р., що підтверджує поштова квитанція № 9628 від 21-08-2009 р. разом з описом, з проханням протягом 7(семи) календарних днів з моменту отримання даної вимоги повернути Позивачу суму позики разом з грошовими коштами за користування позиками.

Відповідно до ст. 22 ЦК України «Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки)».

Як встановлено судом, відповідач отримав від позивача грошові кошти, у встановлений договором строк не повернув їх позивачу, тобто порушив свої договірні зобовязання та не виконав умови договору. На лист «Вимогу» позивача відповідач не реагував і кошти до теперішнього часу він не повернув. Таким чином, відповідач зобов'язаний сплатити Позивачу поштові витрати у розмірі 23,62 грн.

Статтею 629 ЦК України встановлено «Договір є обов'язковим для виконання сторонами.», а ч.І ст. 1049 ЦК України передбачено «Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.».

Згідно зі ст. 1048 «Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.».

Так як ч.1,2 ст. 533 ЦК України передбачено «Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.», то суму позики у розмірі 8000(вісім тисяч) доларів США та сума грошових коштів за користування позиками у розмірі 10192(десять тисяч сто девяносто два) долара США підлягає стягненню у гривнях за офіційним курсом Національного банку України на день настання строку сплати, виходячи з розрахунку від 12.11.2009р. залученого до матеріалів справи.

Таким чином, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу суму позики у розмірі 61076,00 грн. та грошові кошти за користування позикою у розмірі 77849,95 грн.

Статтею 526 ЦК України встановлено «Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства.», згідно зі ст. 610 ЦК України «Порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання(неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.»

Частиною 1 Статті 1050 ЦК України встановлено «Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.»

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також три відсотки річних із простроченої суми. Стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також зазначених у позові відсотків не залежить від того, передбачено це в договорі(розписці), чи ні.

Таким чином, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу суму інфляційних втрат, яка розрахована з додержанням рекомендацій листа ВСУ № 62-97р від 03.04.97р. і станом на лютий місяць 2010 року становить 4485,08 грн. Розмір 3% річних станом на 30.03.2010р. включно становить 1354,51 грн.

Суд не вбачає підстав для не задоволення позову в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі у розмірі 15480,00 грн. та встановлює наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди відповідних до ст.ст. 23, 610, 1167 ЦК України, п.3,4 постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.01.1995р., а саме, що позивач вимушений втрачати свій вільний час та кошти на здійснення дій по відновленню свого права, крім того тяжкі душевні хвилювання щодо долі багаторічних заощаджень позивача і його родичів погіршили стосунки з оточуючими людьми та в наслідок постійної нервозності Позивач в період з 26.10.2009р. по 03.112009р. знаходився на стаціонарному лікуванні в ГКБ м. Харкова № 7, що підтверджує Витяг з історії хвороби Позивача № 8082, копія якого залучено до матеріалів справи.

Згідно ст.ст. 79, 81 та ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь Позивача судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 грн.

Вимоги по стягненню з відповідача сплаченого Позивачем державного мита підлягає задоволенню частково, виходячи з того, що у відповідності до Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» № 7-93 від 21.01.1993р. один відсоток від вимог Позивача майнового характеру складає 1447,90 грн., а сплата державного мита по відшкодуванню моральної шкоди становить 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 8,50 грн.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 22, 23, 207, 526, 530, 533, 610, 625, 629, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1167 ЦК України та ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 223, 224-226, 223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму позики у розмірі 61076,00 грн., грошові кошти за користування позикою у розмірі 77849,95 грн., інфляційні втрати у розмірі 4485,08 грн., три відсотка річних від простроченої суми позики у розмірі 1354,51 грн., компенсацією понесених поштових витрат у розмірі 23,62 гри., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 грн., держмито у розмірі 1447,90 грн. та державного мита по вимогам відшкодування моральної шкоди у розмірі 8,50 грн., відшкодування

моральної шкоди у розмірі 15480,00 грн., а всього 161845,56 грн.(сто шістдесят одну

тисячу вісімсот сорок пять гривень 56 копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою

заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду

Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня

проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом

20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя О.Ф. Погасій