Яготинський районний суд Київської області
____________________________________________________________________
Справа № 2-412/2010
РІШЕННЯ

Іменем України

24 червня 2010 року Яготинський районний суд

Київської області в складі:

головуючого судді Бугіль В.В.

при секретарі Моргун О.В.

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Яготинському районному суді справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно,

Встановив:

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з даним позовом, в якому зазначив, що під час життя його батьками - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був побудований будинок, розташований в м. Яготині по вул. Панаса Мирного, 48. 15 травня 1993 року помер його батько - ОСОБА_7. Після смерті батька залишилася спадщина у вигляді ? частини вказаного будинку. Відповідно до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 були: дружина померлого (його мати) - ОСОБА_6, він та його сестра ОСОБА_4.

В передбачений законодавством термін його мати ОСОБА_6 звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та прийняла спадщину у вигляді ? частини житлового будинку, яка належала ОСОБА_7 На іншу ? частину вищевказаного будинку ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право власності як переживши дружина.

25.11.1994 року ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право на спадщину, про наявність якого він дізнався лише після її смерті, а саме 11 лютого 2010 року, під час звернення до Яготинської державної нотаріальної контори. Вважає, що відповідно ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) прийняв спадщину після смерті свого батька так як на протязі шестимісячного терміну після його смерті продовжував проживати з матірю в будинку, користувався та розпоряджався його речами, тобто фактично вступив в управління та володіння спадковим майном у вигляді ? частки майна. Відповідачка ОСОБА_4 на час смерті батька проживала окремо, та з заявою про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріальної контори не зверталася.

30 жовтня 2009 року померла його мати ОСОБА_6 В передбачений ст. 1270 ЦК України термін він звернувся з заявою про прийняття спадщини до Яготинської державної нотаріальної контори, де і дізнався, що під час життя його мати подарувала спірний будинок відповідачу по справі ОСОБА_5. Про наявність договору дарування він дізнався лише 11.02.2010 року. Крім того, як зясувалося, 1 листопада 1995 року його матірю був складений заповіт на його імя та імя його сестри.

Просив визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 25 листопада 1994 року на імя ОСОБА_6, на ? частину житлового будинку, який розташований в м. Яготин Київської області по вул. П. Мирного, 48; визнати частково недійсним договір дарування від 27 грудня 2005 року вказаного житлового будинку укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5; встановити, що позивач прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_7, який помер 15 травня 1993 року; визнати за позивачем право власності на ? спірного будинку.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили та надали суду письмові заперечення в яких вказали, що твердження позивач про те, що він прийняв спадщину після смерті свого батька шляхом проживання разом з матірю та володінням і користуванням його майном є хибними, оскільки на час смерті ОСОБА_3 не проживав у спірному житловому будинку. На час смерті батька та і після неї позивач тривалий час поживав на квартирі, будучи зареєстрованим у спірному житловому будинку. Разом з тим ОСОБА_3 із 1991 року майже не спілкувався із батьками та не проживав у спірному будинку. Із 1994 року позивач був прописаний та проживав ІНФОРМАЦІЯ_1, у житловому будинку, який він сам побудував у 1993 році.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову заперечив.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків по справі, суд приходить до наступних висновків.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до інвентаризаційної справи на житловий будинок № 48 по вул. П. Мирного у м. Яготин Київської області будинок був побудований та належав на праві власності ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Від подружнього життя ОСОБА_7, ОСОБА_8 мають двох дітей, сина ОСОБА_3 та доньку ОСОБА_4 Згідно свідоцтва про смерть - ОСОБА_7 помер 15 травня 1993 року (а.с. 13). Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_6, дружина померлого, прийняла спадщину у вигляді Л частини зазначеного спірного житлового будинку. 01.11.1995 року ОСОБА_6 склала та нотаріально посвідчила заповіт, згідно якого все своє майно заповідала дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах кожному. (а.с. 10).

Однак, 27.12.2005 року ОСОБА_6 відповідно нотаріально посвідченого договору дарування, подарувала спірний будинок ОСОБА_5 - сину її дочки ОСОБА_4 Згідно свідоцтва про смерть - ОСОБА_6 померла 30.10.2009 року.

Враховуючи наведене, між сторонами виникли правовідносини повязані з порядком прийняття та правом на спадщину, які регулюються нормами ЦК України (в редакції 1963 року).

Частинами 1, 2 статті 549 ЦК України (в редакції 1963 року) зазначено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1. якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2. якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З пояснень позивач та його представника вбачається, що після під час проходження військової служби з 1986 року в лавах радянської армії він одружився. Після звільнення у запас приїхав до батьків та почав проживати разом з ними, своєю дитиною та дружиною. На час смерті батька ОСОБА_7 та після його смерті позивач проживав у спірному будинку, користувався речами померлого та допомагав матері вести господарство. Згодом, у 1994 році, він разом із своєю сімєю переїхав проживати на найману квартиру, а у 1995 році вони з дружиною добудували будинок який їй перейшов до неї по праву спадкування та розташований по вул. І.Сірка де був зареєстрований та проживав до розлучення з останньою.

Факт проживання ОСОБА_3 на час смерті та після неї у спірному будинку разом з матірю у судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які зазначили, що бували неодноразово у будинку, бачили, що там проживав позивач із своєю матірю. Однак, свідок ОСОБА_10 не зміг підтвердити факт постійного проживання позивача у будинку в 1993 році.

З пояснень відповідачки ОСОБА_4 та її представника вбачається, що позивач після повернення зі служби нетривалий час проживав разом із дружиною та дитиною з батьками а у 1991 році виїхав на проживання до найманої квартири. Згодом поміняв місце проживання на іншу квартири, а в подальшому, починаючи із 1994 року проживав та був прописаний по вул. І.Сірка, у житловому будинку, який належав його дружині та який вони разом добудували.

З пояснень свідка ОСОБА_11 вбачається, що ОСОБА_3 разом із дружиною та дитиною звернулися до неї з проханням проживати у неї на квартирі на початку 1993 року та вона їм дозволила проживання. Проживали вони у неї на квартирі з 1993 року по 1994 рік включно. В подальшому виїхали на іншу квартиру, куди саме вона не знає.

З пояснень свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які є сусідами померлої ОСОБА_6 вбачається, що позивач по справі у 1992 та 1993 роках не проживав разом з батьком та матірю. Проживав на квартирі разом із сімєю. Почав проживати разом з матірю після 2000 року після розлучення з дружиною. По господарству матері не допомагав, а допомагала дочка. Багато сварився зі своєю матірю.

Оцінюючи усі докази у сукупності, враховуючи пояснення свідків, суд вважає, що пояснення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суд не може приймати до уваги, оскільки вони не конкретні. Свідки не змогли чітко підтвердити часовий проміжок, коли саме проживав позивач разом з батьками і чи проживав він з ними на час смерті батька.

Пояснення самого позивача та його представника про те, що він на час смерті батька проживав з ним у спірному будинку та користувався його речами нічим не підтверджуються та спростовуються самими поясненнями позивача, про те, що на час смерті ОСОБА_7 він був одружений, мав дитину та проживав з сімєю. Жодний свідок по справі, а так само сторони по справі не підтвердили факт проживання позивача із своєю сімєю разом із батьками у спірному будинку до, на час, та після смерті батька позивача, в період 1992 - 1994 років.

Натомість, з пояснень свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, співвідповідачів та представника відповідачки вбачається, що позивач у період 1993 1994 років проживав на найманих квартирах, а в подальшому почав проживати та був прописаний у будинку своєї дружини по вул.. І.Сірка в м. Яготин, який вони разом добудували. Проти тверджень, щодо проживання на найманих квартирах та у будинку колишньої дружини позивач не заперечив. Вказані обставини підтверджуються поясненнями свідка ОСОБА_11 яка здавала в найм свою квартиру сімї позивача на початку 1993 року.

Статтею 553 ЦК України (в редакції 1963 року) вказано, що вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (статті 549 цього Кодексу).

Враховуючи, що позивачем не надано будь-яких доказів спільного проживання з батьком на час його смерті та доказів користування будь-яким майном покійного після його смерті, суд вважає що позивач не вчинив будь-яких дій які б свідчили про фактичний вступ в управління спадковим майном, а тому відсутні підстави для визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину, договору дарування, встановлення факту прийняття спадщини та визнання за позивачем права власності і в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. 1270 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі через Яготинський районний суд заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня його проголошення та апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя В.В. Бугіль