Рівненський міський суд Рівненської області
Справа 2-506
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 квітня 2010 pоку м.Рiвне
Рiвненський мiський суд в особi суддi ОСОБА_1,
з участю: секретаря судового засідання Філіпової І.М.,
представника позивача адвоката ОСОБА_3,
представника ВАТ «Ерсте Банк» ОСОБА_4,
представника ЗАТ «Українська страхова компанія «Княжа»
pозглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi в мiстi Рiвному
спpаву за позовом ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відкрите акціонерне товариство «Ерсте Банк», до закритого акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа» про стягнення страхової суми, відшкодування матеріальних та моральних збитків, -
Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях, і просить суд в позові відмовити в повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
16.02.2009 року стався страховий випадок. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача було пошкоджено.
При виконанні договору страхування між сторонами виник спір з приводу визначення розміру страхового відшкодування.
Відповідач, посилаючись на рахунок № 40 від 25.02.2009 року ТзОВ «Колор Автопарк» та звіт № 2791/1 від 28.04.2009 року товарознавчого дослідження транспортного засобу, згідно яких вартість відновлювального ремонту становила 110808,80 грн та 109692,13 грн відповідно, виходив з того, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу перевищує 75% дійсної ринкової вартості транспортного засобу і виплата страхового відшкодування повинна проводитися з урахуванням умов п.п.16.4 п.16 та п.22.5. договору страхування.
Підпунктом 16.4 пункту 16 договору страхування передбачено умови виплати відшкодування на підставі рахунків СТО офіційного дилера.
Згідно п.22.5. договору страхування при повній, фактичній або конструктивній загибелі транспортного засобу, визначеною на підставі звіту автотоварознавчого дослідження, проведеного незалежною експертною організацією, а також у випадку, коли вартість відновлювального ремонту перевищує 75% дійсної вартості транспортного засобу або додаткового обладнання на момент укладання договору, виплата страхового відшкодування здійснюється у розмірі страхової суми, встановленої цим договором, за вирахуванням експлуатаційної зношеності запасних частин і деталей, якщо це передбачено умовами цього договору, франшизи, суми страхових виплат, що мали місце протягом строку дії цього договору, та вартості придатних залишків застрахованого транспортного засобу. Вартість придатних залишків транспортного засобу може бути визначена за узгодженням між страховиком і страхувальником.
Таким чином, відповідач вважає, що свої зобовязання за договором страхування перед позивачем він виконав належним чином та у повному обсязі.
Відповідно до ст.16 Закону України «Про страхування» договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.
З п.24.1. та п.25.3 договору страхування слідує, що він укладений на підставі Правил і всі умови, не визначені у цьому договорі, регулюються Правилами.
Підпункт 16.4 пункту 16 укладеного між сторонами договору страхування вказує лише на умови виплати страхового відшкодування, а не на механізм його розрахунку та визначення його розміру.
Пунктом 13.1.5. Правил встановлено, що розмір завданих збитків у випадку пошкодження застрахованого транспортного засобу може визначатися на підставі рахунків за фактично виконаний ремонт пошкодженого застрахованого транспортного засобу на СТО на вибір страхувальника. У цьому випадку зазначені документи, що стосуються ремонтних робіт, приймаються страховиком для підтвердження витрат за умови, що з ним було попередньо узгоджено у письмовій формі вибір станції технічного обслуговування чи іншого підприємства, яке буде здійснювати ремонт транспортного засобу.
Письмова заява про попереднє узгодження вибору СТО, яке буде проводити ремонт транспортного засобу, позивачем була подана відповідачу 07.10.2009 року. В цій заяві позивач повідомив відповідача про те, що ремонт його автомобіля буде здійснювати СТО «Власт». Будь-яких заперечень на вказану заяву відповідачем позивачу надано не було, а тому суд вважає вибір СТО узгодженим.
Відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 992 ЦК УЦкраїни передбачено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.
До матеріальних збитків, які позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача (7730,46 грн), позивачем віднесено сплату ним відсотків за користування кредитними коштами по укладеному з ВАТ «Ерсте Банк» кредитному договору за період з 09.04.2009 року по 15.04.2010 року.
Відповідно до п.6.2.5. Правил страховик не несе відповідальності за збитки щодо непрямих збитків, викликаних страховим випадком (втрата товарної вартості, втрачений прибуток, орендна плата, моральний збиток і т.п.), якщо інше не передбачено договором страхування.
Укладеним між сторонами договором страхування не передбачена відповідальність страховика за непрямі збитки, в тому числі і за сплату страхувальником відсотків за користування кредитними коштами, отриманими для придбання застрахованого майна.
Крім того, суд вважає, що сплата позивачем відсотків за користування кредитом по укладеному з ВАТ «Ерсте Банк» кредитному договору є зобовязанням позивача, взятим ним саме по кредитному договору, і прямо не повязана з невиконанням чи неналежним виконанням відповідачем умов договору страхування, а тому сплачені відсотки за користування кредитними коштами суд матеріальними збитками, так само як і непрямими збитками, не визнає.
Оскільки умовами договору страхування не передбачено відповідальності страхувальника за заподіяння моральних збитків, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд також визнає необґрунтованими та безпідставними.
На підставі ст.ст.11,22,23,526,611,625,988,990,992 ЦК України, ст.ст.1,16, 17,18,20,21 Закону України «Про страхування», керуючись ст.ст.3,10,11,60,209, 212,214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.
В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовити за їх недоведеністю та безпідставністю.
Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_6» в дохід держави 270 (двісті сімдесят) гривень 14 копійок судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рiшення може бути оскаржене в апеляцiйному порядку до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Рішення також може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, але у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Повне рішення складено 21 квітня 2010 року.

Суддя: