Рівненський міський суд Рівненської області
Справа № 2-1016/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2010 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді -Кучиної Н.Г.

при секретарі -Цимбалюк А.І.

з участю представника позивача -ОСОБА_1

представника відповідача -ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про встановлення факту проживання однією сім"єю, визнання автобуса пасажирського спільною сумісною власністю, визнання недійсним договору застави транспортного засобу,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про визнання автобуса пасажирського спільною сумісною власністю, визнання недійсним договору застави транспортного засобу. В судовому засіданні уточнила позовні вимоги та просить суд встановити факт проживання її з відповідачем ОСОБА_5 однією сім"єю з 01.01.1997 р., визнати що автобус-D пасажирський, марки БАЗ АО79.04, жовтого кольору, 2003 року виписку, № шасі Y7FA251, об"єм двигуна 5680 куб.см. належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та визнати недійсним договір застави автотранспорту № 0809/78/ТЗ, укладений 29.09.2008 року між ОСОБА_5 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк".

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що з 1997 року по даний час вона з відповідачем ОСОБА_5 проживають однією сім"єю, але не перебувають між собою у шлюбі та у будь-якому іншому шлюбі також. 18.08.2006 року в них народився син ОСОБА_6, в свідоцтві про народження якого батьками зазначені вона та відповідач ОСОБА_5 Спочатку вони з відповідачем проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належить на праві власності позивачці, її сестрі та їх матері, а з січня 2007 року по даний час вони постійно проживають однією сім"єю в будинку її матері на вул.Олега Ольжича, 18 в м.Рівне. Суду пояснила, що вони разом з відповідачем з 1997 року ведуть спільне господарство та мають спільний бюджет, разом вирішують всі питання щодо виховання їх сина та всі побутові питання. В травні 2007 року вони разом з відповідачем в інтересах їх сім"ї відповідно до біржової угоди придбали автобус-пасажирський жовтого кольору, модель АО79.04, марка БАЗ, ВКС 050155, який був зареєстрований в МРЕВ ДАІ м.Рівне 21.12.2007 року на ім"я відповідача ОСОБА_5 Вважає, що даний автобус є її з відповідачем спільною сумісною власністю, посилаючись на ст.74 СК України. Просить суд встановити факт проживання її з відповідачем ОСОБА_5 однією сім"єю та визнати, що спірний автобус є їх з відповідачем ОСОБА_5У спільною сумісною власністю, посилаючись на невизначеність відносин її права власності щодо даного рухомого майна та отримання документа, який засвідчує її право власності на це майно та його державної реєстрації.

29.09.2008 року між відповідачами ОСОБА_5 та публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" було укладено договір застави даного автобуса, який позивач просить суд визнати недійсним, оскільки він був укладений без її, як співвласника даного майна згоди, а частка відповідача ОСОБА_5 в даному рухомому майні не була визначена, що суперечить ст. 6 Закону України "Про заставу" та ст.65 СК України.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги визнав повністю та суду пояснив, що дійсно з 01.01.1997 року по даний час він разом з позивачкою проживають однією сім"єю без реєстрації шлюбу та в них народився спільний син. Визнав, що дійсно даний автобус пасажирський був придбаний за їх спільні з позивачкою кошти та в інтересах їх сім"ї. При укладенні договору застави працівники банку в нього не з"ясовували, чи є це майно спільною сумісною власністю, а обмежились лише наявністю технічного паспорту на даний транспортний засіб на його ім"я. Своєї згоди позивачка на укладення оспорюваного договору застави не давала ні в усній, ні в письмовій формі. Не заперечує проти задоволення позову.

Представник відповідача - публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що при укладенні оспорюваного договору застави відповідачем ОСОБА_5 як застоводавцем, були надані всі необхідні документи, підтверджуючі його право власності на заставне майно. В пункті 10.1 договору зазначено, що заставлене майно передається в заставу за згодою дружини і він гарантує, що ним надані всі документи, що стосуються його повноважень на укладення договору застави та права розпорядження предметом застави. Окрім цього, заперечуючи проти позову, посилається на укладений між ОСОБА_5 та "Приватбанком", за письмовим погодженням з позивачкою, договір поруки № 0809/78/ДП від 19.03.2009 р. Вважає, що проживання позивачки і відповідача ОСОБА_5 однією сім"єю не дає підстав стверджувати про придбання спірного транспортного засобу за їх спільні кошти, а біржова угода була укладена лише з відповідачем ОСОБА_5 та лише на нього зареєстровано даний транспортний засіб. Просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що повні вимоги ОСОБА_3 Є підставними, доведеними та підлягають до задоволення.

Із дослідженого судом свідоцтва про народження ОСОБА_6 ОСОБА_5 вбачається, що він народився 18.08.2006 року та його батьками є позивачка та відповідач ОСОБА_5

З показів допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, допитаної в якості свідка позивачки ОСОБА_3, судом встановлено, що з 01.01.1997 року по даний час позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5 проживають однією сім"єю, ведуть спільне господарство, мають спільний бюджет, разом вирішують всі питання щодо виховання їх сина та всі побутові питання, мають взаємні права та обов"язки. Представником банку дані обставини не спростовані.

Стаття 74 СК України встановлює, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім"єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 СК України.

Стаття 392 ЦК України надає право власнику пред"явити позов по визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів № 1388 від 07.09.1998 р., реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі документів, які посвідчують правомірність придбання транспортного засобу. Одним із таких документів є рішення суду, засвічене в установленому порядку із зазначенням фізичної особи, яка визнається власником транспортного засобу, його марки, моделі, року випуску, а також ідентифікації його складових частин.

Зважаючи на те, що правовстановлювальний документ на дане рухоме майно оформлений на відповідача ОСОБА_5, а право власності позивачки є документально не визначеним, та не визнається "Приватбанком" , то суд вважає обґрунтованою позовну вимогу ОСОБА_3 щодо визнання за нею права власності на дане рухоме майно.

Частина 1 статті 67 СК України встановлює, що дружина та чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном.

Стаття 6 Закону України "Про заставу" встановлює, що майно, що перебуває у спільній власності, може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників.

З оглянутих в судовому засіданні матеріалів кредитно-заставної справи, наданої суду представником банку та з оспорюваного договору застави, вбачається, що позивачка не давала своєї згоди на укладання між відповідачами договору застави даного транспортного засобу.

З п.1 даного договору застави вбачається, що відповідач надав в заставу даний транспортний засіб на забезпечення виконання зобов"язання по кредитному договору сторонньої особи, а саме ОСОБА_9.

Відповідно до ст.65 СК України дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є об"єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Судом встановлено, що оспорюваний договір застави виходить за межі дрібного побутового, укладений без згоди позивачки, частка відповідача в спільній власності не визначена, відтак він повинен бути визнаний недійсним, оскільки суперечить ст. 6 Закону України "Про заставу" та ст.65 СК України.

.Стаття 15 ЦК України встановлює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права та визнання правочину недійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст.15,16, 203,215 ЦК України, ст.3,65,67,74 СК України, ст. 6 Закону України „ Про заставу, ст.ст.10,11,57-60,88, 212, 213-215,218,223, 294 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства комерційний банк „ ПриватБанк про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання автобуса пасажирського спільною сумісною власністю, визнання недійсним договору застави транспортного засобу - задоволити повністю

Встановити, що ОСОБА_3 разом із ОСОБА_4 проживають однією сімєю з 01 січня 1997 року.

Визнати, що автобус - D пасажирський, марки БАЗ АО 79.04, жовтого кольору, 2003 року випуску, № шасі Y7FА251, обємом двигуна 5680 куб.см. належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Визнати недійсним договір застави автотранспорту № 0809/78/ТЗ, укладений 29 вересня 2008 року укладений між ОСОБА_5 та ЗАТ КБ „ Приватбанк

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Рішення також може бути оскаржено і без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Рівненського міського суду Н.Г.Кучина