Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 2-7-580/2010 р.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2010 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Подзігун Г.В.

при секретарі „ ОСОБА_1

за участю позивачів ОСОБА_2

ОСОБА_3 *

представника позивачів ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3

Валентинівни до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю ЖЕК „Забота, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та вселення,-

ВСТАНОВИВ:

30.09.2009року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

11.11.2009року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 та вселення до вищевказаної квартири.

Ухвалою суду обидва позови обєднані в одному провадженні.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали та суду пояснили, що відповідач втратив право користування спірною квартирою, оскільки з 2000 року відсутній за місцем реєстрації без поважних причин. ОСОБА_7 задоволення зустрічного позову заперечували, посилаючись на факт добровільного вибуття ОСОБА_5 та відсутність перешкод його вселенню з їх боку.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 позов не визнали та суду пояснили, що дійсно він не проживає в спірній квартирі з 2000 року, оскільки його мати ОСОБА_8 хворіла та потребувала догляду, у звязку з чим він в 2000 році виїхав до с. Н.Іванівка Баштанського району та став проживати разом з матірю. Після смерті матері 25.07.2002 року він залишився проживати в її будинку, оскільки не міг залишити господарство. У звязку із аварійним станом будинку, проживання в ньому стало неможливим, тому в січні 2008 року він вирішив повернутися до спірної квартири, однак не зміг вселитися, оскільки відповідачи замінили замки від вхідних дверей та відмовились впустити його. Посилаючись на вищевикладені обставини ОСОБА_5 просив про задоволення зустрічного позову.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, заперечень проти позовів не надав.

Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_2, ОСОБА_3 є дружиною останнього.

Квартира АДРЕСА_2 знаходиться в комунальній власності. В квартирі зареєстровані:* ОСОБА_5 з 14.07.1982 року, ОСОБА_2 з 15.06.1993 року, ОСОБА_3 - з 04.04.2003 року. Основним наймачем є ОСОБА_5, на його імя видані розрахункові книжки та відкриті особові рахунки.

Як пояснили позивачі, в лютому 2000 року ОСОБА_5 добровільно залишив спірну квартиру, забравши при цьому свої особисті речі та виїхав до своєї матері, яка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому у відповідача залишились ключі від вхідних дверей квартири, після зміни замків якої йому були видані нові ключі, які він повернув ОСОБА_3 в 2005 році, посилаючись на відсутність необхідності, оскільки приїжджав до міста у гості до сина та невістки та у їх відсутність до квартири не приходив. В 2001 році ОСОБА_2 на прохання ОСОБА_5 вивіз за його місцем проживання залишену частину його речей, а саме книги, меблі, інструменти. З 2000 року відповідач в квартирі не проживає, звязку з квартирою він не підтримує, участі в сплаті комунальних платежів не приймає. Після смерті ОСОБА_8 25.07.2002 року відповідач залишився проживати в ІНФОРМАЦІЯ_2, де й проживає по теперішній час.

Пояснення позивачів частково визнав відповідач, який суду пояснив, що дійсно з вказаного ними часу він не проживає в спірній квартирі, однак не вважає себе таким, що втратив право користування її жилою площею, оскільки до січня 2008 року періодично приїжджав до квартири та підтримував звязок з нею. З січня 2008 року має намір вселитися до спірної квартири, однак не має можливості, оскільки відповідачи перешкоджають його вселенню.

Однак із доводами відповідача погодитися не можна, виходячи з наступного.

Згідно вимогч. 1 ст.71 ЖК України при тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців цей строк за заявою відсутньою може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно вимог ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводяться в судовому порядку.

Як пояснили позивачі та визнав відповідач, ОСОБА_2 добровільно залишив спірне житлове приміщення в 2000 році та до теперішнього часу в квартирі не проживає, при цьому жодної поважної причини на підтвердження його відсутності в даній квартирі протягом 9 років, судом не встановлено.

При цьому суд не вважає поважною причиною його відсутності виїзд до міста проживання матері ОСОБА_8 для догляду за нею, оскільки після її смерті 25.07.2002 року, ОСОБА_2 до спірного приміщення не повернувся.

Крім того, факт непроживання відповідача протягом вказаного періоду в квартирі АДРЕСА_3 6, підтверджуються актом про не проживання та довідкою Виконкому Новоіванівської сільської ради Баштанського

та показами свідків ОСОБА_9,

>айону Миколаївської області № 514 від 02.11.2009 року

ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,

"аврилюка В.В., ОСОБА_7, ОСОБА_13.

Посиланням ОСОБА_5 щодо чинення йому перешкод з боку позивачів у

Ікористуванні жилим приміщенням спірної квартири, суд надає критичну оцінку,

оскільки ним не надано до суду жодних належних доказів на їх підтвердження, крім

І того, вони спростовуються вищевказаними доказами.

Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст.ст.71,72 ЖК України, суд

дійшов висновку, що ОСОБА_5 без поважних причин відсутній в квартирі №24

по вулиці Адміральський,36 в м. Миколаєві протягом понад шість місяців, що є

підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим

приміщенням даної квартири.

Таким чином вимоги первісного позову обґрунтовані та підлягають

задоволенню.

У задоволенні зустрічного позову слід відмовити за безпідставністю позовних

вимог, оскільки ОСОБА_5 не надано суду жодного належного доказу на їх

підтвердження. При цьому суд враховує, що після залишення квартири №24 по

вулиці Адміральській,36 в м.Миколаєві, у ОСОБА_5 залишились ключі від даної

квартири, які він повернув за ненадобністю в 2005 році ОСОБА_3, оскільки

протягом пяти років приїзджав до спірної квартири у гості до сина та в їх

відсутність до квартири не приходив.

У відповідності зі ст.ст.81,88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі

позовів.

Керуючись ст. ст. 8,10,30,212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до

ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право

користування жилим приміщенням, третя особа Товариство з обмеженою

відповідальністю ЖЕК „Забота - задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право

користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_3 6 в м.

Миколаєві.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_5

ОСОБА_14, ОСОБА_3 про усунення перешкод в

користуванні жилим приміщенням та вселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржує через суд першої інстанції до Апеляційного

суду Миколаївської області ш.

протягом десяти днів з дня пр

протягом двадцяти днів.

м подачі заяви про апеляційне оскарження

ошення рішення та подачі апеляційної скарги

ОСОБА_15