Богодухівський районний суд Харківської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2010 року Богодухівський районний суд Харківської області в складі: головуючого - судді Шалімова Д.В.,

при секретарі Братушкіній А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком, про визнання наказів стосовно звільнення не чинними, їх скасування, поновлення на роботі та відшкодування оплати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася до ВАТ „Укртелеком з позовом про визнання наказів стосовно звільнення не чинними, їх скасування, поновлення на роботі та відшкодування оплати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, в якому просить визнати нечинним та скасувати наказ №35-03-643 від 01.04.2010 року про її звільнення з посади економіста з праці 1 категорії групи з питань праці та персоналу ЦЕЗ №1 Харківської філії ВАТ „Укртелеком, поновити на роботі, стягнути з відповідача заробітну плату за вимушений прогул та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн., мотивуючи тим, що вона працювала економістом з праці 1 категорії групи з питань праці та персоналу Центру електрозвязку №1 Харківської філії відкритого акціонерного товариства „Укртелеком. 28.10.2009 року ЦЕЗ №1 Харківської філії відкритого акціонерного товариства „Укртелеком видано наказ №228 „Про впровадження змін з організації виробництва та праці, в звязку з чим позивачку було попереджено про майбутнє звільнення та запропоновано вакантні посади для працевлаштування, на що остання 28 грудня 2009 року подала заяау про переведення її на ваканту запропоновану посаду оператора електрозвязку 1 класу групи розрахунків.

01.01.2010 року ЦЕЗ №1 Харківської філії ВАТ „Укртелеком було реорганізовано в цех телекомунікаційних послуг Харківської філії ВАТ „Укртелеком. Наказом № 35-03-643 від 01.04.2010 року про припинення трудового договору позивачка була звільнена з займаної посади згідно п.6 ст.36 КЗпП України відмова працівника від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Даний наказ ОСОБА_1 просить визнати нечинним, оскільки 01.01.2010 року Центр електрозв'язку № 1 Харківської філії ВАТ «Укртелеком» було реорганізовано в цех телекомунікаційних послуг №1 (м. Богодухів) Харківської філії ВАТ «Укртелеком» та їй було запропоновано іншу посаду, нею 28.12.2009 року на ім'я директора Харківської філії ВАТ «Укртелеком» ОСОБА_2 була написана заява про переведення на вакантну посаду оператора електрозв'язку 1 класу групи розрахунків, яка зареєстрована 28.12.2009 року в Центрі електрозв'язку № 1 за вхідним № 2702. 24.02.2010 року позивачка отримала попередження про запропонування посади в зв'язку із змінами істотних умов праці, в якому посилаючись на наказ Харківської філії ВАТ „Укртелеком від 26.10.2009 № 484 «Про централізації функцій» та наказ Центру електрозв'язку №1 від 28.10.2009 року № 228 мені запропоновані вакантні посади, які є в наявності в Харківській філії ВАТ «Укртелеком», але виходячи із змісту наказів № 484 та №228 є зрозумілим, що на підставі даних наказів 01.01.2010 року Центр електрозв'язку №1 Харківської філії відкритого акціонерного

товариства «Укртелеком» було реорганізовано в цех телекомунікаційних послуг №1 (м. Богодухів) Харківської філії відкритого акціонерного товариства «Укртелеком», а тому посилання відповідача на дані накази 24.02.2010 року є недоречним. Також вказала, що даним попередженням їй не запропоновано посади в зв'язку із змінами істотних умов праці незважаючи на те, що їй 29 жовтня 2009 року вже було запропоновано для працевлаштування вакантну посаду з якою позивачка погодилася та підтверджується її заявою про переведення від 28.12.2009 року, тому вважає, що станом на 24.02.2010 року у керівництва Харківської філії ВАТ «Укртелеком» не було підстав для попередження її про звільнення в зв'язку з змінами істотних умов праці. Крім того зазначила, що в Цеху телекомунікаційних послуг №1 (м. Богодухів) Харківської філії ВАТ «Укртелеком» станом на 01.04.2010 року не було змін істотних умов праці, а тому вважає у відповідача не було підстав для винесення наказу про її звільнення. Також ОСОБА_1 вказує, що при її звільнені відповідачем було порушено законодавство, а саме: керівництво Харківської філії ВАТ «Укртелеком» про майбутнє її звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, істотних умов належним чином за два місяці не попередило; одночасно з попередженням про звільнення їй не було запропоновано іншої посади за тією ж професією, кваліфікацією, спеціальністю; що вона має переважне право на залишення на роботі, так як має тривалий безперервний стаж в ВАТ «Укртелеком» та підстави на які посилається відповідач в наказі № 35-03-643 від 01.04.2010 року є незаконними та необгрунтованим, оскільки ніяких змін істотних умов в цеху телекомунікаційних послуг № 1 (м. Богодухів) Харківської філії ВАТ „Укртелеком» станом на 01.04.2010 року не відбулося. Крім того, відповідно до листа ВАТ «Укртелеком» №38-19-232 від 06.08.2008 р. підприємство знаходиться у стадії приватизації, тому звільнення - працівників на підставі зміни в організації виробництва і праці у тому числі скорочення численності або штату працівників не допускається. Також ОСОБА_1 вказала що знаходилась у вимушеному прогулі 26 днів та просить стягнути з відповідача за цей час заробітну плату в сумі 2104,30 грн. та просить стягнути моральну шкоду, яку оцінєю в 50000,00 грн..

Відповідач надав заперечення де зазнчив, що з позовними вимогами ОСОБА_3 не згодні в повному обсязі з наступних підстав. Щодо позовної вимоги визнати нечинним та скасувати наказ № 35-03-643 від 01.04!2010р. про звільнення ОСОБА_3 з посади заперечуємо та вважаємо, що звільнення ОСОБА_3 з посади здійснено з дотриманням норм чинного законодавства.

З метою розвитку телекомунікаційних мереж, вдосконалення процесу надання послуг та відповідно до рішення Правління ВАТ «Укртелеком» (протокол від 15.10.2009 № 36) було затверджено зміни до структури Харківської філії та здійснено її перехід на дворівневу структуру управління. З метою оптимізації окремих адміністративно-управлінських функцій, які виконувались Центрами електрозв'язку, на рівень управління філії у числі інших було передано функції з питань організації та оплати праці, які згідно посадової інструкції у Центрі електрозв'язку № 1 виконувала ОСОБА_3 В зв'язку з цим, згідно наказу по Центру електрозв'язку № 1 від 28.10.200р. № 228 «Про впровадження змін з організації виробництва та праці» підлягало закриттю робоче місце економіста з праці 1 категорії.

29.10.2009р. ОСОБА_3 було ознайомлено під розпис з попереджувальним листом про майбутнє звільнення та виведення з штатного розкладу з 29.12.2009р. посади економіста з праці 1 категорії, а також запропоновано для працевлаштування всі вакансії, які станом на 29.10.2009р. були в Центрі електрозв'язку № 1, а саме: інженера з пожежної безпеки 1 категорії та оператора електрозв'язку 1 класу групи розрахунків. Крім ОСОБА_3 вакантні посади було запропоновано іншим працівникам, робочі місця яких підлягали закриттю. Згоди на переведення позивачка не дала, і лише через два місяці після попередження, 28.12.2009р., на ім'я директора Харківської філії надійшла заява від ОСОБА_3 про переведення її на посаду оператора електрозв'язку 1 класу групи розрахунків. Посада на той час вже не була вакантною, так як з 25.12.2009р. на неї згідно особистої заяви від 26.11.2009р. була переведена бухгалтер 2 категорії групи

бухгалтерського обліку ОСОБА_4, робоче місце якої також підлягало закриттю. Зважаючи на те, що з 01.01.2010р. повинен був відбутися перехід на дворівневу структуру управління, введено в дію новий штатний розклад, а отже і могли з'явитись нові вакансії, які ми могли б запропонувати ОСОБА_3, а також враховуючи те, що вона виявила бажання продовжувати роботу у ВАТ «Укртелеком», у термін 29.12.2009р., який був зазначений у попередженні, вона звільнена не була. 05.01.2010р. позивачці було запропоновано посаду інженера виробничих процесів електрозв'язку 1 категорії на 0,33 одиниці з оплатою праці за фактично відпрацьований час. Від підписання вказаного попередження та від запропонованої посади позивачка відмовилась, про що працівниками Цеху телекомунікаційних послуг № 1 складено акт б/н від 05.01.2010р.

24.02.2010р. ОСОБА_3 було запропоновано вакантні посади, які на той час були в Харківській філії ВАТ «Укртелеком» та відповідали її кваліфікації, а також повторно попереджено, що в разі відмови від роботи вона буде звільнена згідно п. 6 ст. 36 КЗпП України (відмова від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці). З попередженням ОСОБА_3 ознайомлена під розпис.

Після закінчення встановленого ст. 32 КЗпП України двомісячного терміну попередження про зміну істотних умов праці (05.03.2010р.) був виданий наказ про звільнення ОСОБА_3 у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку з зміною істотних умов праці (п. 6 ст. 36 КЗпП України), але так як позивачка була у день звільнення відсутня на роботі по причині перебування на лікарняному, наказ про звільнення було відмінено. Після закриття лікарняного і виходу ОСОБА_3 на роботу, 01.04.2010р. був виданий наказ № 35-03-643 про припинення трудового договору. З наказом про звільнення позивачка ознайомилась, трудову книжку отримала у день звільнення.

Таким чином, звільнення ОСОБА_1 з займаної посади було здійснено з дотриманням всіх норм чинного законодавства. Крім цього, власником були прийняті всі необхідні міри для працевлаштування позивачки у ВАТ «Укртелеком». Про це свідчить те, що їй неодноразово пропонувались всі вакантні посади, на яких вона могла б працювати відповідно до своєї кваліфікації. Відповідно до цього не підлягають задоволенню і вимоги щодо виплати позивачці середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо переважного права на залишення на роботі, на яке посилається позивачка та яке визначено ст. 42 КЗпП України, то слід зазначити, що положення цієї статті застосовуються у випадку скорочення чиселеності та штату працівників (звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України). У даному випадку скорочення чисельності та штату працівників не було, а мали місце зміни в організації виробництва і праці при переході на дворівневу стуруктуру управління та, як наслідок, зміни істотних умов праці деяких працівників. Застосування вимог ст. 42 КЗпП при звільненні за п. 6 ст. 36 КЗпП чинним законодавством не передбачено, а отже переважного права на залишення на роботі ОСОБА_3 не мала.

Посилання ОСОБА_3 на порушення відповідачем ст. 26 Закону України «Про приватизацію» також є безпідставними. У відповідності до вимог вказаного Закону, з дня прийняття рішення про приватизацію розірвання трудового договору з працівником підприємства, що приватизується, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається. Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу визначені ст.ст. 40,41 КЗпП України. Звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України не є звільненням з ініціативи власника або уповноваженого ним органу та може застосовуватись також і у період приватизації.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 щодо поновлення її на посаді оператора електрозв'язку 1 класу групи розрахунків, вважаємо що ці вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 235 КЗпП України у випадку звільнення без законних підстав або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, що розглядає трудовий спір. Попередньою роботою позивачки у даному випадку являється посада економіста з праці 1 категорії. На посаду оператора електрозв'язку 1 класу ОСОБА_3 не переводилась, так як своєчасно не дала згоди на таке переведення, не була звільнена з неї, а отже не підлягає поновленню на цій посаді.

У Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р. із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивачкою не надано конкретних доказів в підтвердження факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру та не визначено, з чого вона виходить при визначенні розміру моральної шкоди. Не надано доказів причинного зв'язку між діями відповідача та моральними чи фізичними стражданнями позивачки. Отже, вимоги щодо компенсації моральної шкоди є безпідставними та необгрунтованими.

Вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З метою розвитку телекомунікаційних мереж, вдосконалення процесу надання послуг та відповідно до рішення Правління ВАТ «Укртелеком» (протокол від 15.10.2009 № 36) було затверджено зміни до структури Харківської філії та здійснено її перехід на дворівневу структуру управління. З метою оптимізації окремих адміністративно-управлінських функцій, які виконувались Центрами електрозв'язку, на рівень управління філії у числі інших було передано функції з питань організації та оплати праці, які згідно посадової інструкції у Центрі електрозв'язку № 1 виконувала ОСОБА_3 В зв'язку з цим, згідно наказу по Центру електрозв'язку № 1 від 28.10.200р. № 228 «Про впровадження змін з організації виробництва та праці» підлягало закриттю робоче місце економіста з праці 1 категорії.

29.10.2009р. ОСОБА_3 було ознайомлено під розпис з попереджувальним листом про майбутнє звільнення та виведення з штатного розкладу з 29.12.2009р. посади економіста з праці 1 категорії, а також запропоновано для працевлаштування всі вакансії, які станом на 29.10.2009р. були в Центрі електрозв'язку № 1, а саме: інженера з пожежної безпеки 1 категорії та оператора електрозв'язку 1 класу групи розрахунків. Крім ОСОБА_3 вакантні посади було запропоновано іншим працівникам, робочі місця яких підлягали закриттю. Згоди на переведення позивачка не дала, і лише через два місяці після попередження, 28.12.2009р., на ім'я директора Харківської філії надійшла заява від ОСОБА_3 про переведення її на посаду оператора електрозв'язку 1 класу групи розрахунків. Посада на той час вже не була вакантною, так як з 25.12.2009р. на неї згідно особистої заяви від 26.11.2009р. була переведена бухгалтер 2 категорії групи бухгалтерського обліку ОСОБА_4, робоче місце якої також підлягало закриттю. Зважаючи на те, що з 01.01.2010р. повинен був відбутися перехід на дворівневу структуру управління, введено в дію новий штатний розклад, а отже і могли з'явитись нові вакансії, які ми могли б запропонувати ОСОБА_3, а також враховуючи те, що вона виявила бажання продовжувати роботу у ВАТ «Укртелеком», у термін 29.12.2009р., який був зазначений у попередженні, вона звільнена не була. 05.01.2010р. позивачці було запропоновано посаду інженера виробничих процесів електрозв'язку 1 категорії на 0,33 одиниці з оплатою праці за фактично відпрацьований час. Від підписання вказаного попередження та від запропонованої посади позивачка відмовилась, про що працівниками Цеху телекомунікаційних послуг № 1 складено акт б/н від 05.01.2010р.

24.02.2010р. ОСОБА_3 було запропоновано вакантні посади, які на той час були в Харківській філії ВАТ «Укртелеком» та відповідали її кваліфікації, а також повторно попереджено, що в разі відмови від роботи вона буде звільнена згідно п. 6 ст. 36 КЗпП України (відмова від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці). З попередженням ОСОБА_3 ознайомлена під розпис.

Після закінчення встановленого ст. 32 КЗпП України двомісячного терміну попередження про зміну істотних умов праці (05.03.2010р.) був виданий наказ про звільнення ОСОБА_3 у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку з зміною істотних умов праці (п. 6 ст. 36 КЗпП України), але так як позивачка була у день звільнення відсутня на роботі по причині перебування на лікарняному, наказ про звільнення було відмінено. Після закриття лікарняного і виходу ОСОБА_3 на роботу, 01.04.2010р. був виданий наказ № 35-03-643 про припинення трудового договору. З наказом про звільнення позивачка ознайомилась, трудову книжку отримала у день звільнення.

Згідно ст. 235 КЗпП України у випадку звільнення без законних підстав або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, що розглядає трудовий спір. Попередньою роботою позивачки у даному випадку являється посада економіста з праці 1 категорії. На посаду оператора електрозв'язку 1 класу ОСОБА_3 не переводилась, так як своєчасно не дала згоди на таке переведення, не була звільнена з неї, а отже не підлягає поновленню на цій посаді.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р. із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивачкою не надано конкретних доказів в підтвердження факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру та не визначено, з чого вона виходить при визначенні розміру моральної шкоди. Не надано доказів причинного зв'язку між діями відповідача та моральними чи фізичними стражданнями позивачки. Отже, вимоги щодо компенсації моральної шкоди є безпідставними та необгрунтованими.

Судом встановлено, що позивачку було звільнено з дотриманням норм чинного законодавства позовні вимоги в частині стягнення середньомісячної заробітної плати з відповідача за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 236 КзпПУ при незаконному звільнені виноситься ухвала про виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в даному випадку звільнення особи виконано без прушень законодавства.

На пiдставi викладеного, керуючись ст. ст. 32, 36, 40, 41, 42, 43, 236, 253 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" та керуючись ст. ст. 3-11, 15, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком, про визнання наказів стосовно звільнення не чинними, їх скасування, поновлення на роботі та відшкодування оплати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ