Справа № 2-974/2010р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2010 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

при секретарі Пройка С.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Рені справу за позовом ОСОБА_1 до Ренійської міської ради району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Представник відповідача - Ренійської міської ради Одеської області позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечує, просив розглянути справу у його відсутності.

Позивач ОСОБА_1 на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту громадянина України на імя ОСОБА_1А - ІНФОРМАЦІЯ_1; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 - помер 10.02.2006 р.; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 - померла 28.11.2009 р.; копія технічного паспорту на квартиру № АДРЕСА_1, власниками якої вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_4; копія заповіту від 25.12.2001р. на ім'я ОСОБА_1; копія заповіту від 12.06.2008 р. на імя ОСОБА_1; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.10.2006 р.; копія свідоцтва про право власності на житло від 20.12.1990 р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3. За життя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної власності належала квартира №АДРЕСА_2. Факт належності квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №280 від 20.12.1995 р., а також, копією технічного паспорту на квартиру на їх ім'я. Під час життя (25.12.2001 р.) батько позивача склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповідав позивачу належну йому 1/2 частину квартири № АДРЕСА_3.

10.02.2006 р. ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, а саме: на грошові банківські внески та на 1/2 частину вищезазначеної квартири. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач, як спадкоємець за заповітом до нотаріальної контори із заявою про її прийняття, не звернувся. Спадкоємицею першої черги є мати позивача, яка звернулася із заявою про прийняття спадщини до Ренійської районної державної нотаріальної контори. 06.10.2006 р. вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом № 2321. Згідно зазначеного свідоцтва мати успадкувала після смерті батька, тобто свого чоловіка, належні йому банківські грошові вклади, але в зазначене свідоцтво не було включена 1/2 частина квартири, що належала батькові і яку він заповідав позивачу. Це пояснюється тим, щомати позивача до нотаріальної контори не надала відповідні документи, так як вважала, що позивач поновить строк та прийме спадщину, але цього позивач не зробив, тому вважає, що право власності на 1/2 частину квартири, що належала батькові у порядку спадкування перейшла до матері.

28.11.2009р. померла мати позивача - ОСОБА_3 За час життя (24.06.2008 р.) ОСОБА_3 склала заповідальне розпорядження, яким заповідала позивачу усе своє майно, що належатиме їй на час смерті. На час відкриття спадщини позивач постійно проживав разом із матір'ю, хоча і зареєстрований за іншою адресою. Це пояснюється тим, що його мати важко хворіла та потребувала догляду. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття.

Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після померлих батьків і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї. оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців не має.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідний шестимісячний строк позивач, як спадкоємець за заповітом, який заповідав йому його батько, до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, тому у відповідності до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, вважається що не прийняв спадщину.

У відповідності до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у ст.ст. 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Ч. 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Отже, як вище зазначалося, спадкоємицею першої черги, що прийняла спадщину, є мати позивача - ОСОБА_3, яка 06.10.2006 р. отримала свідоцтво про право на спадщину за законом № 2321, - успадкувала після смерті ОСОБА_2 належні йому банківські грошові вклади. ОСОБА_3 із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, а саме 1/2 частини квартири, яка залишилася після смерті чоловіка і яку він заповідав позивачу, не зверталася, оскільки не знала про наміри сина. Позивач також до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, не звернувся, а отже відповідно до ст. 1272 ЦК України, вважається таким, що не прийняв спадщину. Тому, 1/2 частина квартири, що належала ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом перейшла до його дружини - ОСОБА_3, як спадкоємиці першої черги за законом. Але, у зв'язку із юридичною неграмотністю, ОСОБА_3 документально спадщину на 1/2 частину квартири, яка залишилася після смерті чоловіка, не оформила.

28.11.2009р. помирає мати позивача. Після її смерті відкрилась спадщина на Ѕ частину квартири № 12 по вул. Леніна. 51 в м. Рені, яка належала їй на праві власності. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач, як спадкоємець за заповітом до нотаріальної контори із заявою про її прийняття, знову не звернувся.

Позивач у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України).

Ч. 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. На час відкриття спадщини позивач постійно проживав разом із матір'ю, оскільки мати була хвора та потребувала стороннього догляду. Протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, позивач не заявив про відмову від спадщини. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки, воля позивача, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном ( догляд за квартирою, сплата витрат по її утриманню та т.і.).

Позивач прийняв спадщину за ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак, не може оформити її у зв'язку із пропущенням строку для прийняття спадщини, передбаченого ст. ч. 1 ст. 1270 ЦК України.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на квартиру.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213 ЦПК України, ст. ст. 328, 1217, 1235, 1268, 1269, 1270 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування

право власності на квартиру № АДРЕСА_4

області, успадковану після смерті батька - ОСОБА_2, померлого

10.02.2006 р. та мати - ОСОБА_3, померлої 28.1 1.2009 р.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його

проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому

засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу

протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.І. Дудник