Центральний районний суд м. Миколаєва
Центральний районний суд м. Миколаєва
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі : головуючого - судці Яворської Ж.М., при секретарі - Вєтровій О.М., за участю представника позивача - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Центральному районі м. Миколаєва до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної здоров'ю в порядку регресу , -
У судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі, на його задоволені наполягала.
Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дата та час слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Оскільки в матеріалах справи достатньо даних про права та відносини сторін, справа слухалася у відсутність відповідача в порядку заочного провадження.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив факти та відповідні їм правовідносини.
03.12 2007 р. менеджер з реклами ПП " Міжнародний інформаційний центр" ОСОБА_3, зібравши бухгалтерські документи, близько 9.00 год, направилася для відвідування рекламодавців ПФ „Арка", ПП „Веда", ЗАТ „Южанка". Переходячи пішохідний перехід проспект Леніна вул. Московська у м. Миколаєві, при неробочому світлофорі, ОСОБА_3 була збита легковим автомобілем Hynday Getz, номерний знак ВЕ3433А1 під керуванням ОСОБА_2, яка повертала з вул. Московської на проспект Леніна.
Комісією з розслідування нещасного випадку складено акт форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 28.01.2008 р. №1, який стався з потерпілою.
У відношенні ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу за ст.286 ч.1 КК України. Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.10.2008 р. ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруку трудового колективу ТОВ „Вимпел", а кримінальну справу провадження закрито.
Внаслідок заподіяння шкоди здоров'ю ОСОБА_3, позивачем відповідно до вимог ст..21 Закону „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричини страту працездатності від 23.09.1999 р. 1105 було виплачено:
-витрати на стаціонарне лікування у сумі 15 грн.06 коп.;
-одноразову допомогу у сумі 6415 грн.25 коп.;
-щомісячну страхову виплату в сумі 657 грн.66 коп.
Згідно ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зазначена норма передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, заподіяну іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.
Разом з тим, правовідносини, пов'язані зі страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України.
Згідно ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням деліктних правовідносин між нею та потерпілим.
Разом з тим, правовідносини, повязані із страхуванням різних видів, регулюється нормами глави 67 ЦК України.
Згідно ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Разом з тим, правовідносини, пов'язані зі страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України.
Згідно ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
За таких обставин, за загальними правилами страхування страховик має право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, лише в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування; в разі проведення страхових виплат за договором особистого страхування (життя, здоров'я, працездатності, пенсійного забезпечення) страховик не має права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.
Також ст.999 ЦК України передбачено, що законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві визначено Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105- XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон № 1105-ХІУ). Преамбулою Закону № 1105-ХІУ передбачено, що страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров'я громадян у процесі їх трудової діяльності.
Ст.5 Закону № 1105-ХІУ визначено основні принципи страхування від нещасного випадку, якими, зокрема, є обов'язковість страхування від нещасного випадку осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством про працю; обов'язковість сплати страхувальником страхових внесків; формування та витрачання страхових коштів на солідарній основі; диференціювання страхового тарифу з урахуванням умов і стану безпеки праці, виробничого травматизму та професійної захворюваності на кожному підприємстві; цільове використання коштів страхування від нещасного випадку. Згідно ч.4, 5 ст.6 Закону № 1105-ХІУ суб'єктом страхування є страховик - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Об'єктом страхування від нещасного випадку є життя застрахованого, його здоров'я та працездатність. Таким чином, страхування від нещасного випадку є обов'язковим особистим страхуванням.
Оскільки сфера дії Закону № 1105-ХІУ поширюється виключно на застрахованих осіб, страхувальників та страховика й цим Законом, а також іншими нормативно-правовими актами не врегульований правовий механізм відносин Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, як страховика, з іншими особами - відповідальними за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю застрахованої особи, тому до таких правовідносин підлягають застосуванню загальні положення ЦК України щодо страхування.
З урахуванням наведеного та з огляду на положення ст.ст.993,999 ЦК України Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, як страховик за обов'язковим особистим страхуванням, не має права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди потерпілому.
України, як страховик за обвязковим особистим страхуванням, не має права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди потерпілому.
Приймаючи, що ОСОБА_3отримала ушкодження здоров'я внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, під час виконання нею трудових обов'язків, про що було складено акт за формою Н-1, і що висновком МСЕК від 01.09.2008 р. було встановлено 5% втрати професійної працездатності на строк до 01 вересня 2009 р., суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Центральному районі Миколаївської області, оскільки ні Основи, ні Закон № 1105-ХІУ, ні норми глави 67 ЦК України не передбачають право страховика, який сплатив страхове відшкодування потерпілій особі, застрахованій за договором загальнообов'язкового державного соціального страхування згідно із Законом № 1105-ХІУ, на звернення з вимогою до винної особи про відшкодування сплачених застрахованому страхових сум.
В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати сплачено при зверненні до суду.
Керуючись ст. ст. 14, 209,212-215 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Центральному районі м. Миколаєва до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної здоров'ю в порядку регресу - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом 10 днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

СУДДЯ Ж.М. Яворська