Справа 2-404/10
РІШЕННЯ

Іменем України

20 серпня 2010 року Шевченківський районний суд Харківської області

у складі: головуючого - Тордія Е.Н.,

за участю секретаря Гутарєвої В.С,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі Харківської області про поновлення строку на звернення до суду, визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі Харківської області щодо нарахування та виплати щомісячної державної соціальної допомоги « Дітям війни» та зобов'язати вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 10 червня 2010 року звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі Харківської області, в якому просить поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, визнати неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі Харківської області щодо нарахування та виплати щомісячної державної соціальної допомоги як особі ,що має статус « Дитини війни» та зобов'язати здійснити перерахування та виплати з 1 січня 2006 року по 31 грудня 2009 року у розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком в сумі 6264 .90 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що він належить до соціальної категорії «Дитина війни» та відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на отримання щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком. Проте, у 2006- 2007 роках вказана допомога не виплачувалась, а у 2008-2009 роках виплачувалась не в повному обсязі. Відповідач всупереч рішень Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року та № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, якими були визнані неконституційними окремі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» та Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України ", в тому числі й щодо зупинення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не здійснив нарахування та виплату відповідної соціальної допомоги в повному обсязі, тому просить суд поновити строк для звернення до суду за захистом порушеного права, визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі Харківської області щодо нарахування та виплати щомісячної державної соціальної допомоги неправомірними ,зобов'язати відповідача перерахувати та виплати йому недоплачену державну соціальну допомогу за період з 1 січня 2006 року поЗІ грудня 2009 рік в сумі 6264.90грн.

В судове засідання позивач не з'явився, надавши письмову заяву, за змістом якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглянути справу у своє відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши письмове заперечення проти позову, в якому просить суд відмовити позивачці у задоволенні позову, а справу розглянути за відсутності представника Пенсійного фонду України в Шевченківському районі.

Суд вважає можливим продовжити розгляд справи у відсутності сторін на підставі наданих сторонами доказів та відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. З Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів,

Частиною 1 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 1 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення Другої світової війни (2 вересня 1945 року) було менше 18 років.

Позивач ОСОБА_1, народився 2 березня 1931 року, має статус «Дитина війни», перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі Харківської області та отримує пенсію за віком (пенсійне посвідчення №104744 від 13 лютого 1996 року]. Враховуючи зазначений статус позивач, відповідно до статті б Закону України „Про соціальний захист дітей війни ", має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме на підвищення до пенсії в розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком.

Із заперечень відповідача встановлено, що рішеннями Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 деякі положення Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік" та Закону України1 „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Таким чином, на думку відповідача, рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року та від 22 травня 2008 року зворотної дії в часі не має, а тому на період до 9 липня та 22 тргьня 2008 року не поширюються. Крім того, відповідач вважає свої дії щодо неповної виплати позивачу щомісячної соціальної допомоги, передбаченої статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» правомірними через невизначеність на законодавчому рівні органу, на який покладено обов'язок здійснення таких виплат особам, які мають статус дитини війни, за рахунок яких коштів повинні здійснюватися ці виплати та який розмір мінімальної пенсії за віком необхідно застосовувати при обчисленні таких доплат. Відповідач також зазначив про необґрунтованість доводів позову щодо застосування до спірних правовідносин ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ", оскільки розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений абзацом і частини '1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених за цим Законом, Вказував, що з метою врегулювання виплати державної соціальної допомоги та інших неврєгульованих питань Кабінет Міністрів України прийняв постанову „Про деню питання соціального захисту окремих категорій громадян " № 530 від 28 травня 2008 року, якою передбачено щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, яка виплачується замість пенсії, підвищення повинне проводитися у таких розмірах: з 22 травня - 48,10 гри,, з 1 липня - 48,20 гри., з 1 жовтня - 49,80 грн.. Згідно цієї постанови управління ПФУ в Шевченківському районі у 2008 році виплачено в сумі 579,30 грн, в 2009 році 597,60 грн. в 2006 -2007 роках виплат позивачу не здійснювало , так як такі виплати не були запроваджені .Таким чином управління ПФУ в Шевченківському районі Харківської області вважає ,що діяло в межах чинного Законодавства позов є необгрунтованим та підстав для його задоволення немає.

Виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Стаття 60 ЦПК України передбачає дцо кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Законом України ....Про Державний бюджет на 2006 рік'' бід 20.12.2005 року дію ст.6 зазначеного Закону на 2006 рік зупинено.

Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 19.01.2006 року, який набрав чинності 15,03,2006 року, до статті 110 Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік" було внесено зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" у 2006 році запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України запитань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" запроваджені не були.

Закони України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 20 грудня 2005 року та „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 19 січня 2006 року неконституційними не визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до вищезазначених Законів, у відповідача не було підстав нараховувати та сплачувати позивачеці доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", оскільки до 15.03,2006 року дію зазначеної норми було зупинено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені,

Крім того, надаючи перевагу Законам України „ Про Державний бюджет ка 2С06 рік " від

20.12.2005 року та „Про внесення змін до Закону України „ Про Державний бюджет на 2006 рік" від

19.01.2006 року, суд виходить з того, що закони є актами єдиного органу законодавчої влади -Верховної Ради України. Конституція України «е встановлює аріоритету з застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає такого закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у п.З мотивувальної частини рішення від 03,10.1997 року №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив: „Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметш-ши нормативними правовими актами аднаковоїсили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт. який діяв у часі раніше ".

Виходячи із системного аналізу наведених норм законодавства, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача, які стосуються виплат доплати до пенсії за 2006 рік. Відповідач по справі протягом 2006 року ділз у відповідності з діючим законодавством та не мали підстав здійснювати позивачці щомісячні доплати до пенсії, оскільки до 15.03.2006 року дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» була зупинена,, а з 15.03.2006 року здійснення доплат, визначено у інший спосіб, тобто поставлено в залежність від виконання у другому півріччі

2006 року Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік».

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачці підвищення до пенсії за 2007 - 2009 роки, суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню за періоди з 9 липня 2007 року по 31 грудня

2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року включно.

Відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний закисі1 дітей війни ' дітям війни пенсії, або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на ЗО % мінімальної пенсії за віком.

Згідно-зі ст. 7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Рішеннями Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року за № 6-рн/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 деякі положення Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік" та Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Пунктом 5 зазначеного рішення Конституційного Суду України визначено, що рішення має преюдиціальне значення для судів загальної .юрисдикції при розгляді ними йозоша у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим для виконання на території України, остаточним і не може бути оскаужеке.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закон.';. Інші правові алти або їх окремі положення, що визнані не конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з приписів ч. 2 ст. 152 Конституції Укоаїки, відповідач повинен був нарахувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену статтею 5 Запону України „Про соціальний захист дітей війни" з 9 липня 2007 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пункту 12 ст. 71 Закону України „їіро державний бюджет України на 2007 рік", ця норма втратила Чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 9 липня 2007 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст, б Закону України „Про соціальний захист дітей війни", дія якої призупинена не була, нараховувати та здійснювати позивачу відповідні доплати. Тоді як, нарахувань та випла'1' за 2007 - 2009 роки на користь позивача , як особі зі статусом „Дитина війни", відповідачем б повному обсязі не здійснено.

Щодо доводів відповідача стосовно відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", суд зазначає наступне.

,. Сторонами по справі не заперечується, що позияач відповідно до ст. & Закону України „Про соціальний захист дітей війни" має право на отримання доплати до пенси у розмірі ЗО % від мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст, 28 Закону України „Про загальнообов язковє державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правсвого акта.(.який би визначав цей роз>Ііо або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, суд вважає необї руктованими доводи відповідача щодо застосування положення ч. З ст. 28 зазначеного Закону, з якої вбачається, шо мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови з реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст. 46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни".

Суд вважає за необхідне застосувати частину 1 ст. 28 Закону України „Про

загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ", оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише яккоефіцієнт для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, передбаченої Законом України „Про соціальний захист дітей війни", оскільки цей закон передбачає в якості критерію визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, що на думку суду, не суперечить вимогам частини 3 ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування",

Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення „Про Пенсійний фонд України" і здійснює свої повноваження на підставі пункту 15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закон/ України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" рішення-лро призначення та перерахунок пенсії приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Територіальним управлінням Пенсійного фоьду України за місцем нрсіживання позивача є управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі.

Суд вважає безпідставними заперечення відповідача щодо невизначеності на законодавчому рівні питання відносно органу, на який покладено обов'язок здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус „Дитина війни".

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов висновку, що обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивачці, передбаченої ст, 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" покладено на управління Пенсійного фонду Укізаши в Шевченківському районі, за місцем проживання останнього.

Крім того, суд вважає безпідставними посилання відіюь*дача на відсутність коштів щодо забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії,

Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються. Таким чином, держава взяла на себе зобов'язання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав.

За змістом частини 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом,

Законом України „Про соціальний захист дітей війни' реалізовано конституційне право на соціальний захист громадян, які мають статус «Дитина війни», серед яких їм надано право на отримання ЗО % доплати до пенсії.

Суд звертає увагу на те, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національної о законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, судом не приймається до уваги. Так, наприклад, у справі „Кечко проти України" Європейський Суд з прав людиел констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Проте задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходить з того, що вимоги про стягнення з УПФУ в Шевченківському районі Харківської області доплати до пенсії у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки так; виплати не були нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, якому надані такі повноваження.

Враховуючи, що держава взяла ка себе обов'язок щодо виплати позивачу ЗО % доплати до пенсії та поклала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влйди - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили всіх необхідних дій для нарахування цих коштів та їх виплати, суд вважає, що вони не виконали свої повноваження без поважних причмн.

Відповідачем не доведено та ке надано суду доказів щодо вчинення всіх необхідних дій для забезпечення виконання покладеного на нього обов'язку щодо нарахування та виплати позивачу доплати до пенсії у розмірі ЗО % від мінімальної пенсії за віком.

Згідно ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове держагше пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Посилання відповідача на наявність підстав для відмови в задоволенні позову через пропущення позивачем строку звернення до суду є безпідставними.

Судом встановлено, що позивач з -5 лшш>; 2007 року мав ігааво на підвищення пенсії і обґрунтовано сподівався на отримання пенсії з належкош, роз^ї.'. Оскільки справа розглядається в порядку цивільного судочинства, відповідно до ст. 2Ь7 Цивільного кодексу Укоаїни, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, позивач звернувся до суду саме в межах даного строку. Таким чином, суд не вбачає пропущення позивачем строку звернення до суду ?,г- захистом свого права.

Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ст, 88 ЦПК України, врахувавши, що згідно пункту 34 ст. 4 декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито"органи Пенсійного фонду України звільнені від сплати державного мита, тому сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з Державного бюджету України, а сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи необхідно стягнути з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.3,10,11,15, 60, 88,209, 212, 214, 2.15 ЦПК України, ст.ст. 1, 6, 7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", ст. 257 Цивільного кодексу України, Законом України „Про внесення змщ до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами" від 18 лютого 2010 року, Законом України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 20 грудня 2005 року та „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 19 січня 2006 року Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 19.01,2006 року, Законом України „Про Державний бюджет України на 2007 рік", Законом України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", рішеннями Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року за № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року за № 10-рп/2008, ст.ст. 28, 46 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Законом України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Положенням „Про Пенсійний фонд України", затвердженого Указом Президента України від 1 березня 2001 року за № 121/2001, ст.ст. 22,46, гг. 152 Конституції України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі Харківської області про поновлення строку для звернення до суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі Харківської області щодо ке нарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати до пенсії за віком відповідно до ст. б Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі Харківської області здійснити ОСОБА_1 пер ;раxVнок пенсії з підвищенням їй на 30% зід мінімальної пенсії за віком в розмірі, встановленого ч. І ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та провести вшювідн' виплати з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року, враховуючи проведені виплати у 2008 - 2009 роках.

В іншої частини позовних вимог відмови ги.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі Харківської області на користь ОСОБА_1 сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37 грн,

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачене державне мито в сумі 8.50 грн.

V.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення стооку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

суддя