Апеляційний суд Черкаської області
Справа №22ц-1528/2010 Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 57 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_3
СуддівОСОБА_4, ОСОБА_2
при секретарі з участю позивачаОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу управління Пенсійного Фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області на постанову Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22 березня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_6 до управління Пенсійного Фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області про перерахування та виплату пенсії по інвалідності, заслухавши ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

В січні 2010 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Корсунь-Шевченківському районі та просив визнати дії відповідача неправомірними про відмову в перерахунку пенсії по інвалідності виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та зобовязати зробити перерахунок йому пенсії за 2009 рік, як інваліду третьої групи по захворюванням, повязаним з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС посилаючись на те, що відповідач не нараховує та не виплачує йому відповідний розмір пенсії, передбачений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Різниця недоплати становить 28 498 грн. 30 коп.

Постановою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22 березня 2010 року позов задоволено.

Визнано неправомірними дії управління Пенсійного Фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати ОСОБА_6 основної пенсії, як особі віднесеній до 1 категорії, інваліду третьої групи по захворюванню, повязаного з наслідками Чорнобильської катастрофи та додаткової пенсії за шкоду, заподіяної здоровю.

Зобовязано управління Пенсійного Фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_6 щомісячної основної пенсії відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХХІ від 28 лютого 1991 року як особі віднесеній до 1 категорії, інваліду третьої групи по захворюванню, повязаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року з урахуванням проведених за цей період виплат.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в Корсунь-Шевченківському районі, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в порядку статті 303 ЦПК України, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач внаслідок захворювання, повязаного з виконанням робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції у 1986 році визнаний інвалідом ІІІ групи та належить до першої категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач як орган якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них повинен був діяти і провести нарахування та виплату пенсій позивачу, виходячи з їх розмірів, встановлених законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2005 року № 1293 «Про підвищення розміру пенсій деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» та постановою Кабінету Міністрів України №894 від 13 липня 2004 року. Таких нарахувань і виплат пенсій управління Пенсійного фонду України в Корсунь-Шевченківському районі позивачу не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права з огляду на таке.

Так, відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХХІ від 28 лютого 1991 року (далі Закон).

Нормами ст. 49 цього Закону передбачені пенсії особам, віднесеним до 1,2,3,4 категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами третьої групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст.54 Закону в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів третьої групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

За таких обставин правильним і таким, що відповідає закону, є висновок суду першої інстанції, що позивач має право на призначення пенсії у розмірі не нижчому від 6 мінімальних пенсій за віком, на щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того, це право гарантується ч.2 ст.46 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають статті 50 та 54 Закону, а не згадані вище постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Також суд правильно не взяв до уваги посилання відповідача на те, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто Кабінет Міністрів повинен був встановлювати зазначений порядок не порушуючи положень цього Закону.

Зі статтей 50 та 54 Закону вбачається, що при визначенні розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене правильним є висновок суду щодо неприйняття до уваги положень ч.3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим ч.1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону.

Згідно з ч.3 ст. 67 Закону, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз цієї норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму і цей перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки пенсія позивачу має визначатись виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то у разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому обґрунтованим також є висновок суду щодо протиправності відмови відповідача у перерахунку пенсій у разі встановлення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і повного відшкодування їм шкоди обґрунтовано не взяті судом до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не виступає предметом даного спору.

Проблеми надання бюджетних коштів управлінню пенсійного фонду для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходить за межі заявлених вимог і судом не розглядалося.

Безпідставним є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів Пенсійного фонду України, оскільки суд не ухвалював рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.

Разом із тим судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції неправильно трактував ст. 99 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідач у своїх запереченнях на позов просив застосувати строки звернення до суду.

З матеріалів справи видно, що позивач звернувся до суду із позовом 27 січня 2010 року. В своїй позовній заяві просить визнати дії відповідача неправомірними за період 2009 року по день звернення до суду і вимоги про поновлення строку звернення до суду не заявляв.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку про зміну постанови суду і визнання дій відповідача неправомірними за період з 27 січня 2009 року по року по день звернення до суду 27 січня 2010 року.

В решті доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують і не дають підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного Фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області задовольнити частково.

Постанову Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22 березня 2010 року у даній справі змінити.

Зобовязати управління Пенсійного Фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_6 щомісячної основної пенсії відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХХІ від 28 лютого 1991 року, як особі віднесеній до 1 категорії, інваліду третьої групи по захворюванню, повязаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком за період з 27 січня 2009 року по 27січня 2010 року з урахуванням проведених за цей період виплат.

В решті постанову суду залишити без зміни.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двох місяців.

Головуючий: підпис

Судді: підписи