Апеляційний суд Харківської області
Головуючий 1 -ї інстанції
Доповідач: Бурлака І. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» листопада 2010 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судці: Маміної О.В.,

Судців: Бурлака І.В., Цвірюка В.О.,

при секретарі: Єщенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради, Харківської ОСОБА_3 міського господарства, Управління містобудування та архітектури Харківської міської ради та виконавчого комітету Харківської міської ради про визнання недійсним Державного акту на право постійного користування землею, скасування запису в Державному реєстрі прав про право постійного користування, -

встановила:

У вересні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради, Харківської ОСОБА_3 міського господарства про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном через визнання рішення та Державного акту недійсним, зобовязання вчинити дії. В обгрунтування своїх вимог посилалася на те, що у 2000 році вона самовільно побудувала майстерню літ. 3-1 площею 102,4 кв.м. по вулиці Веронського, 21 в місті Харкові. 22.10.2008 року нею до Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин Харківської міської ради надано документи для збереження самочинного будівництва, надання земельної ділянки під самочинно збудовану майстерню. У березні 2009 року їй стало відомо, що земельна ділянка, на якій розташована ії майстерня рішенням виконкому Харківської міської ради № 2640 від 24.12.2001 року надано в постійне користування Харківської ОСОБА_3 міського господарства для експлуатації та обслуговування навчальних, господарських та допоміжних будівель і споруд електро-механічного технікуму, надано Державний акт на право постійного користування землею, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 983. Вважала, що цим рішенням Харківська міська рада порушила вимоги ст. 19 Конституції України га земельного законодавства. 06.03.2009 року вона звернулася до ректора Харківської ОСОБА_3 міського господарства, який листом від 09.07.2009 року надав згоду на добровільну відмову від частини земельної ділянки. Проте, ії неодноразові звернення до Харківської міської ради позитивного результату не дали. У звязку з чим вона просила суд усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження майном через визнання рішення виконкому Харківської міської ради № 2640 від 24.12.2001 року та Державного акта на право постійного користування землею Харківській державній академії міського господарства за адресою: м. Харків, вул. Крупська, 36 за № 983; визнати за нею право на вирішення питання, пов'язаного із самочинним будівництвом через зобов'язання Харківської міської ради розглянути документи на самочинно збудовану майстерню літ. «З-1» по вулиці Воровського, 21.

У серпні 2009 року уточнила позов та просила замінити відповідача на Управління містобудування та архітектури Харківської міської ради, визнати незаконним і недійсним та скасувати п.1,2 рішення № 2640 від 24.12.2001 року виконавчого комітету Харківської міської ради; усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном через визнання недійсним Державного акта на право постійного користування землею Харківській державній академії міського господарства, скасувати запис в Державному реєстрі прав на право постійного користування землею Харківській державній академії міського господарства.

Представники відповідачів позов не витали просили в задоволенні позову позивачці відмовити.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_2- відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 І І.А. подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати, ухвалиш нове, яким задовольнити ії позов При цьому посилалася на порушення судом норм матеріального і процесуального права Вважала, то суд не надав належну оцінку доказам у справі, і як на доводи апеляційної скарги посилалася на вимоги, викладені в позовній заяві.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно відхилити, рішення суду-залишити безмін, При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи ОСОБА_2 Н А в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обгрунтовано виходив з обставин справи і вимог закону.

Судом встановлено, що на земельній ділянці площею 2,3157 га, яка в 1980 році відведена Міністерству електромеханічної промисловості для будівництва електромеханічного технікуму, знаходиться спірна будівля. Це нежитлова одноповерхова будівля (насосна станція) літ. 3-1 загальною площею приміщень 102,4 кв.м. споруджена в 1982 році для обслуговування цього ж технікуму. У 1997 році електромеханічний технікум увійшов до складу Харківської ОСОБА_3 міського господарства. Право власності на цю будівлю не зареєстровано, вона вважається самочинним будівництвом

Із Державного акта на право постійного користування землею вбачається, що 24.12.2001 року вказана земельна ділянка надана Харківській ОСОБА_3 міського господарства у постійне користування для експлуатації та обслуговування навчальних, господарських та допоміжних будівель і споруд технікуму.

Посилання ОСОБА_2 на те, що вказану нежитлову будівлю саме вона побудувала, будівництво тривало 8 років, тому за нею необхідно визнати право власності на цю будівлю, судовою колегією не приймаються, оскільки як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників відповідачів ця будівля побудована в 1982 році будівельно-монтажним управлінням № 57 м. Харкова як насосна станція для обслуговування електромеханічного технікуму. У 1997 році електромеханічний технікум увійшов до складу Харківської ОСОБА_3 міського господарства. Через невикористання за призначенням обладнання з цієї будівлі вивезено, але під приміщенням залишилися комунікації. В суді апеляційної інстанції ці обставини представником ОСОБА_2 спростовані не були.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суду перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У звязку з чим судова колегія вважає, що висновок суду відповідає зазначеним вище обставинам справи, наявним у справі доказам та зроблений відповідно до норм та процесуального права. Рішення суду є законним та обгрунтованим, підстав для його скасування або зміни немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303. 304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: