АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
Справа № 22-Ц-4293/2010 р. Головуючий 1 -ї інст. ОСОБА_1
Категорія- соціальні правовідносини Доповідач -Зазулинська Т.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області складі:

головуючого - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів - ТАБАЧНОЇ Н.Г., ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарі - Шпарага 0.0.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Харкова на постанову Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 23 грудня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Харкова про поновлення строку звернення до суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги як «дитини війни», -

встановила:

У грудні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Харкова з вказаним адміністративним позовом.

Зазначав, що має правовий статус дитини війни. Відповідно до Закону України від 18 листопада 2004 року N 2195-IV «Про соціальний захист дітей війни» (далі - Закон № 2195-IV) йому повинна виплачуватися щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком, але відповідач не здійснює їй цих виплат.

Посилаючись на вказані обставини, просив поновити строк звернення до суду за захистом порушеного права за період з 01.01.2008 до 30.06.2009 року та зобовязати управління Пенсійного фонду України (далі - УПФУ) в Орджонікідзевському районі міста Харкова нарахувати йому недоплачену як « дитині війни» соціальну допомогу за 2008-2009 р.р. в сумі 1760 грн.

Справу просив розглянути без його участі.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що у відносинах з позивачем УПФУ не порушувало вимог законодавства , що діяло в системі пенсійного забезпечення. Справу просив розглянути без участі свого представника.

Розгляд справи здійснено за правилами Кодексу адміністративного судочинства України у порядку письмового провадження.

Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 23 грудня 2009 року позов ОСОБА_2М задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність УПФУ в Орджонікідзевському районі міста Харкова по невиконанню за період з 22.05. по 31.12. 2008 року та з 01.01.2009 року до часу винесення постанови приписів ст.6 ЗУ „ Про соціальний захист дітей війни, яка призвела до порушення прав на своєчасне нарахування та отримання доплати до пенсії за вказані періоди.

Зобов»язано УПФУ в Орджонікідзевському районі міста Харкова здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.І ст.28 ЗУ „ Про загальнообов'язкове пенсійне страхування та провести відповідні виплати за період з 22.05 по 31.12.2008 року та з 01.01. 2009 року по день винесення постанови з урахуванням проведених виплат.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в розмірі З грн. 40 коп.

Ухвалою судової колегії апеляційного суду від 30 квітня 2010 року УПФУ в Орджонікідзевському районі міста Харкова поновлено строк на апеляційне оскарження вказаної постанови суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі УПФУ в Орджонікідзевському районі міста Харкова, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказану постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Позивач постанову суду не оскаржив, письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Апеляційна скарга прийнята до розгляду апеляційним судом Харківської області і розглядається за правилами ЦПК України відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами» від 18 лютого 2010 року № 1691-VI, який набрав чинності 10 березня 2010 року.

Перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги судова колегія доходить висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Справа розглянута судом першої інстанції з дотриманням процесуальних норм КАС України, діючих на час її розгляду.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2. відповідно до Закону № 2195-IV має правовий статус дитини війни, що відповідачем не заперечується.

Відповідно до ст. 6 Закону № 2195-IV, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % від мінімальної пенсії за віком.

Згідно до п. 41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладено в такій редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту») до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується у підвищеному розмірі надбавки, встановленої для учасників війни Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів».

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнані такими, що не відповідають Конституції України, зокрема положення п. 41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Зазначене рішення Конституційного Суду України є остаточним, обовязковим до виконання на всій території України, і таким, що має преюдиційне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку із правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Таким чином, з 22 травня по 31 грудня 2008 року , протягом 2009 року та на час вирішення спору судом діял ст. 6 Закону № 2195-IV у редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Задовольняючи позов суд першої інстанції підставно виходив із того, що УПФУ в Орджонікідзевському районі міста Харкова як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсії та доплат до них повинно було діяти відповідно до вимог ст. 6 Закону № 2195-ІV і здійснити позивачу відповідні нарахування за періоди з 22 травня по 31 грудня 2008 року, але на порушення вказаної норми за вказаний період та до часу розгляду справи нарахувань у відповідності з вказаними вимогами не проводило. При цьому суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що розрахунок щомісячного підвищення необхідно проводити з визначеного ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» розміру мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Доводи апеляційної скарги про неврегульованість механізму реалізації положень ст. 6 Закону № 2195-ІV на висновки суду не впливають.

На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався лише ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і згідно з цією нормою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, при визначенні розміру підвищення відповідно до ст. 6 Закону № 2195-ІV застосовується розміром мінімальної пенсії за віком, визначений ст. 28 Закону України

"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на відсутність бюджетних коштів для реалізації положень ст. 6 Закону № 2195-ІV, оскільки реалізація позивачем права на підвищення пенсії, яке базується на чинному законі України, не може бути постановлена у залежність від бюджетних асигнувань. До того ж, це питання виходить за межі заявлених вимог і судом не розглядалось.

Судом не ухвалювалось рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування ПФУ, а тому посилання відповідача на можливість нецільового використання його коштів - не ґрунтуються на матеріалах справи.

Постанова ухвалена судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги її висновків не спростовують.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити

Постанову Орджонікідзевського районного міста Харкова від 23 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий

Судді -