Кузнецовський міський суд Рівненської області
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2010 року м.Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області в особі: головуючого - судді Горегляд О.І., з участю:

- секретаря судового засідання - Ломази С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Кузнецовськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

24 квітня 1993 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали між собою шлюб у відділі ЗАГС виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис за №49 та видано подружжю свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ГЮ №498352. За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на теперішній час є неповнолітніми. Наведені обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії ІІІ-ГЮ №376502, виданим відділом ЗАГС виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області 30 вересня 1993 року, актовий запис №470, та свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №272006, виданим відділом РАГС виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області 15 листопада 1994 року, актовий запис №491.

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зазначивши, що спільне життя із дружиною не склалося. Згідно доводів позивача подружжя немає взаєморозуміння, не підтримує сімейно-шлюбних відносин між собою понад двох років, та проживають окремо. ОСОБА_1 вважає неможливим подальше спільне сімейне життя із відповідачкою, тому просить суд розірвати шлюб.

У судове засідання сторони не з'явилися, надали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність.

У письмовій заяві від 18 листопада 2010 року позивач підтримав позовні вимоги та просив суд розірвати шлюб, залишивши неповнолітніх, дітей на виховання їх матері - ОСОБА_2

Відповідачка повністю визнала позовні вимоги ОСОБА_1, про що вказала у письмовій заяві від 18 листопада 2010 року. ОСОБА_2В просила суд розірвати шлюб, залишивши неповнолітніх дітей їй на виховання.

Дослідивши і оцінивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню в повному обсязі.

Зі змісту позову ОСОБА_1 та письмових заяв сторін від 18 листопада 2010 року слідує, що подружжя проживає окремо, сімейно-шлюбні відносини не підтримує більше двох років. Згідно доводів сторін між ними відсутнє взаєморозуміння і примирення є неможливим.

Отже, судом встановлено, що сім'я ОСОБА_1 і ОСОБА_2 фактично не існує, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, так як це суперечить інтересам обох сторін, що має істотне значення.

Згідно з вимогами, передбаченими ч.І ст.24 СК України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Ч.ч.І, 4 ст.55 СК України передбачають, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, а також зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї.

Відповідно до ч.ч.З, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Отже, суд вважає, що в разі небажання, навіть, одного з подружжя проживати спільно у шлюбі - такий шлюб не може бути збереженим.

Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З наведених підстав суд вирішив розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, оскільки вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам обох сторін.

Враховуючи наведене, на підставі ч. 1 ст.24, ч.ч. 1, 4 ст.55, ч.ч.З, 4 ст.56, ч.2 ст. 104, ч.З ст. 105, ч.І ст.110, ст. 112 СК України, керуючись ст.ст.4, 60, ч. 1 ст.61, ч.ч.І, 2 ст.88, ч.4 ст. 174, ч.З. ст.208, ч.ч.І, 2 ст.209, ст.ст.212-215, ч.І ст.218, ч.З ст.222, ч.І ст.223, ч.І ст.294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволити повністю.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, який зареєстрований у відділі ЗАГС виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області 24 квітня 1993 року, актовий запис за №49, - розірвати.

Неповнолітніх дітей сторін: дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити на виховання їх матері - ОСОБА_2 до досягнення дітьми повноліття.

Звільнити сторони: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 від сплати судового збору (державного мита) на підставі п.18 ч.І ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" від 21 січня 1993 року №7-93.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 (тридцять) гривень 00 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Кузнецовський міський суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддя: О.І.Горегляд