АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2010 року м. Полтава

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в

складі:

головуючої судді Акопян В.І.,

судців Лобова О.А., Петренко В.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України Полтавського району у Полтавської області на постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України Полтавського району у Полтавської області про зобов'язання нарахувати недоплачені суми соціальної допомоги дитині війни.

Колегія судців, заслухавши суддю-доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача нарахувати недоплачену суму соціальної допомоги як дитині війни за 2006 - 2009 роки.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що відповідач усупереч закону не виплачує у повному обсязі встановлене ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії у розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком.

Постановою Полтавського районного суду Полтавської області позов задоволений частково: визнана протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України Полтавського району у Полтавської у частині не нарахування позивачу підвищення до пенсії, передбаченого ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», у період з 9 липня 2007 року по ЗІ грудня 2007, 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з І січня 2009 по ЗО вересня 2009 року; зобов'язано відповідача перерахувати позивачу розмір пенсії за вказані періоди з підвищенням на 30% від розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.І ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» та здійснити відповідні виплати.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що з 01 січня 2008 року і по теперішній час ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» діє у редакції ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Окрім того, з 22 травня 2008 року є чинною постанова КМу №530, якою встановлені конкретні розміри підвищення до пенсії для осіб, які мають статус дитини війни.

Судом не взято до уваги, що органи Пенсійного Фонду України вправі здійснювати виплати лише у межах коштів, отриманих з Державного бюджету України на такі цілі, а у 2007 році бюджетні кошти не виділялися.

Висновок суду про застосування величини мінімальної пенсії за віком згідно ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обрахування підвищення пенсії дітям війни є помилковим та таким, що суперечить закону.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.І ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач згідно ст.1 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» відноситься до категорії громадян, які мають статус дітей війни, отже відповідно до ст.6 цього Закону (надалі - Закон №2195) позивач має право на отримання державної соціальної допомоги у виді підвищення до пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком.

У період 2006 - 2009 років державна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком позивачу не виплачувалася.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив надані сторонами докази, належно їх оцінив і дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позову,

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким надано правильну оцінку.

Що стосується вимог про нарахування і виплату допомоги у 2007 році, то колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 6 Закону №2195-IV (у редакції, чинній на час виникнення Спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 12 ст.71 ЗУ від 19 грудня 2006 року № 489-V "Про Державний бюджет України на 2007 рік " дію статті 6 Закону № 2195-IV зупинено на 2007 рік із урахуванням статті 111 цього Закону. Проте Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 12 ст.71 та ст. 111 Закону № 489-V.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Разом із цим, у силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір і задовольняючи позов частково, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що відповідач як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинен був діяти у відповідності з вимогами ст.6 Закону № 2195-IV і здійснити позивачу відповідні нарахування за той періоду часу, коли дія цієї норми не була зупинена, але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводив, чим і допустив протиправну бездіяльність.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни обгрунтовано не взяті судом до увага, оскільки питання фінансування цих видатків не виступає предметом даного спору. Проблеми надання бюджетних коштів органам Пенсійного фонду України для виконання покладених на них обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядалося.

Що стосується вимог про нарахування і виплату допомоги у 2008 році, то колегія суддів виходить з

наступного.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (п.41 розділ 2) стаття 6 Закону № 2195-IV викладена у новій редакції, а саме вставлено, дітям війни до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, тобто 10% від прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано неконституційними положення п.41 розділу 2 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

У пунктах 5,6 резолютивної частин вказаного судового рішення зазначено, що положення п.41 розділу 2 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, яке має преюдиційне значення для судів загальної юрисдикції при вирішенні спорів, що виникли дії положень закону, який визнаний неконституційним.

Таким чином, з огляду на мотиви, наведені вище, починаючи з 22 травня 2008 року, стаття 6 Закону № 2195-IV почала діяти у попередній редакції, отже відповідач з цієї дати повинен був проводити нарахування пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, з підвищенням на 30% мінімальної пенсії за віком.

Колегія судців вважає безпідставними посилання апеляційної скарги на положення постанови КМУ №530 від 28 травня 2008 року, оскільки відповідно до ст.З Закону № 2195-IV державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Окрім того, за загальним правилом (ч.4 ст.8 ЦПК України) у разі конкуренції норм права, застосуванню підлягає та норма, яка має вищу юридичну силу.

Що стосується вимог про нарахування і виплату допомоги у 2009 році, то колегія суддів зауважує наступне.

Статтею 71 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2009 рік" Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Згідно Закону № 2195-IV розрахунок соціальних виплат здійснюється, виходячи з розміру мінімальної пенсії за

віком.

Відповідно дія ст.71 Зу "Про Державний бюджет України на 2009 рік" не поширюється на спірні відносини.

Отже, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону № 2195-IV.

Не заслуговують уваги доводи апеляційної скарги щодо неправомірності застосування величини мінімальної пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» для нарахування розміру виплат, встановлених ст.6 Закону № 2195-IV.

За змістом ч.7,8 ст. 8 ЦПК України при вирішенні спору, якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд зобов'язаний застосовувати аналогію закону чи аналогію права та не вправі відмовити у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості або суперечності законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Оскільки законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 ЗУ "Про загальнообов'язкове державну пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає, то при розрахунку 30% доплати до пенсії дітям війни, відповідач повинен виходити з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ст.28 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування",

Апеляційна скарга не містить нових засобів доказування, її доводи не спростовують висновків суду, отже рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ЗОЗ, ст.307 ч.І п.1, ст.308, ст.314, сг.315 ЦПК України, колегія судців,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Полтавського району у Полтавської області відхилити.

Постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2009 року залишити без змін.Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: В.І.Акопян

Судді: О.А.Лобов

ОСОБА_3