Ленінський районний суд м.Полтави
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви про забезпечення (витребування) доказів

15 березня 2010 року Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

Головуючої судді Крючко Н.І.,

при секретарі -Зубовіч М.Ю.,

за участю представника відповідача адвоката ОСОБА_1,

перекладача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у попередньому судовому засіданні заяву представника позивача за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_3 про забезпечення (витребування) доказів, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2009 року позивач ОСОБА_4 У, громадянин США, від імені якого діє представник за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Релігійна громада Полтавської Церкви Христової м. Полтави про повернення безпідставно набутих коштів посилаючись на те, що кошти на загальну суму 139970,00 доларів США, перераховані відповідачу через банківські установи шляхом переказів протягом 2000-2006 років з метою придбання нерухомого та рухомого майна для забезпечення функціонування релігійної громади в м. Полтаві, відповідач оформлював на своє імя. Наприкінці 2008 року під час вирішення питання про розірвання стосунків з позивачем відповідачем було зазначено, що ніяких коштів останній від позивача не отримував, а все майно отримувача за власні кошти. Враховуючи, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18.08.2009 року, залишено без змін ухвалою колегії суддів в цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області від 26.10.2009 року, в задоволенні позову ОСОБА_6 У про визнання договору комісії дійсним було відмовлено, в звязку з чим позивач дізнався, що вказані вище кошти були отримані останнім без будь якої правової підстави.

11 березня 2010 року позивач звернувся до суду про збільшення позовних вимог в частині визначення розміру позовних вимог, а саме просив стягнути з відповідача 1 455 642,88 грн., що є еквівалентом 182 320,00 доларів США, згідно курсу НБУ станом на 10.03.2010 року ( 100 доларів США становить 798,40 грн.) посилаючись на те, що відповідно до довідок з особових рахунків відповідача, наданих Полтавською філією АКІБ «УкрСиббанк», вказані кошти були перераховані ОСОБА_7, ОСОБА_6 та Лейк-Хюстенською Церквою Христовою.

В попередньому судовому засіданні 12.03.2010 року позивач, від імені якого діє представник за довіреністю ОСОБА_3, звернувся до суду з заявою про забезпечення (витребування доказів).

Як визначено в ч.1 ст. 133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів.

Частиною 1 ст. 134 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені: докази, які необхідно забезпечити; обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а також справа, для якої потрібні ці докази або з якою метою потрібно їх забезпечити.

Поряд з цим, в порушення ч.1 ст. 133 та ч.1 ст. 134 ЦПК України заявником не зазначено складнощів в поданні суду вказаних в заяві доказів; які саме докази по справі, необхідно забезпечити та обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами, а також мету з якою потрібно їх забезпечити.

Як вбачається з тексту заяви, поданої до суду представником позивача за довіреністю ОСОБА_3, заявником вимагається витребувати з Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру відомості власника земельної ділянки, розташованої в м. Полтаві по вул. Львівській, 28, а також інформацію щодо земельних ділянок, зареєстрованих у власності чи переданих у користування ОСОБА_5, саме з метою дотримання останніми вимог ст. 151 ЦПК України для забезпечення позову ( зі змінами та доповненнями) поданого до суду.

При цьому заявником не зазначено процесуальної норми на підставі якої останній має право вимоги забезпечення доказів на реалізацію свого права щодо забезпечення позову.

Крім того, представником заявника в поданій заяві не зазначено та не обґрунтовано яким саме чином відомості щодо наявності у власності чи користуванні відповідача по справі земельних ділянок, можуть бути визнані доказами у справі про стягнення безпідставно набутих останнім коштів.

Більше того, як вбачається з матеріалів справи ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12.11.2009 року було накладено арешт на рухоме та нерухоме майно належне як відповідачу ОСОБА_5 так і його дружині ОСОБА_8.

Частиною 3 статті 27 ЦПК України визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.2 ст. 22 Конституції конституційні права і свободи гарантується і не можуть бути скасовані.

З узагальнення вищевикладених обставин вбачається, що положення ЦПК України стосовно використання своїх процесуальних прав та обовязків повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_9 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Аналіз вищевикладених обставин надає суду підстави вважати, що вимоги заявників є необґрунтованими, не відповідають як вимогам Закону України «Про власність» так і чинному законодавству України в цілому, а тому не підлягають до задоволення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні вказаної вище заяви представника позивача за довіреністю ОСОБА_3 слід відмовити за безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.135 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача за нотаріально посвідченим дорученням ОСОБА_3 про забезпечення ( витребування) доказів відмовити за безпідставністю.

Відмовити представнику позивача за нотаріально посвідченим дорученням ОСОБА_3 у витребуванні з Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру (36000, м. Полтава, вул. Жовтнева,36) відомостей про власника земельної ділянки, розташованої в м. Полтаві по вул. Львівській,28, та інформації щодо земельних ділянок, зареєстрованих у власності чи переданих у користування ОСОБА_5.

Заяву про апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції може бути подано до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або шляхом подачі у строк встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження апеляційної скарги без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Ленінського районного

суду м. Полтави Н.І.Крючко