Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-189/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2010 року Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Черновського Г.В.

при секретарі Вобліковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про встановлення факту спільного постійного проживання в квартирі, визнання таким, що прийняв спадщину та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом та реєстрації права власності, за позовом третьої особи ОСОБА_4, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2007 року ОСОБА_1 звернувся з вищезазначеним позовом, в якому з уточненням позовних вимог, просив суд:

- встановити факт ОСОБА_1, спільного постійного проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з його матір'ю, ОСОБА_5, на час її смерті 03 березня 1999 року;

- визнати його, таким, що прийняв спадщину після смерті його матері, ОСОБА_5, яка померла 03 березня 1999 року;

- скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 30 листопада 1999 року Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як спадкоємців майна, належного ОСОБА_5, яка померла 03 березня 1999 року;

- скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, зареєстровану КП «ДМБТІ» 17 грудня 1999 року в реєстровій книзі № 476п за реєстровим № 997-8.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

ОСОБА_4, як третя особа, заявила самостійні вимоги на предмет спору до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якому просив суд:

- визнати заяву про відмову від спадкування майна, належного ОСОБА_5, яка померла 03 березня 1999 року, подану ОСОБА_4, де Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 20 грудня 1999 року, недійсною;

- визнати причину пропуску ОСОБА_4, строку для прийняття спадщини поважною та визначити ОСОБА_4, додатковій строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, - три календарних місяці дня набрання законної сили відповідним рішенням суду;

- скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 30 листопада 1999 року Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як спадкоємців майна, належного ОСОБА_5, яка померла 03 березня 1999 року;

- скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, зареєстровану КП «ДМБТІ» 17 грудня 1999 року в реєстровій книзі № 476п за реєстровим № 997-8.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та вивчивши матеріали справи в їх сукупності приходить до наступного висновку:

Судом встановлені наступні факти:

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5, яка померла 03 березня 1999 року.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої входила квартира АДРЕСА_1.

Право на одержання цієї спадщини оформили позивача брат, ОСОБА_2, і сестра, ОСОБА_3, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право на спадщину за законом, видане 30 листопада 1999року Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

ОСОБА_1 як син померлої є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом. Але у 1999 році позивач не зміг належним чином оформити своє право на спадщину, оскільки був засуджений згідно з вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2000 року до позбавлення волі строком одинадцять років. До винесення вироку суду позивач перебував під вартою.

В даний час позивач відбуває покарання в Синельниківській виправній колонії №94, яка знаходиться в сел.Шахтне Синельниківського району Дніпропетровської області. Але на час смерті матері позивач постійно проживав разом з нею та був прописаний (зареєстрований) в квартирі АДРЕСА_1.

Також на час смерті матері в зазначеній квартирі проживали позивача сестра, ОСОБА_3, та її донька, ОСОБА_9.

Однак, через помилку, яку зробили працівники паспортної служби Жовтневого райвідділу внутрішніх справ, позивач був виписаний із зазначеної квартири 20.02.1997 року на підставі акту про смерть № 324, що підтверджується відповідною карткою прописки.

Зазначений актовий запис про смерть стосується не позивача, а його батька, ОСОБА_10, який помер 04 лютого 1997 року, та смерть якого зареєстрована 11 лютого 1997 року в книзі реєстрації актів про смерть відділу РАГС виконкому Кіровської районної Ради народних депутатів м.Дніпропетровська, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть.

Таким чином, позивача виписали замість його батька на підставі смерті батька. Згодом, вже після його засудження, його сестра, ОСОБА_3, з'ясувала цей факт і надала працівникам паспортного відділу копію її вироку, після чого працівники паспортного відділу на картці прописки закреслили запис про акт про смерть № 324 та написали: "осужден".

Після цього позивач став виписаний 20.02.1997 року на підставі рішення суду від 06.04.2000 року, що підтверджується довідкою КЖЕП № 10.

Оскільки позивач був засуджений і знаходився на той час в місцях позбавлення волі він не міг своєчасно з'ясувати всі ті обставини та зайнятися виправленням допущених помилок. Всі ці факти стали відомі вже позивача представникові, ОСОБА_11, після того, як я у січні 2009 року надав йому довіреність для представництва та ведення справ у суді з питань його спадщини.

Запис про позивача виписку з 20.02.1997 року фактично позбавив його права на спадкування після смерті її матері, оскільки він вчасно, в шестимісячний строк після її смерті 03 березня 1999 року не звернувся до нотаріальної контори із заявою про одержання спадщини. Але позивач цього не зробив, тому що вважав, що він є прописаним разом з матір'ю на час її смерті і відповідно на час відкриття спадщини після її смерті. Також позивач проживав в зазначеній квартирі протягом шести місяців після смерті матері і фактично вступив в управління та володіння цією квартирою.

Отже, позивач має право на спадщину, яка відкрилась після смерті її матері.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2009 року встановлено факт його, ОСОБА_1, спільного постійного проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з його матір'ю, ОСОБА_5, на час її смерті 03 березня 1999 року.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.04.2010 року зазначене рішення було скасовано, а його заяву в порядку окремого провадження про встановлення факту спільного проживання залишено без розгляду та йому роз'яснено право на звернення до суду за вирішенням спору в порядку позовного провадження.

Згідно зі ст.549 ЦК Української PCP 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може заявити позов про визнання його права власності, якщо воно не визнається іншою особою.

У зв'язку з тим, що Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою вже оформлене свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері, яке видане 13 листопада 1999 року на його ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які одержали по одній другій частині спадкового майна, позивач не може належним чином оформити своє право власності на належну йому частку в жилій квартирі АДРЕСА_1.

Для реалізації позивача прав на спадкування необхідно скасувати зазначене свідоцтво про право на спадщину, а замість цього свідоцтва має бути видане нове, де частки спадщини будуть поділені між всіма законними спадкоємцями.

За таких обставин, суд вважає можливим позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про встановлення факту спільного постійного проживання в квартирі, визнання таким, що прийняв спадщину та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом та реєстрації права власності задовольнити.

У задоволенні позову третьої особи ОСОБА_4, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід відмовити, з викладених вище підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 88, 158, 169, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт ОСОБА_1, спільного постійного проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з його матір'ю, ОСОБА_5, на час її смерті 03 березня 1999 року.

Визнати ОСОБА_1, таким, що прийняв спадщину після смерті його матері, ОСОБА_5, яка померла 03 березня 1999 року.

Скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 30 листопада 1999 року Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як спадкоємців майна, належного ОСОБА_5, яка померла 03 березня 1999 року.

Скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, зареєстровану КП «ДМБТІ» 17 грудня 1999 року в реєстровій книзі № 476п за реєстровим № 997-8.

У задоволенні позову третьої особи ОСОБА_4, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя: