Справа №22-ц-2179/10 Суддя-доповідач - Криворотенко
УХВАЛА

22 червня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Рибалки В.Г.

суддів - Криворотенка В.І., Попруги С.В.,

з участю секретаря судового засідання - Федини Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 квітня 2010 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальності «Житло - Сервіс -Інвест» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за експлуатаційні витрати, -

встановила:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 квітня 2010 року позовні вимоги ТОВ «Житло - Сервіс Інвест» задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Житло Сервіс Інвест» суму заборгованості за експлуатаційні витрати в розмірі 1 962 грн. 15 коп.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне зясування обставин справи, просить рішення суду скасувати, а справу направити на новий розгляд.

В судове засідання сторони не зявилися, відповідачка просила відкласти розгляд справи у звязку з знаходженням у відпустці з виїздом за межі Сумської області. Проте, вказана обставина на думку колегії суддів не е поважною причиною неявки. Тому колегія суддів вирішила розглянути справу без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власницею приватизованої квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3).

1 березня 2002 року між сторонами був укладений договір на утримання будинку і прибудинкової території, відповідно до якого ОСОБА_1, як власник квартири, зобовязалася брати участь у загальних, для всього будинку і прибудинкової території витратах, повязаних з їх ремонтом, обслуговуванням і експлуатацією. (а.с. 22).

За період з 1.03.2002 по 1.09.2009 рік ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «Житло - Сервіс -Інвест» за експлуатаційні витрати в розмірі 1 962 грн. 15 коп. (а.с. 4 - 5), що не заперечується самою позивачкою.

Вказані факти правильно і з достатньою повнотою встановлені судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції вірно зясував спірні правовідносини, всебічно встановив обставини, що мають значення для справи у відповідності з ч. 1 ст. 212 ЦПК України, дослідив усі наявні у справі докази та дав їм оцінку, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні.

В апеляційній скарзі не наведено обставини та докази, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» визначені обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обовязком споживача є укладення договору на надання житлово - комунальних послуг, а також оплата житлово - комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Обовязок власника квартири оплачувати надані послуги передбачено також п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8.10.1992 року № 572.

Тому висновок суду про обовязок відповідача відшкодувати вартість наданих послуг ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Розмір заборгованості відповідачем не оспорюється та не надано доказів, що такі послуги позивачем не надавалися.

Твердження апелянта про незастосування судом строку позовної давності, враховуючи, що борг утворився з 2002 року, не може бути підставою для зміни чи скасування судового рішення.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та Перехідних Положень до Цивільного Кодексу України, що набрав чинності з 01.01.2004 року, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

А згідно положень ч. З ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Проте як вбачається з матеріалів справи відповідачка з такою заявою до місцевого суду не зверталася а строк позовної давності щодо стягнення заборгованості, яка виникла до набрання чинності ЦК України не сплив на час набрання ним чинності. Крім того, відповідно до картки боргу (а.с. 4-5) ОСОБА_1 за період з 1.03.2002 р. по 1.09.2009 р. декілька разів частково сплачувала експлуатаційні витрати.

За таких обставин, коли суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.І ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 квітня 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підпис)