Апеляційний суд Івано-Франківської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 серпня 2010 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Меленко О.Є., Павлишиної А.Т.,

секретаря Сідорука А.О.,

з участю: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Коломийський міськрайонний центр зайнятості про розірвання та зняття з реєстрації трудового договору, стягнення витрат на оплату страхових внесків та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Коломийський міськрайонний центр зайнятості про зняття з реєстрації трудового договору, зміну формулювання причини звільнення, видачу трудової книжки, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 11 травня 2010 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 11 травня 2010 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Коломийський міськрайонний центр зайнятості про розірвання та зняття з реєстрації трудового договору, стягнення витрат на оплату страхових внесків.

Постановлено визнати трудовий договір, укладений 9 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розірваним за ст.40 п.4 КЗпП з 17 липня 2009 року з дня невиходу відповідачки на роботу та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1200 грн. витрат на правову допомогу. В решті позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Коломийський міськрайонний центр зайнятості про зняття з реєстрації трудового договору, зміну формулювання причини звільнення, видачу трудової книжки, стягнення заборгованості по

заробітній платі, компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 193 грн. заборгованості по зарплаті за період з 1 липня по 16 липня 2009 року, 737,65 грн. компенсації за невикористані відпустки та 400 грн. витрат на правову допомогу. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині розірвання трудового договору на підставі ст.40 п.4 КЗпП та відмови у задоволенні заявлених нею позовних вимог, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Так, в порушення ст. 149 КЗпП, звільнення було проведено без відібрання у неї письмового пояснення з приводу невиходу на роботу та без видачі відповідного наказу. Необґрунтованим апелянта вважає стягнення 1200 грн. витрат на правову допомогу, оскільки у рішенні суду відсутній розрахунок цих витрат відповідно до постанови Кабінету міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядком їх компенсації за рахунок держави». Відсутнє обґрунтування і стягнутих на її користь заборгованої зарплати та компенсації за невикористані відпустки.

Крім того, судом не вирішені позовні вимоги про зміну формулювання причини звільнення, про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та відшкодування моральної шкоди, та не вирішено питання розподілу судових витрат.

Просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати, а справу направити на новий розгляд.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлено про місце і час розгляду справи.

ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 4 жовтня 2007 року між сторонами був укладений трудовий договір, за яким ОСОБА_2 була прийнята на роботу пекарем міні-пекарні, що належить приватному підприємцю ОСОБА_1 9 жовтня 2007 року цей договір був зареєстрований у Коломийському міськрайонному центрі зайнятості.

Встановлено, що після закінчення зміни 16 липня 2009 року ОСОБА_2 на наступну зміну на роботу не вийшла, не повідомивши про причини відсутності на роботі, а також не надала жодних документів, які б підтверджували поважність причин її відсутності. Заяву про звільнення з роботи за власним бажанням вона не подавала, а на пропозицію ОСОБА_1 у добровільному порядку вирішити трудовий спір повідомила, що не бажає продовжувати працювати.

Факт невиходу ОСОБА_2 на роботу підтверджений також актами, складеними працівниками пекарні.

При таких обставинах справи суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивачка після 16 липня 2009 року не вийшла на роботу без поважних причин, а тому її слід звільнити за прогул.

Судом також встановлено, що за період роботи у приватного підприємця позивачка не використала щорічні відпустки, а також не отримала заробітну плату з 1 липня по 16 липня 2009 року, а тому суд ухвалив стягнути на її користь 737,65 грн. компенсації за невикористані відпустки та 193 грн. заборгованості по зарплаті.

Посилання ОСОБА_2 у апеляційній скарзі на те, що зазначені суми не є обґрунтованими не заслуговують на уваги, оскільки такий розрахунок був представлений ОСОБА_3, а ОСОБА_2 не подала доказів на спростування сум заборгованості по зарплаті та компенсації за невикористані відпустки.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що суд не вирішив усіх позовних вимог, оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позову ОСОБА_2 в частині стягнення заборгованої зарплати та компенсації за невикористані відпустки, а у задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 11 травня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Судді: Л.В. Ясеновенко

ОСОБА_4

ОСОБА_5