Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 2-1474/ 2010 р.

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2010 р. Заводський райсуд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді: Марченко Н.В.

при секретарі: Фурдак В.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно у зв*яку з тим , що 29 квітня 2008 року померла мати позивачки ОСОБА_3. Спадкоємцями за законом після смерті неї є позивачка , ОСОБА_1 - донька, та чоловік матері ОСОБА_2. Вітчим ОСОБА_2 від спадщини відмовився, але письмову заяву про відмову від прийняття спадщини подавати до нотаріальної контори не хоче.

Той факт, що ОСОБА_3 мати позивачки підтверджується свідоцтвом про народження позивачки від 02.06.1978р. (серія ІІ-ЖС №298143), свідоцтвом про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 від 20.09.1979р. (серія І-ЖС №351839), свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 від 06.05.1983р. (серія ІІ-ЖС № 278189).

02 серпня 1997 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_6, який зареєстрований у відділі РАГС Заводської райадміністрації ОСОБА_7, актовий запис №179, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії I-ЖС №028589. Після одруження прізвище позивачки - ОСОБА_6.

Спадкове майно складається з частки квартири АДРЕСА_1, яка була приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до свідоцтва №3183 про право власності на житло, виданого Заводською районною адміністрацією Запорізької міської ради 15.06.1999р., квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_1 і ОСОБА_8. ОСОБА_9 є моїм сином. Право спільною сумісною власності зазначених осіб на квартиру зареєстровано Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 16.07.1999р., про що у реєстровій книзі зроблено запис за№289р №39766.

Відповідно до ч.1 ст.368 Цивільного кодексу (ЦК) України спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

ч.2 ст.370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Із вказаного виходить, що у разі смерті співвласника приватизованої квартири частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Отже, частка кожного із співвласників у квартирі АДРЕСА_2 в ОСОБА_7, в тому числі частка моєї померлої матері, у квартирі складає 1/3.

Аналогічна позиція міститься у п.12 Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», в якому також зазначено, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

З квітня 1997 року і до теперішнього часу позивачка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3. За цією адресою вона мешкала і на момент смерті матері ОСОБА_3 разом з нею. Тому в силу ст.1268 ч.3 ЦК України вона як спадкоємець який постійно проживав разом з спадкодавцем на момент відкриття спадщини є таким , що прийняв спадщину .

В судовому засіданні позивачка підтримала позов. Позивачка суду пояснила , що вона проживала разом з своєю матір*ю за адресою АДРЕСА_4 до моменту її смерті. Частина цієї квартири є спадковим майном, оформити спадщину в нотаріальній конторі не може оскільки не виділені долі в загальній сумісній власності , на праві якої знаходиться вказана квартира.

Відповідач позов визнав. Суду пояснив , що позивачка на момент смерті проживала разом з своєю матір*ю за адресою АДРЕСА_4. В нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини не подавала, але фактично прийняла спадщину. Відповідач , хоч і є спадкоємцем від спадщини відмовляється.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила , що позивачка на момент смерті матері, постійно проживала разом з нею.

Вислухавши сторони, свідка, дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким , що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні 29 квітня 2008 року померла мати позивачки ОСОБА_3. Спадкоємцями за законом після смерті неї є позивачка , ОСОБА_1 - донька, та чоловік матері ОСОБА_2. Вітчим ОСОБА_2 від спадщини відмовився, але письмову заяву про відмову від прийняття спадщини подавати до нотаріальної контори не хоче.

Той факт, що ОСОБА_3 мати позивачки підтверджується свідоцтвом про народження позивачки від 02.06.1978р. (серія ІІ-ЖС №298143), свідоцтвом про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 від 20.09.1979р. (серія І-ЖС №351839), свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 від 06.05.1983р. (серія ІІ-ЖС № 278189).

02 серпня 1997 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_6, який зареєстрований у відділі РАГС Заводської райадміністрації ОСОБА_7, актовий запис №179, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії I-ЖС №028589. Після одруження прізвище позивачки - ОСОБА_6.

Спадкове майно складається з частки квартири АДРЕСА_1, яка була приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до свідоцтва №3183 про право власності на житло, виданого Заводською районною адміністрацією Запорізької міської ради 15.06.1999р., квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_1 і ОСОБА_8. ОСОБА_9 є моїм сином. Право спільною сумісною власності зазначених осіб на квартиру зареєстровано Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 16.07.1999р., про що у реєстровій книзі зроблено запис за№289р №39766.

Відповідно до ч.1 ст.368 Цивільного кодексу (ЦК) України спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

ч.2 ст.370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Із вказаного виходить, що у разі смерті співвласника приватизованої квартири частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Отже, частка кожного із співвласників у квартирі АДРЕСА_2 в ОСОБА_7, в тому числі частка моєї померлої матері, у квартирі складає 1/3.

Аналогічна позиція міститься у п.12 Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», в якому також зазначено, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

З квітня 1997 року і до теперішнього часу позивачка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3. За цією адресою вона мешкала і на момент смерті матері ОСОБА_3 разом з нею, що підтверджено довідкою житлових органів та поясненнями відповідача. Тому в силу ст.1268 ч.3 ЦК України вона як спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на момент відкриття спадщини є таким , що прийняв спадщину . Відповідач також є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3, але на спадщину не претендує, до нотаріальної контори не звертався. Згідно відповіді першої державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, що дає суду право зробити висновок про відсутність інших спадкоємців.

Керуючись ст. ст. 208,209,212-215 ЦПК України ст.ст. 370 ч.2,372 ч.2, 1268 ч.3 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ

Позов задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири за адресою Сеченова 25 б кВ. 10 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду набирає чинності після закінчення цього строку.

Заяву про апеляційне оскарження може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: