Кіровський районний суд м.Дніпропетровська
Справа №2-302/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

З0 квітня 2010 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

судді - Овчаренко Н.Г.

при секретарі - Волошиній Л.Л.

за участю позивачки - ОСОБА_1

за участю представників позивачки - ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю відповідача - ОСОБА_4

за участю представника відповідача -

Виконкому Кіровської райради - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, ОСОБА_4, третя особа - КП ЖРЕП Кіровського району м. Дніпропетровська, про визнання права користування житловим приміщенням, зобовязання укласти договір найму, визнання недійсним ордеру, та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа - Виконавчий комітет Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення,-

ВСТАНОВИВ:

11 червня 2008 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила визнати за нею право користування квартирою № 4 будинку № 71 по вул. Комсомольській в м. Дніпропетровську, а також зобовязати КП ЖРЕП Кіровського району м. Дніпропетровська укласти з нею договір найму на житлове приміщення за вказаною адресою. У вересні 2008 року позивачка доповнила свої позовні вимоги і також просила визнати недійсним ордер № 4540 серії Б, виданий 18 квітня 2008 року виконкомом Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради на вселення ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1. В обгрунтування позовної заяви позивачка вказала на те, що спірна квартира № 4 розташована у буд. 71 по вул. Комсомольській у м. Дніпропетровську і складається з однієї житлової кімнати, кухні, санвузла, коридору, загальною площею 34 кв.м.. Згадана квартира знаходиться на балансі відповідача, який уклав договір найму з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Останній був зареєстрований за згаданою адресою з 23 вересня 1975 року, де мешкав по день смерті. Позивачка у 2000 році познайомилася із ОСОБА_6, а з 2001 року стала проживати разом з ним у його квартирі, як дружина, але без реєстрації шлюбу, так як були обидва похилого віку і вважали, що юридична реєстрація шлюбу їм не потрібна. ОСОБА_6 був хворим та потребував постійного стороннього догляду, у 2006-2007 роках йому було ампутовано обидві ноги. Позивачка за ним доглядала, про що свідчить довідка лікарні, та виступила поручителем за інвалідне крісло, як особа, що проживала разом з ОСОБА_6 До того ж, відкривши депозитний рахунок в банку у 2007 році, ОСОБА_6 вказав у договорі її, як довірену особу, якій він довіряє розпоряджатися коштами, які знаходяться на рахунку. їх сумісний грошовий бюджет складався з їх пенсій, а також допомоги, яку надавав їм благодійний фонд. 08 березня 2008 року ОСОБА_6 помер, а позивачка після того, як поховала ОСОБА_6, залишилася проживати у квартирі. Позивачка вважає, що вона належить до членів сімї наймача, так як постійно проживала разом з ОСОБА_6 у АДРЕСА_2 у якості його дружини, вела з ним спільне господарство, піклувалася і доглядала хворого чоловіка, а після його смерті - поховала його (а.с. 2 - 5). В своїй доповненій позовній заяві позивачка вказала на те, що під час попереднього судового засідання їй стало відомо, що 18 квітня 2008 року відповідач ОСОБА_4 одержав ордер у Кіровському райвиконкомі м. Дніпропетровська на спірну квартиру. Даний ордер вона вважає недійсним у зв'язку з наступними обставинами. Відповідно до вимог ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання житлового приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської ОСОБА_2 видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жилеприміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Як вбачається із корешка ордера № 4540 серії Б він був виданий на підставі рішення Кіровського виконкому м. Дніпропетровька № 192 від 18 квітня 2008 року після смерті наймача ОСОБА_6 на зайняте позивачкою спірне жиле приміщення. Таке жиле приміщення, на яке видасться ордер для вселення, повинно бути відльним не лише юридично, але й фактично. Житлові органи повинні були спочатку прийняти передбачені законом заходи до звільнення жилого приміщення, а потім видавати ордер на його повторне заселення. Крім того, на підставі ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомомтей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Позивачка вважає, що відповідач виконком Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради порушив її житлові права, зафіксовані у ст. 47 Конституції України, яка передбачає, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідач видав ордер на вселення ОСОБА_4 у займане позивачкою сіпрне жиле приміщення з порушенням порядку і умов надання жилих приміщень, що являється підставою для визнання такого ордеру недійсним у судовому порядку.

Ухвалою суду позовні вимоги позивачки в частині зобовязання КП ЖРЕП Кіровського району м. Дніпропетровська укласти договір найму житлового приміщення АДРЕСА_2 з позивачкою залишено без розгляду.

В ході розгляду справи ОСОБА_4 подав до суду зустрічний позов про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення ОСОБА_1 із спірної квартири, як такої, що самоправно зайняла квартиру та не бажає з неї виселятися у добровільному порядку.

У судовому засіданні представники позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та в доповненій позовній заяві, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 не визнали в повному обсязі, просили у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним - ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав у повному обсязі, просив у задоволенні її позову відмовити, свої ж позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з тих підстав, що відповідно до вимог чинного законодавства йому виконкомом було видано ордер на спірну квартиру, яку, як з»ясувалося згодом, самоправно, без правових підстав, зайняла ОСОБА_1, а тому відповідно до ст..116 ЖК України вона має бути виселена без надання іншого житлового приміщення.

Представник відповідача - Виконавчого комітету Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради у судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову ОСОБА_1, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 підтримала, суду пояснила, що спірна квартира є комунальною власністю місцевих рад. Єдиним, хто був зареєстрований у спірній квартирі, був ОСОБА_6, після смерті якого та виписки особовий рахунок на його ім.»я було закрито. За весь час проживання ОСОБА_1 у квартирі ні вона, ні ОСОБА_6 не зверталися у встановленому законом порядку для оформлення права користування ОСОБА_1 квартирою, а тому ОСОБА_1 у відповідності до ст.65 ЖК України не набула статусу користувача квартири. Просисі суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову у повному обсязі.

Представник третьої особи - КП ЖРЕП Кіровського району м. Дніпропетровська до суду не з»явився, що не перешкоджає суду розглянути справу по суті.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач та члени його сімї.

Відповідно до ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Судом встановлено на підставі пояснень свідків - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, що позивачка ОСОБА_1 вселилася у 2001 році до квартири ОСОБА_6, який на той час потребував сторонньої допомоги, як член сім»ї, бо привезла до квартири свої речі, разом з ОСОБА_6 вели спільне господарство та придбали речі домашнього вжитку.

Згідно з довідкою поліклінічного відділення № 1 міської лікарні № 1 м. Дніпропетровська(а.с.35) ОСОБА_6 саме з 2001 року потребував стороннього догляду, який здійснювала ОСОБА_1, шо мешказа що мешкала з ним в одній квартирі.

Також згідно з довідкою ГСХ ГМКБ №4 (а.с.9), при знаходженні ОСОБА_6 у стаціонарі у 2006 році за ним здійснювала догляд його дружина - ОСОБА_1

Згідно з договором про користування ОСОБА_6 інвалідним візком (а.с. 10), поручителем цього договору була ОСОБА_1, місце проживання якої зазначено, як місце проживання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» з наступними змінами, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Позивачкою ОСОБА_1 доведений той факт, що спірна квартира являється для неї єдиним постійним житловим помешканням, де вона проживала з ОСОБА_6 однією сімєю і вела з ним спільне господарство. 13 травня 2004 року ОСОБА_1 згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12, за реєстром № 615 (а.с. 72), подарувала належне їй на праві приватної власності домоволодіння № 56 по вул. Желябова в м. Дніпропетровську, а також знялася з реєстрації за вказаною адресою 14 березня 2005 року, що підтверджується довідкою № 000514 виданою головою квартального комітету № 10 Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська (а.с. 24).

Після зняття з реєстрацї у приватному домоволодінні ОСОБА_1 мала намір зареєструвати своє місце проживання у спірній квартирі, про що свідчить талон зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання, де вона зазначала, що переїздить на постійне проживання у той же населений пункт АДРЕСА_3 (а.с. 28).

Із довідки адресного довідкового бюро УМВС України в Дніпропетровській області вбачається, що ОСОБА_1 була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3 - Нижньодніпровського району по вул. Желябова № 56 та виписалася на АДРЕСА_4, станом на 14 травня 2008 року у прописці не значиться (а.с. 27).

КГІ «ДМБТІ» надано довідку № 5871 від 14 травня 2008 року про те, що відомості про реєстрацію права власності на нерухоме майно по м. Дніпропетровську за ОСОБА_1 в електронному Реєстрі прав відсутні (а.с. 34).

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 р. Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя, наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Однак відсутність письмової згоди членів сімї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Суд вважає, що ОСОБА_6 не міг в силу свого стану здоровя: інвалід 1-ої групи Великої Вітчизняної Війни, без обох ніг, звернутися до відділу реєстрації з письмовою заявою про реєстрацію ОСОБА_1 у спірній квартирі, але про те, що таку згоду він висловлював, окрім вищезазначених доказів, свідчить також і договір строкового банківського вкладу ОСОБА_6 (а.с.8), де він вказав ОСОБА_1 своєю довіреною особою, яка може розпоряджатися вкладом у розмірі 77204 грн.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 вселилася у спірну квартиру за згодою і як член сімї наймача ОСОБА_6, постійно проживала з ним на протязі тривалого часу однією сімєю і вела з ним спільне сімейне господарство, а тому набула право користування квартирою № 4 в буд. 71 по вул. Комсомольській в м. Дніпропетровську.

Відповідно до вимог ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання житлового приміщення в будинках державного або господарського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ОСОБА_2 народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Судом встановлено, що ордер № 4540 серії Б був виданий на імя ОСОБА_4 на склад сімї 1 особа на право заняття однієї кімнати площею 21,2 кв.м у АДРЕСА_2 на підставі рішення Кіровського виконкому м. Дніпропетровська № 192 від 1 8 квітня 2008 року. ОСОБА_6

Із наведених доказів суд вбачає, що на момент видачі вка заного ордеру спірна квартира не була вільним жилим приміщенням, так як там постійно мешкала, на протязі семи років, позивачка ОСОБА_1 у якості члена сімї основного наймача ОСОБА_6, померлого 08 березня 2008 року.

Тому суд приходить до висновку, що спірний ордер був виданий на ім'я відповідача ОСОБА_4 з порушенням вимог ч. 2 ст. 58 ЖК України.

На підставі ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей пре потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій, на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

У звязку з тим, що ордер № 4540 серії Б виданий Кіровським виконкомом м. Дніпропетровська 18 квітня 2008 року на імя ОСОБА_4 порушив житлові права позивачки ОСОБА_1, суд вважає за необхідне визнати його недійсним.

Враховуючи задоволення первісного позову ОСОБА_1 стосовно недійсності спірного ордеру, зустрічний позов ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 81, ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 слідує стягнути судовий збір на користь позивачки в сумі 8, 50 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на користь держави в сумі 7, 50 грн.

Керуючись ст. ст. 58, 59, 64, 65 ЖК України, ст.ст.212-215 ЦПК україни, суд,-

ВИР1ШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кіровської районної у м.. Дніпропетровську ради, ОСОБА_4, третя особа - КП ЖРЕП Кіровського району м.. Дніпропетровська, про визнання права користування житловим приміщенням, зобовязання укласти договір найму, визнання недійсним ордеру задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою 4 у будинку 71 по вул. Комсомольській у м. Дніпропетровську.

Визнати недійсним ордер № 4540 серії Б на квартиру АДРЕСА_5 у м.. Дніпропетровську, виданий на імя ОСОБА_4.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа - Виконавчий комітет Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення - відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 16 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарженя.

Суддя ОСОБА_13