Справа №2-653/2010 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2010 року с. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Назаренко О.В.,

за участі секретаря Шмулич А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-тя особа садове товариство «Світанок» про поновлення порушеного права та стягнення моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

26.05.2005 року до Харківського районного суду Харківської області подано позов

ОСОБА_5 до ОСОБА_6, 3-тя особа садове

товариство «Світанок», в якому позивач просила суд поновити порушене право - демонтувати паркан по всьому периметру ділянки відповідача та прибрати хвойні дерева - туї, посаджені на ділянці № 198 вздовж межі із земельною ділянкою позивача № 200, а також просила суд стягнути моральної шкоди в розмірі 100 гривень. Належним відповідачем замість ОСОБА_6 притягнуто ОСОБА_2.

22 вересня 2005 року по справі ухвалено рішення, яке змінено рішенням судової колегії

судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 24 січня 2006 року.

Ухлою судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області від 14 січня 2008 року, що розглядав справу в касаційному порядку, скасовано рішення апеляційного суду Харківської області від 24 січня 2005 року і залишено без змін рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 вересня 2005 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 жовтня 2008 року скасовано рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 вересня 2005 року за нововиявленими обставинами.

При новому розгляді справи додатково притягнуто до участі у справі в якості

відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Заявою від 29.04.2009 року позивач ОСОБА_1 уточнила позовні

вимоги, подала новий позов до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

Петровича, ОСОБА_4, 3-ю особою притягнуто садове товариство «Світанок». В своїх остаточних позовних вимогах позивач просить суд поновити порушене право позивача на використання садової ділянки № 200 в садовому товаристві «Світанок» за призначенням, а саме для створення колективного саду, і зобовязати відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 демонтувати металеву огорожу (паркан), що встановлені відповідачами на межі ділянок 200 і 198 садового товариства «Світанок», пересадити високорослі дерева Туя-західна на відстань 3-ї метрів від межі ділянки №200. Заяв про відмову від позовної вимоги, або про залишення без розгляду позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суду не подано, а тому така позовна вимога розглядається судом в редакції первісного позову від 26.05.2005 року, оскільки така вимоги не змінювалась, в у числі щодо особи відповідачів.

В судовому засіданні позивач і представники позивача повністю підтримали позовні

вимоги і пояснили суду, що земельна ділянка позивача і відповідачів розташовані поруч, але

лише земельні ділянки № 200 позивача і 198 відповідача ОСОБА_2 є

суміжними. Відповідачами без погодження з позивачем побудовано паркан із листового металу висотою 2,40-2,70 метра вздовж межі між ділянками № 189 і № 200, що привело до

інтенсивного затінення земельної ділянки позивача і перешкоджає вільному провітрюванню її

земельної ділянки. Крім того, вздовж межі на земельній ділянці № 198 висаджені високорослі

дерева Туя-західна на відстані біля одного метра. Ці дії відповідачів порушують статут

садового товариства, в якому передбачено, що огорожі не повинні бути не більше 1,2 метри та виконані із сітки «рабиця», а високорослі дерева слід висаджувати не більше ніж за 3 метри від

межі сусідньої земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_3, який діяв в інтересах інших відповідачів, а також

представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що вимоги позивача є надуманими, оскільки відсутні будь-які нормативи щодо висоти парканів і матеріалу, з якого такі паркани повинні будуватися на земельних ділянках садових товариств і пояснили, що висаджені дерева не можуть завдавати незручностей і шкоди позивачу,дерева постійно підстригаються і не перевищують висоту паркану, а тому практично мають властивості кущів, а тому не можуть вирости до висоти 20 метрів, на що посилається позивач. З цих підставі просили суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки

права і законні інтереси позивача не порушені.

Представник 3-ї особи в судовому засіданні також просив суд відмовити в задоволенні

позову, пояснивши, що на теперішній час паркани, подібні тому, який зведено позивачами

розповсюджені на території садового товариства, не завдають шкоди нікому із членів садового

товариства, за винятком позивача, яка, зі слів представника садового товариства «Світанок» зі

свого боку допускає більші порушення, побудувавши на межі земельних ділянок обєкти

нерухомості і допустивши самозахоплення земельної ділянки третьої особи.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення учасників судового розгляду і дослідивши надані суду докази, суд вважає необхідним повністю відмовити в задоволені позовних вимог з

наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за

зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах

заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона

посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61

цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі,

доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо

яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може

ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що земельна ділянка № 200 в садовому товаристві «Світанок»

Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області належить позивачу

ОСОБА_1 на праві власності відповідно до державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ХР № 003675 від 28 вересня 1999 року, що підтверджено копією державного акту.

За договором купівлі-продажу від 24 червня 2004 року, посвідченим приватним

нотаріусом ОСОБА_7 районного нотаріального округу ОСОБА_8 реєстровий№

2013 земельна ділянка № 198 в садовому товаристві «Світанок» Лизогубівської сільської ради

Харківського району Харківської області продана ОСОБА_6 ОСОБА_9

ОСОБА_10,про що суду надано копію цього договору, довідка садового товариства

«Світанок» № 19 від 03.07.2005 року.

Земельна ділянка № 196 в садовому товаристві «Світанок» Лизогубівської сільської ради

Харківського району Харківської області належить на праві власності ОСОБА_3

Петровичу відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 9 червня 2009 року

державним нотаріусом Восьмої ОСОБА_7 державної нотаріальної контори реєстровий № 1-

1135 і державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 636729, копії яких

надані суду.

Земельна ділянка № 194 в садовому товаристві «Світанок» Лизогубівської сільської ради

Харківського району Харківської області належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 563679, копія якого надана суду.

Зазначені земельні ділянки №194,196,198 в садовому товаристві «Світанок»

Лизогубівської сільської ради Харківського району Харківської області є суміжними, не містять між собою межових огорож і використовуються відповідачами сумісно як єдина територія, як огороджена єдиним забором. Схематичний план такого фактичного користування складений , затверджений Головою правління садового товариства «Світанок».

Відповідно до ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 319 ЦК України визначено що держава не втручається у здійснення власником права власності і діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника

може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, але власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Отже, виходячи із наведених норм закону, позивач і відповідачі вправі використовувати належні їм на праві власності земельні ділянки за своєю волею, незалежно від волі інших осіб і єдиним критерієм межі такого вільного використання є неможливість використовувати свою

власність на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Аналізуючи надані суду докази в рамках заявлених позовних вимог з позиції принципу

змагальності, відносності і допустимості доказів, суд вважає недоведеними обставини, на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог. Так із змісту позовної заяви,

пояснень представників позивача і змісту позовних вимог позивач посилається в обґрунтування позовних вимог на те, що висаджені туї - західні і побудований на межі земельних ділянок паркан порушують право позивача на використання садової ділянки № 200 в садовому товаристві «Світанок» за призначенням, а саме створення колективного саду. Таке твердження протиречить відомостям, що містяться в тексті державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ХР № 003675 від 28 вересня 1999 року, що посвідчує право власності позивача на її земельну ділянку № 200. Цільове призначення її земельної ділянки - ведення садівництва, а

тому твердження, що така ділянка повинна використовуватись для створення колективного

саду у сукупності із іншими земельними ділянками, в тому числі ділянками відповідачів є

безпідставним. До цього слід додати і те, що посилання в даному випадку на статут садового

товариства «Світанок» щодо правил забудови земельних ділянок членів садового товариства,

вимог до розташування дерев на земельних ділянках та інші обмеження і правила використання земельних ділянок, розташованих в межах садового товариства, не можуть бути застосовані до територій, що належать фізичним особам на праві власності. Такий висновок суду ґрунтується положенні п. 1.1 Статуту садового товариства «Світанок», в якому зазначено, що робітники ОСОБА_7 тракторного заводу добровільно обєднуються в садове товариство під назвою «Світанок» за адресою Харківська область, Харківський район, залізнична станція «Світанок» на земельній ділянці, наданій в безстрокове користування рішенням ОСОБА_7 районної ради народних депутатів від 18.02.1988 року № 106, від 30.09.1990 року № 745, від 20.02.92 року №139 і від 13.09.1994 року № 81. ОСОБА_11 1 Статуту садового товариства «Світанок» дійсно передбачає ведення колективного саду на землі, переданій в безстрокове користування такій юридичній особі, як садове товариство «Світанок». Земельні ділянки позивача і відповідачів, з

моменту переходу права власності на ці земельні ділянки до кожної із сторін, виходіть із права

користування юридичної особи - садового товариства «Світанок», а тому положення Статуту

садового товариства «Світанок» щодо земель, які не перебувають у приватній власності не

може розповсюджуватись, і Статут садового товариства «Світанок», як локальний нормативно-

правовий акт не може регулювати земельні відносини між власниками земельних ділянок. В

цьому випадку, суміжне землекористування регулюється положеннями ОСОБА_11 17

«Добросусідство» Земельного Кодексу України, загальний зміст якого викладено в ст. 103 ЗК

України. А тому, для зясування наявності негативного впливу на право землекористування

позивача в звязку із розташуванням відповідачами 31 дерева туя-західна вздовж межі ділянок

№ 198 і 200 і будівництва паркану, слід надати суду докази, які з технічної точки зору із

використанням спеціальних знань в галузі науки і техніки можуть встановити, які саме дії

відповідачів привели до негативних наслідків для позивача, в чому полягають такі негативні

наслідки і чи є причинно-наслідковий звязок між діями відповідачів і негативними наслідками,

що наступили для позивача, при чому такими негативними наслідками в рамках цієї справи

можуть розглядатися лише такі, що порушують права позивача у використання її земельної

ділянки за призначенням.

Оцінка доказів наданих судом проводиться за правилами ст. 212 ЦПК У к

відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на

всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність,

допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок

доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В розумінні цієї норми закону суд вважає, що відсутні будь-які докази, що достовірно

доводять наявність негативного впливу від висадки 31 дерева туя-західна вздовж межі ділянок

№ 198 і 200 висотою 155-167 см., діаметром крони від 52 см. до 62 см., висаджених в один ряд на відстані між собою 90-100 см. на відстані до межі 90-100 см. і будівництва паркану висотою 2,47 м. довжиною 30 п.м. із профнастилу на металевих опорах з інтервалом 2 п.м. із нижньою кромкою на висоті 250 мм.

Так технічний висновок ЗАО «Концерн «Агрохолдінг-Україна» містить лише технічний опис заборів, виконаного відповідачами і зазначає, що паркан виконано висотою 2,47м довжиною 30 п.м. із профнастилу на металевих опорах з інтервалом 2 п.м. із нижньою кромкою на висоті 250 мм., але не містить відомості про порушення будь-яких будівельних норм і не зазначає, в чому таке будівництво суперечить інтересам і правам позивача (т.1 а.с. 16-17).

Виписка із протоколу засідання правління СТ «Світанок» від 27.02.2005 року (т.1

18), довідка (т.1 а.с. 19), протокол обміру та погодження меж (т.1 а.с. 20), різного роду заяви

і довідки (т.1 а.с. 25-29), акт від 10.07.2005 року (т.1 а.с. 61) не містять ніяких достовірних

доказів, що підтверджують наявність і розкривають зміст наявності і суті порушення і

негативних наслідків такого порушення, не мітять відомості про порушення відповідачами

будь-яких норм закону.

Листи ДП «Жовтневе лісове господарство» № 02-14/252 від 25.04.2005 року і № 01-15/к-4 від 18.03.2005 року, пояснювальна записка № 02-54/427 від 19.07.2005 року (т.1 а.с. 87-88)

містять лише інформацію про загальні відомості щодо рослини туя-західна і загальні відомості її зростання за звичайних умов, але не стосуються конкретних дерев, що є предметом спору.

Крім того, особи, що підписали такі листи не притягнуті до участі у справі в якості спеціалістів, а тому такі відомості носіть сумнівний характер стосовно обєктивної можливості їх застосування до конкретних правовідносин (т.1 а.с. 30,31).

Висновок українського ордена «Знак пошани» науково-дослідного інституту лісового

господарства та агролісомеліорації ім. Г.М. Висоцького державного комітету лісового

господарства України та Національної академії наук України від 15 липня 2005 року не може

бути розглянутий судом у розумінні висновку експерта, бо такий висновок наданий не у

встановленому ЦПК України процесуальному порядку. Суд лише може зазначити, що

відомості, наведені в такому висновку не підтверджують обгрунтування позивача і носять

позитивний характер щодо насаджень туї-західної на ділянці № 198 і не дають суду приводів

для сумніву в правильності заперечень відповідачів (т.1 а.с. 89, 176).

Посилання відповідачів на норми ДБН 360-92** п. 3.47 таблиця 3.4 є обґрунтованим,

оскільки такі норми вимагають в разі розміщення вуликів, пасіки на території садових

товариств зводити цільну огорожу деревяну або металеву висотою не менше 2.м (витяг т.1 на

а.с. 101-102, т.1 а.с. 159-164) і ця норма має перевагу над іншими нормами і правилами щодо

проектування і будівництва огорож, оскільки є спеціальною, регулює особливі правовідносини, які безпосередньо і склалися між сторонами.

Питання інсоляції місць житлової забудови регулюються Державними санітарним;

правилами планування та забудови населених пунктів і зміст цих правил не дає суд)

можливості без експертного висновку встановити, чи були порушені норми інсоляції земельної

ділянки позивача в звязку з будівництвом відповідачами паркану, в чому полягає такий

негативний сплав і яким засобом слід захистити права позивача в разі наявності такого

порушення. Крім того, такі правила застосовуються на території населених пунктів, а предмет

спору розташований за межами населеного пункту (витяг т.1 на а.с. 156-158). Також слід

враховувати, що порушення інсоляції повинно бути доведено відповідним висновком експерта.

Щодо посилання на інші нормативні документи суд вважає їх безпідставними, з

наступних підстав.

Норми проектування ВСН 43-85* в п. 3.3. в яких йдеться мова про огороджуючі

конструкцїї не стосуються такого обєкту як огорожа, бо огорожа - це обєкт, що

розташовуються по периметру земельної ділянки, а огороджуюча конструкція це елемент

житлових і нежитлових будинків і споруд. Норм щодо розміру, висоти і матеріалу огорожі ВСН 43-85* взагалі не містить (витяг т.1 на а.с. 54-60).

Норми РСН 79-86 в частині висоти огорожі в п.2.19 стосуються лише огорож при

житлових будинках, а тому не можуть бути застосовані до предмету спору (витяг на т.1 а.с.

105).

Норми СН 441-72* введені 1.10.1972 року регулюють проектування і будівництво

огорож лише промислових обєктів, обєктів промислового сільськогосподарського

виробництва, лікарень, будинків відпочинку і інших обєктів громадського призначення і

загального користування, а тому не стосуються предмету спору (витяг т.1 на а.с. 107-112).

Норми ДБН 79-92 навіть у п 2.21 не зазначають чітко, яка саме висота паркану і з якого матеріалу в даному випадку повинна застосовуватись, а сама норма є відсилочною, при чому без зазначення конкретного нормативного документу. Крім того, ці норми не

розповсюджуються на споруди з тимчасовим проживанням, до яких слід віднести садові будинки (витяг т.1 на а.с. 118-120, 166-167).

Таким чином, які-небудь вимоги по конструкції і розмірам огорож між дачними

ділянками не існують в плані обмеження по максимальній висоті, матеріалу, що застосовується, що підтверджено також листом ТОВ «Інституту Харківпроект» № 101 від 20.01.2005 року (т.1а.с. 168), а тому в кожному конкретному випадку слід окремо розглядати конкретну огорожу з метою виявлення в її конструктивних властивостях таких недоліків, що завдають дійсної шкодиінтересам сусідніх землекористувачів, в тому числі погіршення норм інсоляції та таке інше.

ОСОБА_7 обласної державної адміністрації управління містобудування та

архітектури від 02.03.2009 року № 01-11/259 (т. 2 а.с. 75), в якому зазначається про

недопустимість будування огорожі висотою більше 2 метрів суд не приймає до уваги в якостідоказу, оскільки відомості, зазначені в такому листі не враховують використання відповідачамисвоїх ділянок для розміщення пасіки.

Крім того, суд вважає, що наявність в діях тієї чи іншої особи порушення яких-небудь норм і правил не тягне за собою безумовне задоволення позову про зобовязання виконати порушені норми і правила за позовом особи, права чи законні інтереси якої при цьому не порушені, оскільки відповідно до вимог ст. 16 ЦК України особи мають право звертатися до суду лише за захистом порушених своїх прав і законних інтересів, а тому в разі відсутності таких порушень відсутні і підстави для судового захисту.

В такому випадку для доведення того, що права чи законні інтереси позивача порушені діями відповідачів, позивач, при розгляді цивільних справи взагалі і цієї справи безпосередньо, відповідно до вимог ст. ст. 143,144 ЦПК України для доведення обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог повинен надати суду висновок експерта, для чого заявити клопотання про призначення і проведення судової експертизи, але позивачем такогоклопотання на протязі всього розгляду справи не заявлено.

Між тим, відповідачі самостійно звернулись до ОСОБА_7 національної академії

міського господарства і отримали висновок від 30.12.2005 року (т.1 а.с. 170-175), та від

12.01.2009 року (т. 2 а.с. 45-48), отримали самостійно висновок спеціаліста ОСОБА_7 науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. професора ОСОБА_12 № 9385 від 09 грудня 2008 року (т. 2 а.с. 49-55). ОСОБА_11 таких висновків полягає в тому, що доводи позивача про надмірне затінення її ділянки, порушення провітрювання, проникнення коренів дерев на її територію обєктивно не підтверджується, порушення будівельних норм і правил не виявлено.Це підтверджено і висновком судової-біологічної експертизи № 2689 від 20.05.2010 року, проведеною відповідно до ухвали суду від 4 січня 2010 року (т.2 а.с. 145-148).

Крім того, безпосередньо в судовому засідання при розгляді справи відповідачами

введено в експлуатацію і зареєстровано право власності на будинок, розташований на

обєднаній території ділянок 194,196,198 (безпосередньо на ділянці № 196) садового товариства «Світанок» с. Лизогубівка Харківського району Харківської області на підставі рішення виконкому Лизогубівської сільської ради № 98 від 13.10.2009 року, в склад якого входить і спірна огорожа, що додатково свідчить про відсутність порушення будівельних норм і правил.

На підтвердження цієї обставини суду надано копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.10.2009 року, копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24259667 від 27.10.2009 року та оригінал технічного висновку ОСОБА_7 національної

академії міського господарства від 15.09.2009 року, які приєднані до матеріалів справи в порядку доповнення.

Таким чином, аналізуючи наведені докази у сукупності із встановленими обставинами справи, вимогами нормативних документів, суд вважає недоведеним що дії відповідачів порушують права і законні інтереси щодо використання за призначенням земельної ділянки позивача, завдають якої-небудь шкоди чи погіршують умови землекористування і правила добросусідства. Не доведено наведеними доказами і наявність будь-яких подій, повязаних настанням відповідальності за спричинену моральну шкоду відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, а тому суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог за недоведеністю і на підставі ст. 88 ЦПК України стягує з позивача на користь відповідачів понесені ними судові витрати в розмірі 1298 гривень 59 коп., а судові витрати, понесені позивачем суд відносить за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,61,88,143,144,212-215 ЦПК України, ст. ст. 16,316,319.ЦК України, ст. 103 ЗК України, ДБН 360-92** п. 3.47 таблиця 3.4, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог - повністю відмовити.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 - віднести за її рахунок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4 судові витрати, повязані ізпроведенням судових експертиз в розмірі 1298 (одна тисяча двісті девяносто вісім) гривень 59коп.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з

проголошення рішення суду, а особами, без участі яких постановлено рішення протягом 10з дня отримання копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляцій

скарги, якщо апеляцію не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законноїсили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: