АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-4960/09Головуючий у 1-й інстанції Ромазан
Провадження № 22-ц-399/10 Доповідач - Ходоровський М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2010 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ходоровського М.В.

суддів - Гурзель І. В., Демкович Ю. Й.,

при секретарі - Стечишин Л.С.

з участю ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30 грудня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Тернопільське регіональне управління державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву", TOB "Міське бюро технічної інвентаризації"", Приватне підприємство "МЖК"про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності на 1/2 частину квартири та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на іншу спірну половину квартири

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2009 року ОСОБА_1 пред"явила позов до ОСОБА_2, треті особи Тернопільське регіональне управління державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву", TOB "Міське бюро технічної інвентаризації'", Приватне підприємство "МЖК"про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності на 1/2 частину квартири.

Вона зазначила, що з 7 липня 1995 року по 28 січня 2009 року перебувала у шлюбі із відповідачем, від якого має двоє неповнолітніх дітей. 25 грудня 2002 року між Тернопільським регіональним управлінням державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" з однієї сторони та сім"єю ОСОБА_2 в особі ОСОБА_2 з другої сторони було укладено кредитну угоду №99, згідно якої фондом було надано прямий адресний кредит в сумі 87021 грн. з терміном погашення 30 років на будівництво житла загальною площею 82,5 кв. м. за адресою м. Тернопіль, вул. Тарнавського. Сума зобов'язань склала 62265,75 грн. 25 грудня 2002 року між Тернопільським регіональним управлінням державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" та Приватним підприємством "МЖК" було укладено інвестиційну угоду. Цього ж дня між Фондом, ОСОБА_3 з однієї сторони та Приватним підприємством "МЖК" укладено договір про дольову участь в будівництві житла трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1. Зобов'язання по цих договорах виконано та 13 жовтня 2005 року TOB "Міське бюро технічної інвентаризації"" на ім"я ОСОБА_3 видало свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 в М.Тернополі. Під час перебування у шлюбі ними сплачено кредиту 32621,61 грн. а залишок боргу в сумі 32644,11 грн. відповідач ОСОБА_3 погасив достроково 6 лютого 2009 року.

Посилаючись на те, що договір про дольову участь в будівництві житла було укладено під час перебування у шлюбі за згодою подружжя, з використанням прямого адресного кредиту в інтересах сім"ї, позивачка вважає, що після здачі будинку в експлуатацію та видачі свідоцтва про право власності на квартиру вона відповідно до Сімейного Кодексу України набула право на 1/2 її частину. Так як кредит наданий в інтересах сім'ї", обов'язок повернути його є спільним зобов'язанням подружжя, а тому згідна повернути половину суми( 16322,06 грн.) сплаченої відповідачем після розірвання шлюбу.32644,11 грн.

ОСОБА_3 пред"явив позов до ОСОБА_1 про визнання права власності на іншу спірну половину квартири, посилаючись на те, що кошти сплачені ним за будівництво квартири є його особистими.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30 грудня 2009 року в позові ОСОБА_3 відмовлено. Позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на квартиру видане ТОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" 13.10.2005 року. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кожним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1С, колегія вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Постановляючи рішення, суд виходив з того, що квартири АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю сторін, оскільки придбана ними під час шлюбу.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Відповідно до ст. ст. 60, 70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівним, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 набута сторонами під час шлюбу за кошти отримані в кредит на підставі кредитної угоди від 25.12.2002 року між Тернопільським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву з однієї сторони та сім"єю ОСОБА_1 в особі ОСОБА_3 з другої сторони. Свідоцтво про право власності на неї видано 13 жовтня 2005 року на ім"я ОСОБА_3

Дані обставини стверджуються як матеріалами справи та не заперечуються сторонами.

Таким чином суд першої інстанції правильно визнав, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін.

Як вбачається із матеріалів справи під час перебування сторін у шлюбі сплачено кредиту 32621,61 грн. а залишок боргу в сумі 32644,11 грн. відповідач ОСОБА_3 погасив достроково 6 лютого 2009 року після розірвання шлюбу.

Доводи апелянта про те, що виникнення права власності на спірну квартиру залежить від того, хто і в якій мірі сплатив кошти на погашення кредиту є безпідставні і не грунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім"ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім"ї.

Оскільки кредитний договір укладено ОСОБА_3 за згодою ОСОБА_1 в інтересах сім"ї та за кредитні кошти придбано квартиру, колегія суддів вважає, що квартира є спільною сумісною власністю.

Виконання ОСОБА_3, після розірвання ним шлюбу із ОСОБА_1С, зобов"язання по сплаті кредиту не може бути підставою для набуття ним лише права власності на частину квартири. Повернення кредиту за вимогою ст. 65 СК України є спільним зобов'язанням подружжя, від виконання якого ОСОБА_1 не відмовляється.

Рішення суду є законне, підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30 грудня 2009 року залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4