Справа №2-а-296/10 28.07.2010 28.07.2010 28.07.2010
Провадження №22ц-5269/10
Справа№22ц-5269/2010 Суддя 1-й інстанції Румянцева Н.О.
Категорія - 57 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

28 липня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Славгородської Н.П.,

суддів : Мурлигіної Н.П., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі Аніщенко Д.В,.

за участю позивача ОСОБА_2, представника Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 квітня 2010 року за позовом ОСОБА_2 до Миколаївського обласного військового комісаріату, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

14 травня 2007 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом

до Миколаївського обласного військового комісаріату ( далі МОВК), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі УПФ), в якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо відмови відповідачів в перерахунку та виплати пенсії з урахуванням надбавок і премій.

Позивач зазначав, що проходив службу у Збройних Силах України, 11 жовтня 1989 року був звільнений в запас з призначенням йому пенсії.

Вважає, що розрахунок пенсії є неправильний та проведений з порушенням вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», оскільки в грошове забезпечення не включені премія в розмірі 33, 3 % та інші передбачені надбавки.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 квітня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм чинного матеріального законодавства, що призвело до неправильного на його думку, вирішення даного спору, просить скасувати постанову суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача, заперечення на апеляційну скаргу представника УПФ, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Місцевий суд, розглядаючи на той час справу за правилами КАС України, повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам та прийшов до вірного висновку, що пенсія позивача перерахунку не підлягає, у звязку з чим прийняв рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що у звязку з введенням в дію нових додаткових видів грошового забезпечення, його пенсія підлягає перерахунку і її розмір повинен становити виходячи від розміру грошового забезпечення військовослужбовців відповідної посади на теперішній час, являються безпідставними з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 43 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ) при обчисленні пенсій особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом враховуються відповідні оклади за посадою, військовим чи спеціальним званням, процентна надбавка за вислугу років, надбавки за кваліфікацію і умови служби в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» (далі Постанова № 393) передбачено, що пенсії особам зазначеної категорії військовослужбовців обчислюються із суми грошового забезпечення, що виплачується їм на день звільнення з військової служби.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позивач був звільнений в запас зі служби в Збройних Силах за віком з призначенням йому пенсії військовослужбовця 11 жовтня 1989 року. Пенсія позивачу була призначена з усіх видів грошового забезпечення, які він отримував під час служби, за винятком премії.

Щомісячні надбавки військовослужбовцям, про врахування яких просив позивач, встановлені Указом Президента України від 14 липня 1999 року № 847 «Про додаткові заходи щодо впорядкування грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України» у розмірі 40%, Указом Президента України від 23 лютого 2002 року № 173 «Про посилення соціального захисту військовослужбовців» у розмірі 100%, Указом Президента України від 5 травня 2003 року № 389 «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Державного комітету у справах охорони державного кордону України та Управління державної охорони України за безперервну службу» у розмірі до 90% не є підвищенням грошового забезпечення, а являються новими видами грошового забезпечення, яких позивач під час його служби в Збройних Силах не отримував, а тому ці надбавки не можуть бути враховані йому при перерахунку пенсії.

Крім цього, зазначеними указами не передбачено проведення перерахунку пенсій військовослужбовцям у зв'язку із запровадженням цих надбавок.

Що стосується 33, 3 % премії, про врахування якої просив позивач, то зазначене преміювання військовослужбовців було запроваджене на підставі Указу Президента України від 4 жовтня 1996 року № 923 «Про грошове забезпечення військовослужбовців» та здійснювалось на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 року № 829 «Про грошове забезпечення військовослужбовців».

Проте, наведеними нормативними актами не визначено, що ці премії віднесені до додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців і що вони підлягають врахуванню при визначенні суми грошового забезпечення, з якої обчислюється пенсія.

Оскільки премія в розмірі 33, 3% не віднесена до додаткових видів грошового забезпечення, тому вона не могла бути врахована позивачу при нарахуванні пенсії.

Таким чином, викладене свідчить про те, що суд першої інстанції правильно встановив, що при звільненні з дійсної військової служби позивачу призначена пенсія у відповідності з вимогами чинного на той період законодавства, а передбачених чинним законодавством підстав для проведення перерахунку призначеної пенсії з урахуванням премії та інших надбавок немає.

З огляду на викладене, судова колегія вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу, а судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307 - 308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 квітня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців після набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: