Кіровський районний суд м.Дніпропетровська
справа № 2-87/2010
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2010 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Судді - Овчаренко Н.Г.

При секретареві - Волошиній Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Третя особа П*ята Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулась в суд з позовною заявою про визнання недійсним заповіту її бабусі ОСОБА_3, складеного 20.06.2003 року і посвідченого нотаріусом П*ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4

В підтвердження своїх позовних вимог, позивачка посилаеться на те, що відповідач по справі, ОСОБА_2, її рідний брат. Спірна квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності, в рівних частках, їх батьку ОСОБА_5 і його матері, а їх бабусї ОСОБА_3.

Через вісім місяців після смерті їх батька ОСОБА_5, його мати, а їх бабуся, ОСОБА_3 04.08.2000 року посвідчила заповіт про спадкування всього свого майна позивачкою ОСОБА_1 і її рідним братом ОСОБА_2, в рівних долях.

Після смерті сина здоров*я ОСОБА_3 різко погіршилось. Вона знаходилась на обліку в поліклінічному відділенні Міської клінічної лікарні №1 в м.Дніпропетровську, як УВВВ з1992 року.

З 2002 року у ОСОБА_3 стали проявлятися симптоми старчої деменції, вона стала плаксивою, забудькуватою, у зв*язку з чим, була направлена до психіатра.

20 червня 2003 року Державним нотаріусом П*ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4, був посвідчений новий заповіт (ВАМ №001178) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Цим заповітом ОСОБА_3, на випадок її смерті, заповідала належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_2

Позивачка в своєму позові посилаеться на те, що її брат, ОСОБА_2, використав практично безпомічний стан бабусі ОСОБА_3, в своїх корисливих цілях, та умовив її скласти новий заповіт, по якому він успадковував її квартиру.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав і заявив, що про посвідчений на його користь заповіт знав задовго до смерті бабусі ОСОБА_3, але нікому про це не казав, бо про це просила його сама ОСОБА_3

Відповідач стверджував, що ОСОБА_3, хоч і була похилого віку, однак обслуговувала себе сама, була у здоровому глузді, орієнтувалась в обстановці і могла керувати своїми діями.

Судом була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза на предмет встановлення в якому психічному стані знаходилась ОСОБА_3 на час складання заповіту 20.06.2003 року,чи могла вона правильно розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Згідно висновку № 17 від 04.12.2006 року відділення судово-психіатричної експертизи КУ «Дніпропетровська обласна клінічна психіатрічна лікарня» встановено, що ОСОБА_3 в період часу 20.06.2003 року проявляла ознаки хронічного стійкого психічного розладу в формі сенільної (старчої) деменції і за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.97-101).

В судовому засідані позивачка та її представник позовні вимоги підтримали.

Відповідач та його представник позов не визнали і заявили клопотання про призначення додаткової судово-психіатричної експертизи і посмертної судової почеркознавчої експертизи (а.с.130-138).

Допитані в суді свідки позивача: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, підтвердили, що у ОСОБА_3 після смерті її сина різко погіршився стан здоров*я. Вона стала плаксива, не пізнавала своїх знайомих, втратила інтерес до життя, не орієнтувалась та не усвідомлювала своїх дій.

Свідки на стороні відповідача: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 стверджували, що ніяких змін в стані здоров*я і поведінці 85-річної ОСОБА_3 не помічали.

Допитана в судовому засіданні дільничий терапевт ОСОБА_14 пояснила, що вона дільничий лікар ОСОБА_15. З 2000 року після смерті сина, ОСОБА_3 стала не дуже адекватна, плаксива, роздратована, багато говорила, стали проявлятися явні церебральні зміни. Вона могла загубитися, казала, що не хоче жити, покінчить з собою. Сусіди говорили, що ОСОБА_3 останнім часом стала якоюсь незвичайною.(а.с.84). Нею був поставлений діагноз церебросклероз, атеросклеротичний кардіосклероз, старча деменція. Направлена на обстеження до психіатра ( данні із амбулаторної карти).

Допитані в судовому засіданні завідуючий відділенням судово-психіатричних експертиз КУ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня» експерт ОСОБА_16 свій висновок про те, що ОСОБА_3 на період 20.06.2003 року при посвідченні спірного заповіту, виявляла ознаки хронічного стійкого психічного розладу в формі сенільної (старчої) деменції, у зв*язку з чим не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, -підтвердив.

На підставі вищезазначенних фактів, 31.05.2010 року в задоволенні клопотання відповідачу ОСОБА_2 і його представнику про призначення додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи і посмертної судової почеркознавчої експертизи померлого спадкодавця ОСОБА_3 -було відмовлено (а.с.191).

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків і судового експерта, а також вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що померлий спадкодавець ОСОБА_3, після смерті 01.12.1999 року свого сина ОСОБА_5, фактично вступила в права спадкування і спадкувала ? частину квартири АДРЕСА_3 і, таким чином, стала єдиним власником вищезазначенної квартири.

04.08.2000 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповідала все своє майно своїм онукам : позивачці ОСОБА_1 і відповідачу ОСОБА_2

Після смерті сина стан здоров*я ОСОБА_3 погіршився. Вона періодично проходила профілактичні огляди, амбулаторне лікування в поліклінічному відділені Дніпропетровської міської клінічної лікарні №1 і курси оздоровлення в Центрі реабілітації Кіровського району міста Дніпропетровська(а.с.84).

Згідно данних її амбулаторної карти вона хворіла церебросклерозом, атеросклеротичним кардіосклерозом, старчою деменцією і в січні 2003 року направлялась на обстеження до психіатра.

Згідно висновку № 17 від 04.12.2006 рока відділення судово-психіатричної експертизи КУ «Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня» встановлено, що ОСОБА_3 в перід часу 20.06.2003 року проявляла ознаки хронічного стійкого психічного розладу в формі сенільної (старчої) деменції і за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.97-101).

За таких обставин, позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, т.я. на підставі ст.55 ЦК України (в редакції 1963 року),правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дійі не могла керувати ними, може бути визнана судом недійсним, так як правочин, вчинений в такому стані, не відповідає дійсному волевиявленню особи на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов*язків.

Данний правочин може бути оскаржено особою, що вчинила його, а в разі її смерті за позовом других осіб, чиї цивільні права та інтереси порушено.

Підстави представника відповідача про те, що дільничим лікарем терапевтом ОСОБА_14 були порушені функціональні обов*язки при обстеженні і лікуванні померлого спадкодавця ОСОБА_3, не відповідає дійсності і не підтверджується матеріалами службового розслідування, проведенного комісією Управління охорони здоров*я Дніпропетровської міської ради.

Комісія зробила висновок, що при лікуванні ОСОБА_3 лікар терапевт ОСОБА_14 не перевищела службових повноважень, діяла в рамках фунціональних обов*язків і діючого законодавства, в тому числі, ЗУ «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року(а.с.147-149).

У суду не було підстав для проведення додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи, т.я. представник відповідача, в порушення підстав ст.150 ЦПК України, не вказав в чому вчинена неповнота або неясність висновку експерта. .Згідно вказаній нормі Закону і п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 30.05.1997 року « Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справах», додаткова експертиза призначається після розгляду судом висновку первісної експертизи, коли встановлено, що ліквідувати неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо. Висновок вважається неповним, якщо експерт дослідив не всі надані йому об*єкти або не дав вичерпних відповідей на всі поставленні йому запитання. Неясним рахується висновок експерта, висновки в якому носять неконкретний характер.

При допиті експерта ОСОБА_16 в судовому засіданні, представником відповідача вказанних фактів встановленно не було і в своєму клопотанні він на такі факти не посилається.

На підставі викладенного та керуючись ст.ст.10-12,27,30,58-62, 209,212-215 ЦПК України, ст.55 ЦК України(в редакції 1963 року), суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа П*ята Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним задовольнити в повному обсязі.

Визнати заповіт, складенний 20.06.2003 року ОСОБА_3, та посвідченний державним нотаріусом П*ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, -недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 58 (п*ятдесят вісім) грн. 50 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошння рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Н.Г.Овчаренко