Справа №2-973/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2010 року м.Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючої судді Маслюк Н.В.

при секретарі Дасюк Н.В.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

Встановив:

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_3, просить стягнути з відповідача 12 500 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди (а.с.3-4).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.05.2006 року ОСОБА_3 пообіцяла продати йому квартиру №40/5 в будинку 72-а по вул. Щорса в м. Чернігові, при цьому вона отримала кошти у сумі 2 500 доларів США, що станом на 12.05.2006 року складало 12 500 грн. В розписці відповідачка зазначила, що отримує вказану суму коштів як завдаток за квартиру, яку зобовязується в подальшому продати ОСОБА_1 Позивач вказує, що до весни 2008 року у звязку з різними причинами відповідач ухилялась від продажу квартири, однак, в подальшому повідомила, що взагалі продавати квартиру не буде та коштів йому не поверне. За таких обставин, вважає, йому завдана матеріальна шкода у розмірі 12 500 грн.

У судовому засіданні позивач збільшив позовні вимоги (а.с.28), просив стягнути з відповідача 20 000 грн. у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди.

Представник позивача у судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю. До викладеного в позові доповнив, що в даному випадку не мав місце завдаток в розумінні ч.1ст.570 ЦК України, оскільки завдаток учиняється на підтвердження зобовязання, зміст якого визначений договором. Однак, сторони лише домовлялись укласти договір, при цьому нотаріально не оформлювали та не посвідчували цивільно-правових угод, що не створює юридичних наслідків. А тому, у відповідності до ч.2 ст. 570 ЦК України, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні проти заявленого позову заперечували, просили в позові відмовити в повному обсязі з підстав викладених у письмових запереченнях, які залучено до матеріалів справи (а.с.12-13). Відповідач доповнила, що саме позивач порушив своє зобовязання, оскільки у встановлений термін місяць, за договірною ціною 8000 доларів США, квартиру у неї не купив, а почав вимагати повернення завдатку в сумі 2 500 доларів США.

Допитані в якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 знайомі позивача та ОСОБА_8 дядько позивача в судовому засіданні пояснили, що у 2006 році ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 завдаток у сумі 2500 доларів США для купівлі в подальшому квартири. На протязі тривалого часу позивач неодноразово звертався до відповідачки з приводу купівлі-продажу квартири, однак ОСОБА_3 відмовлялася продати квартиру, а в подальшому відмовилася повернути кошти. Зазначили, що про вказані обставини їм відомо зі слів позивача.

Свідки ОСОБА_9 чоловік відповідачки та ОСОБА_10 свекруха відповідачки в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_3 мала намір продати квартиру №40/5 в будинку 72-а по вул. Щорса в м. Чернігові. Вони з ОСОБА_1 дійшли згоди щодо ціни продажу квартири 8000 доларів США, позивач надав завдаток в сумі 2500 доларів США. Однак, в подальшому ОСОБА_1 відмовився від купівлі квартири за договірною ціною.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, оглянувши відмовний матеріал № 15663 від 15.09.2009 року, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 12 травня 2006 року між сторонами з метою зобовязання укласти у подальшому договір купівлі-продажу квартири складено розписки, за умовами яких ОСОБА_3 бере завдаток у розмірі 2500 доларів США за квартиру №40/5 в будинку 72-а по вул. Щорса в м. Чернігові та зобовязується в подальшому продати її ОСОБА_1, а відповідно ОСОБА_1 надає завдаток у розмірі 2500 доларів США за квартиру №40/5 в будинку 72-а по вул. Щорса в м. Чернігові та зобовязується в подальшому купити її у ОСОБА_3 (а.с.5, 52). Цю суму вони визначили як завдаток. Проте, у подальшому договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних договором платежів, підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобовязання.

Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Враховуючи, що договору купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, на час складання розписок, відповідачка до того ж, не була власником квартири (а.с.53-54) і, відповідно, не мала права розпорядження цим майном та укладення щодо нього будь-яких угод, в тому числі і отримувати завдаток, а тому сплачені в рахунок виконання договору ОСОБА_1 2500 доларів США є авансом і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Оскільки згідно зі ст. 99 Конституції України і Указу Президента України від 25 серпня 1996 року № 762/96 Про грошову реформу в Україні грошовою одиницею і єдиним законним способом платежу на території України є гривня, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума, еквівалентна за курсом Національного банку України на 12.05.2006 року, що становить 12500 грн.

Відповідно до розяснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди та вимог ст. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Ураховуючи те, що законом не передбачено стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

З урахуванням приписів ст.. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, зокрема: з відповідача слід стягнути на користь позивача 104 грн. 25 коп. судового збору (12500х208,5/25000) та 60 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи (12500х120/25000).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215, 218, 292 ЦПК України, ст..22-23, 570, 571 ЦК України, суд,

В и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 12 500 (дванадцять тисяч пятсот) грн., судовий збір у сумі 104 грн. 25 коп та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в сумі 60 грн, а всього 12 664 (дванадцять тисяч шістсот шістдесят чотири) грн. 25 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд міста Чернігова, шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення, протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів, після подання заяви про апеляційне оскарження рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя Новозаводського

районного суду м.Чернігова Н.В. Маслюк