Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа № 2-2371 /2010 року
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2010 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Мартинова Є.О.,

при секретарі - Макаревич Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

14.05.2010 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з проханням стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 2 500,00 гривень, стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в розмірі 8 000,00 гривень.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16.06.2007 року близько 13.00 годин він рухався на власному моторолері по вул. Радянській у с. Старе, Київської області, в цей час він відчув сильний удар та був збитий автомобілем НОМЕР_1 під керуванням відповідачки. Після удару він злетів з моторолера і впав на асфальтобетонне покриття та втратив свідомість. Через деякий час його привели у свідомість випадкові свідки. Прийшовши до тями він відчув сильний біль у голові та грудях, від чого було важко дихати. Перебуваючи у сильному стресовому стані він не зміг самостійно рухатись та звестися на ноги. В цьому йому допомагали свідки та відповідачка. Після чого відповідачка на власному автомобілі відвезла його до Старівської дільничної лікарні, де при зовнішньому обстеженні у нього виявили забій, садну лівого ліктьового суглобу та лівого колінного суглобу. Після ДТП відповідачка визнала свою вину, але в подальшому ніякої ні матеріальної ні моральної допомоги не надала. Після ДТП значно погіршився стан його здоров»я та виникли ускладнення, тому він приходив лікування у Бориспільській центральній районній лікарні Київської області: у неврологічному відділенні з 06.08.2007 року по 17.08.2007 року з діагнозом больова грижа зліва; у хірургічному відділенні з 05.09.2007 року по 11.09.2007 року з діагнозом пахова грижа зліва; у травматологічному відділенні з 23.10.2007 року по 12.11.2007 року з діагнозом деформуючий артроз тазостегнового суглобу в стадії загострення. Крім цього він неодноразово перебував на лікуванні у Київській обласній клінічній лікарні з діагнозами: вертеброгенний шийко-грудний радикулоневрит із стійким помірним больовим синдромом, статико-динамічними порушеннями, гіпертонічною хворобою 2 ступеню. Згідно заключення судово-медичного дослідження № 29/Е від 20.02.2009 року, проведеного Київським обласним бюро судово-медичної експертизи, отримані ним тілесні ушкодження в результаті ДТП, яке мало місце 16.06.2007 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. Загалом ним на лікування отриманих ним тілесних ушкоджень в результаті ДТП було витрачено близько 2 000 гривень та на поїздки до лікувальних установ та закладів близько 500 гривень. Крім того внаслідок неправомірних дій відповідачки йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 8 000 гривень. Моральна шкода нанесена йому полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв»язку з ушкодженням здоров»я внаслідок ДТП; отримані ним тілесні ушкодження, значно погіршили стан його здоров»я, змусили його людину похилого віку довго і часто їздити на лікування і консультації до лікарів, то в зв»язку з цим нести додаткові матеріальні витрати, але кожна така поїздка завдала йому фізичних страждань, що в свою чергу викликало моральні страждання; йому прийшлося немало нервувати через те, що він

не мав і не має достатньо грошей, необхідних для лікування процесу, тому йому доводилось позичати гроші у знайомих та близьких, а при цьому особа, винна у заподіянні йому матеріальних збитків не вжила жодних заходів до того, щоб у добровільному порядку відшкодувати ці збитки хоча б частково; фізична біль від отриманих тілесних ушкоджень турбує його і по теперішній час, він втратив здоровий сон, постійно знервований та напружений.

08.11.2010 року позивачем було подано уточнену позовну заяву з проханням стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 4 277 гривень; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 18 000 гривень. Обгрунтувавши тим, що в зв»язку з травмами отриманими під час ДТП, його було госпіталізовано до Київської обласної лікарні, він декілька разів проходив курс лікування. Так згідно з витягом з історії хвороби він проходив курс лікування з 05.08. по 17.08.2009 року, з 07.09. по 18.09.2009 року, з 25.08. по 08.09.2010 року. Зазначене лікування йому коштувало 1 777 гривень. На даний час лікування не закінчено, в нього фактично не працює права рука, він відчуває постійні сильні болі в області грудної клітини. В зв»язку з постійними болями та фактично не можливістю використовувати праву руку він вважає за необхідне збільшити розмір компенсації завданої моральної шкоди на 10 000 гривень. Таким чином на сьогоднішній день матеріальні збитки становлять 4 277 гривень та моральні збитки 18 000 гривень.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 в повному обсязі підтримав уточнені позовні вимоги та обґрунтування зазначені у позовній заяві та просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, вважає, що зазначені у позовній заяві завдані тілесні ушкодження вона не завдала, оскільки після ДТП позивач сам пересувався, медичної допомоги не потребував, ніяких вимог до неї не пред»являв.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3, показав, що йому повідомили про те, що збили його батька, коли він під»їхав до лікарні, то лікар повідомив, що ніяких таких пошкоджень не має. Відповідач обіцяла, що всі матеріальні збитки вона візьме на себе, пропонувала купити мопед. Батько жалівся, що в нього болить нога та рука.

Свідок ОСОБА_4 показав, що позивач батько його куми. Коли він під»їхав то побачив, що стоїть машина біля якої стояла якась жінка та ОСОБА_5, який сам стояти не міг. Він запропонував його відвезти в лікарню, але жінка сказала, що сама його завезе. Пошкоджень він не бачив.

Свідок ОСОБА_6 показав, що він почув шум та побачив як позивач лежав на асфальті, він побачив, що у позивача були розбиті руки, коліна.

Свідок ОСОБА_7 показв, що йому стало відомо про те, що його сусіда збила машина, він бачив як сусід ходив з паличкою, коліно було побите і рука, задня частина у нього була синя.

Свідок ОСОБА_8 показав, що позивач його сусід, ходить з паличкою. Він запитав у нього, що трапилось, на що він пояснив, що його збила машина та показав, що у нього ліва сторона в синцях, збиті коліна, в зв»язку з чим він їздив лікуватися.

Свідок ОСОБА_9 показав, що позивача він знає, відповідача бачить в друге. 16.06. відповідач привозила позивача в лікарню. Він проводив огляд позивача, які саме були ушкодження він не пам»ятає. Після травми позивач не потребував лікування, скарг у нього не було, а тому на його думку не могло потянути загострення. Позивач інвалід 2-ї групи до ДТП був, захворювання, які у позивача загострились не пов»язані з ДТП.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали даної цивільної справи та надані позивачем документи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 16.06.2007 року о 13.00 годин на вул. Радянській в с. Старе Бориспільського району Київської області відповідач, яка рухалась на транспортному засобі «ДЕУ Нексія» д.н.з. НОМЕР_2, здійснила наїзд на транспортний засіб позивача, внаслідок чого йому було завдано тілесні ушкодження.

Згідно довідки № 16 від 28 липня 2007 року Бориспільської ЦРЛ Київської області Старівської дільничної лікарні ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, 16.06.2007 року звертався за медичною допомогою, в зв»язку з ДТП, діагноз : забій садини лівого ліктьового суглобу, лівого колінного суглобу.

Згідно довідки від 02.02.2009 року Бориспільської ЦРЛ Київської області Старівської дільничної лікарні ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, 16.06.2007 року в Старівську дільничну лікарню за медичною допомогою звертався, діагноз: забій, подряпини лівого ліктьового суглобу і лівого колінного суглобу. За станом здоров»я на 16.06.2007 року в стаціонарному лікуванні не потребував. Від консультації лікаря травматолога Бориспільської ЦРЛ відмовився.

Відповідно до постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва, ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-2 КУпАП, тобто 16.06.2007 року о 13.00 годин вона будучи учасником ДТП у с. Старе, на перехресті вулиць Радянська-Герасименка, не виконала вимогу п.п. 2.10 «а» та «Б», не дочекавшись працівників ДАІ, залишила місце ДТП. Провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП закрито в зв»язку зі збігом 2-х місячного терміну притягнення до адміністративної відповідальності. (а.с. 3)

Відповідно до вимог частини 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторонам по справі були розяснені їх процесуальні права та обовязки а також наслідки вчинення чи не вчинення процесуальних дій, в тому числі щодо обовязку сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до вимог ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

В звязку з вище викладеним відповідач ОСОБА_2 зобовязана відшкодувати позивачу понесені ним матеріальні затрати понесені на придбання ліків та на лікування в розмірі 4 277 гривень.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд вважає, що дані вимоги підлягають частковому задоволенню.

Так, згідно зі ст. 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав, при цьому моральна шкода

полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазначала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, члена її сімї чи близьких родичі; у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 4 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що у відповідності до ст. 119 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування зазначеної шкоди, суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивачем не надано будь-яких доказів та не зазначено джерел їх здобуття, на підтвердження тієї обставини, що існують інші, передбачені ст. 23 ЦК України підстави для відшкодування моральної шкоди.

Таким чином позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 500 гривень.

Даючи оцінку встановленим обставинам справи та аналізуючи доводи сторін на обґрунтування своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь матеріальної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі, а в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 500 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 60, 61, 88, 174, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 4 277 гривень ( чотири тисячі двісті сімдесят сім гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 500 гривень ( п»ятсот гривень).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення або з дня отримання копії рішення.

Суддя Мартинов Є.О.