Ленінський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 2-442/2010р.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2010 р. Ленінський районний суд міста Запорожжя у складі : головуючого судді Дюженко Л.А.

при секретарі Волошиної М.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним

ВСТАНОВИВ:

В позові зазначено, що в 2006 році до позивача звернувся ОСОБА_3 з проханням прийняти грошові кошти в розмірі 30000 доларів США до оборотних коштів ТОВ «Велес». При цьому ніяких договорів та боргових розписок складено не було. Позивач та його дружина ОСОБА_4 є засновниками даного товариства. На протязі двох років ОСОБА_3 дане товариство сплачувало кожного місяця дівіденти , але в 2008 році діяльність підприємства була припинена і було припинено виплата дівідентів відповідачу, тому він почав вимагати від позивача сплати усієї суми вкладених коштів. Хоча половина цієї суми була йому сплачена у вигляді дівідентів за два роки.

На протязі 2008 року відповідач постійно погрожував фізичною розправою всій родині позивача і тому він під диктовку відповідача написав розписку, датою за 2006 рік, на суму 57 000 доларів США, але при цьому коштів не отримав. Відповідач пояснив позивачеві, що розписку йому потрібна, щоб він був впевнений в тому, що після ліквідації підприємства йому буде сплачена залишкова сума боргу.

Позивач вважає, що розписка була ним написана фактично 2008 року, під психологічним тиском, без передачі грошей, а договір позики є укладеним з моменту передання грошей, крім того вищевказаний правочин не було оформлено відповідно до вимог діючого законодавства - ст. ст.. 203, 1047 ЦК України, тому позивач просить суд визнати недійсним правочин між ним та відповідачем, підтверджений розпискою від 01.12.2006 р.

Відповідач проти позову заперечує, пояснив, що дійсно 01.12.2006 року він після продажу яхти передав позивачеві в борг на придбання олійниці 57 000 доларів США, про що позивач ОСОБА_2 написав розписку. Все це відбувалося в присутності свідків. Але ОСОБА_2 олійницю не придбав, куди використав гроші невідомо, борг не повернув і не бажає повертати.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, оцінивши докази по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. З, 4, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній воли, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 215 ЦК України -підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5-6 статті 203 цього кодексу.

Як встановлено судом, 01.12.2006 року був укладений договір позики, що підтверджується розпискою від 01.12.2006 року яку власноручно без примусу написав позивач, за якою позивач отримав від відповідача в борг 57 000 доларів США, та зобов'язався повернути їх до 31.12.2008 року. Ця розписка складалась в присутності свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, які підтвердили як факт складання цієї розписки 01.12.2006 року так і факт передачі грошей. Тобто волевиявлення учасників правочину були вільним і відповідали їх внутрішній воли.

Заперечення факту складання розписки в 2006 році свідками позивача ОСОБА_4, ОСОБА_7 та їх адвокат ОСОБА_1С, суд не може прийняти до уваги, оскільки ОСОБА_4, ОСОБА_7 і ОСОБА_1С є родичами позивача, тобто особами які зацікавлені в вирішенні цієї справи, і крім того факт

укладення розписки від 01.12.2006 року підтверджується як, самою розпискою, так і свідченням

незацікавлених свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6

Договір позики був укладений у письмовій формі, і на підтвердження укладення договору

позики, відповідно до ст. 1047 ЦК України, представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Позивач не надав також суду доказів психологічного тиску на нього при складанні цієї розписки в 2006 році, оскільки на той час, сторони були у дружних відносинах, що підтвердили всі сторони по справі.

Твердження позивача та зацікавлених свідків про те, що розписка була складена в 2008 році, не

відповідає дійсності, оскільки як підтвердили відповідач і свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

розписка складалась в день передачі грошей, при цьому позивач склав розписку, яку він залишив у

себе, потім поїхали за грошима і тільки після отримання грошей, він передав відповідачу розписку.

Крім того, сам позивач не заперечував, що гроші він отримав в 2006 році.

Той факт, що на день складання розписки, позивач знаходився в лікарні, і за його поясненням не

міг бути присутнім при складанні розписки, суд не може прийняти до уваги, оскільки на той час

відповідач вже закінчував лікування (був виписаний 05.12.2006 р.) і міг вільно пересуватися і вчиняти

певні дії, і за поясненням свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був присутнім при складанні розписки.

З урахуванням всіх доказів по справі суд вважає, що відповідно до ст 1051 ЦК України позивач

не довів, що договір займу був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості

представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини, тому в позові

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним слід

відмовити за недоведеністю.

На підставі викладеного ст. ст. 10,60,212,213, 218 ЦПК України і ст. ст.203, 215, 230,

231,234,235, 1047,1051 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину

недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі заяви про

апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий