Справа № 2-25/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2010 року Буринський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Куцан В.М.

при секретарі Кошелєвій Н.В.

з участю :позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому ез довому засіданні в залі суду м. Буринь справу за позовом ОСОБА_1 до Буринської районної державної адміністрації та Миколаївської сільської ради, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права власності на земельну частку (пай),

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до Буринської районної державної адміністрації та Миколаївської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай). Свої вимоги мотивує тим, що його матір ОСОБА_1 була членом колгоспу «Іскра» і вийшла на пенсію, як колгоспний пенсіонер. До 1991 року проживала на території Миколаївської сільської ради, а потім за станом здоров'я була вимушена переїхати мешкати до своєї дочки в Луганську область де і померла 02.03.1997 року, але при цьому членство в колгоспі вона не припиняла. В 1995 році в колгоспі було проведено паювання земель, про шо було видано державний акт на право колективної власності на землю, але її прізвище з невідомих причин не було включено до списку осіб, який додавався до цього державного акту, а тому вважає, що цим було порушено її право на земельного частку (пай), а також його право, як спадкоємця, який прийняв спадщину. Просив визнати за ним право власності на земельну частку (пай) із земель Миколаївської сільської ради.

В судовому засіданні позивач зазначені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в заяві, доповнивши, що він, згідно до діючого на той час законодавства, після смерті матері прийняв спадщину, але в повній мірі свої права оформити не може, бо вона не отримала сертифікату на земельну частку пай.

Представники відповідачів позов визнали, пояснивши, що дійсно мати позивача мала право на земельну частку (пай), але помилково була не включена до списку осіб, який додавався до державного акту на право колективної власності на землю.

Треті особи про розгляд справи повідомлені належним чином, в судове засідання не явились по невідомій причині, клопотання про відкладення розгляду справи не надали. Суд визнав можливим розгляд справи провести без їх участі.

Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що мати позивача ОСОБА_1 на протязі 1930-1968 років працювала в колгоспі Іскра с. Миколаївка, Туринського району, Сумської області і, являючись членом цього господарства, 01.01.1968 року вийшла на пенсію за віком, але з членів колгоспу не виходила і виключена з них не була, що вбачається з пояснень сторін, копії пенсійної справи №12589.

Як вбачається з довідки Миколаївської сільської ради рішенням загальних зборів членів колгоспу колгосп «Іскра» був реорганізований в колгосп «Дружба», який в подальшому, 10.12.1992 року, рішенням зборів уповноважених, був реорганізований в селянську спілку «Дружба».

Відповідно до рішення Миколаївської сільської ради Туринського району Сумської області від 04.07.1995 року СС «Дружба» було передано у колективну власність 1983,1 гектарів землі, про що видано Державний акт на право колективної власності на землю, яка в подальшому була розпайована між йог о членами.

Фактично, паювання сільськогосподарських земель в Україні розпочалося після прийняття Указу' Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва .№666 94 від 10.11.1994 року та Указу від 08.08.1995 року Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям №720 95.

Зокрема, згідно п.2 Указу Президента України Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства...

Як вбачається з п.24 ППВС України „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16.04.2004 р. №7, невнесення до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. А при не можливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Аналізуючи покази сторін, надані докази, та враховуючи, що мати позивача з членів колгоспу «Іскра» не вибувала, а СС «Дружба» є правонаступником колгоспу «Дружба», який в свою чергу є правонаступником колгоспу «Іскра», суд вважає, що вона мала право на земельну частку (пай), будучи помилково не включеною до списку громадян, який додавався до акту на право колективної власності на землю.

з

Після смерті 02.03.1997 року ОСОБА_1 відкрилася спадщина, яку прийняв відповідно до п.1 ч.І ст.549 ЦК Української РСР(1963 р.) позивач, являючись спадкоємцем за законом, що видно з пояснень позивача, свідоцтва про народження, довідок Герасимівської сільської ради, свідоцтва про смерть, заяв третіх осіб.

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.І ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 392 указаного Кодексу встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Таким чином, здійснивши системний аналіз норм, що застосовуються до вказаних вище правовідносин та враховуючи, що мати позивача являлася членом реформованого сільськогосподарського підприємства, якому було видано Державний акт на право колективної власності на землю і не була своєчасно включена до списку його членів, що додався до нього, хоча мала на це право, у звязку з чим не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), а позивач не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, у звязку з відсутністю вказаного сертифікату на земельну частку (пай), суд вважає позов доведеним.

Керуючись ст. ст.5,6,10.15, 130,174, 212 ЦПК. ст. стЛ2, 81, 158 Земельного Кодексу України, Указами Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва №66/94 від 10.1 і. 1994 року, Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям .№720/95, ст.549 ЦК Української PCP суд -

виріши в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) в розмірі 4,28 га в умовних кадастрових гектарах із земель запасу Миколаївської сільської ради Буринського району Сумської області - спадщину ОСОБА_7, яка померла 02 березня 1997 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Буринський районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після ішбго протягом 20-ти днів апеляційної скарги або в порядку 4.4 ст.295 ЦПК України.

Головуючий: