АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 4472 Головуючий суддя І інстанції Гайдук
Провадження № Суддя доповідач Бобровський В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2010р. судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Бобровського В.В.

суддів - Кокоші В.В. Пономаренко Ю.А.

при секретарі-Андрійко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2010 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи : КП «Харківське міське БТІ», Десята Харківська Державна нотаріальна контора - про визнання недійсним договору довічного утримання , -

встановила:

29 вересня 2006 року ОСОБА_3 уклала договір довічного утримання з ОСОБА_1, що був посвідчений державним нотаріусом 10-ої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 та згідно до умов цього договору передала у власність квартиру № АДРЕСА_1 Я.В., яка прийняла зобов'язання довічно, повністю утримувати ОСОБА_3. надаючи їй необхідне харчування, одяг, ліки, забезпечувати за нею належний догляд та необхідну допомогу.

У лютому 2007 року ОСОБА_3 звернулась до суду до ОСОБА_1 з позовом про розірвання договору посилаючись на те, що відповідач не виконує прийнятих зобовязань, а 14 жовтня 2007 року за час знаходження справи у провадженні суду померла.

У квітні 2008 року ОСОБА_2, син померлої, спадкоємець першої черги звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання цього договору недійсним посилаючись на те, що при його укладенні у відповідача не було намірів на реальне виконання обовязків по утриманню ОСОБА_3

У лютому 2010 року він уточнив вимоги, зазначивши у якості третьої особи ОСОБА_5, просив визнати договір недійсним та скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_6 на квартиру.

Рішенням суду від 18 березня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, у позові за його безпідставністю та недоведеністю вимог ОСОБА_2 відмовити посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги

ОСОБА_1, заперечення проти них, колегія вирішила скаргу задовольнити,

рішення суду скасувати та в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити з наступних підстав :

Згідно до вимог ч. ч. 1,3 ст. 60 ЦГІК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін виник спір.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 29 вересня 2(Ю6 року уклала з ОСОБА_2 1 .10. договір довічного утримання. Згідно до умов якого прийняла на себе зобов'язання повністю, довічно утримувати бабусю, в розмірах мінімальної заробітної плати, забезпечувати її харчуванням, одягом та необхідною допомогою, а ОСОБА_3 передала ОСОБА_1 у власність квартиру № 163 по вул. Асхарова. 13 у м. Харкові.

У лютому 2007 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору посилаючись на ухилення відповідача від виконання прийнятих зобовязань, але 14 жовтня 2007 року померла.

Задовольняючи заявлений у квітні 2008 року позов спадкоємця ОСОБА_3

Немчеико В.1.. про недійсність договору на підставах ч. З ст. 203 ЦК України суд дійшов висновку про те. що на час укладення правочину ОСОБА_1 не мала намірів на його реальне виконання та настання відповідних правових наслідків, оскільки визначив що вона з часу укладення правочину не здійснювала жодних зобов'язань спрямованих на утримання ОСОБА_3, яка була вимушена самостійно утримувати себе та звертатися до суду з позовом про розірвання договору.

Проте з таким висновком погодитись не можна.

За правилом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом.

Підставою недійсності правочину згідно до ч. 1 ст. 215 цього Кодексу є недодержання в момент вчинення правочину вимог, які передбачені ч. 5 ст. 203 І (,К України про спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Із матеріалів справи, пояснень сторін, показання свідків вбачається, що після укладення у вересні 2006 року договору довічного утримання ОСОБА_1 вселилась в квартиру ОСОБА_3 у листопаді за жовтень сплатила комунальні платежі, поховала її за власні кошти.

Вирішуючи справу суд на вказані обставини не звернув уваги та не врахував те, що згідно до п. 6 договору, положень и. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України в разі невиконання або не належного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини, договір довічного утримання ( догляду може бути за рішенням суду розірваний.

Будь-яких доказів, які б достовірно свідчили про відсутність у ОСОБА_1 намірів при укладенні договору довічного утримання (догляду) на реальне виконання його умов та настання правових наслідки у справі не має.

За таких обставин, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд зважав встановленими, колегія

вирішила апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення районного суду скасувати, у позові ОСОБА_2 відмовити за його недоведеністю.

З огляду на викладене, керуючись ст. от. 303. 304, 309; 313; 314 Ц1ІК України, колегія,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суд) м. Харкова від 18 березня 2010 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору довічного утримання від 29 вересня 2006 року - відмовити .

Рішення набирає законної сили після проголошення, але протягом двох місяців може бути оскаржене до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді