Справа № 2-3846/10

01 березня 2010 року
Рівненський міський суд
в особі головуючого судді Головчака М.М.,
при секретарі Редько К.О.,
з участю представника заявника ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне заяву ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову,
В січні 2010 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись в Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном. Одночасно подали заяву про забезпечення позову.
Ухвалою Рівненського міського суду від 01.02.2010 року з метою забезпечення позову було заборонено ОСОБА_2 , ОСОБА_5 вчиняти будь-які дії щодо використання, переобладнання, реконструкції майна, яке знаходиться в приміщенні магазину та кафе-бару торгового комплексу по АДРЕСА_1 ,а також здійснювати торгівлю, передавати в оренду, відчуджувати дані приміщення та майно, яке знаходиться в них.
Відповідач ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про скасування заходів забезпечення позову. Згідно заяви вказує, що йому відповідно до свідоцтва від 28.07.2003 року на праві власності належить торговий комплекс по АДРЕСА_1 . Дане право власності оспорювалося ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Рішенням Рівненського міського суду від 06.10.2006 року вказаний вище дублікат свідоцтва про право власності та розпорядження міського голови визнано недійсним, визнано право власності ОСОБА_4 на приміщення магазину торгового комплексу по АДРЕСА_1 , визнано право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/2 частині кожному на приміщення кафе-бару, торгового комплексу по АДРЕСА_1 . Ухвалою ВСУ від 28.11.2007 року рішення Рівненського міського суду від 06.10.2006 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 19.12.2006 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Рівненського міського суду від 09.06.2009 року визнано недійсним договір про розподіл спільного майна від 04.11.2005 року, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Отже ОСОБА_2 є власником торгового комплексу по АДРЕСА_1 . Окрім того, забороняючи ОСОБА_2 та ОСОБА_5 вчиняти будь-які дії щодо володіння, переобладнання чи реконструкції майна приміщення магазину та кафе-бару торгового комплексу, а також передачу в оренду, відчуження приміщень та майна суд фактично ухвалив рішення без розгляду справи по суті. Згідно п.4 постанови пленуму ВСУ від 22.12.2006 року №9, вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Адже заборона володіти приміщенням магазину та кафе-бару унеможливлює використання ОСОБА_2 вказаного майна за цільовим призначенням при здійсненні підприємницької діяльності. Також оскільки спірні приміщення використовуються ним як кафе-бар та магазин, то заборона відчужувати майно, що в них знаходиться, паралізує торгову діяльність відповідача у вказаному кафе-барі та магазині, Покликаючись на викладені обставини, просить скасувати ухвалу про забезпечення позову від 01.02.2010 року.
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 заяву про скасування заходів забезпечення позову підтримала.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечили проти скасування заходів забезпечення позову.
Розглянувши заяву про скасування заходів забезпечення позову, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку,що заява підлягає до задоволення.
Так, ухвалою Рівненського міського суду від 01.02.2010 року заборонено ОСОБА_2 , ОСОБА_5 вчиняти будь-які дії щодо використання,
переобладнання, реконструкції майна, яке знаходиться в приміщенні магазину та кафе-бару торгового комплексу по АДРЕСА_1 , а також здійснювати торгівлю, передавати в оренду, відчужувати дані приміщення та майно, яке знаходиться в них.
Як вбачається із п.4 постанови пленуму ВСУ від 22.12.2006 N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку застосуванням відповідних заходів.
Як вбачається із свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності від 05.05.1998 року, виданого виконавчим комітетом Рівненської міської ради, ОСОБА_2 є суб`єктом підприємницької діяльності.
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.12.2005 року, виданого на підставі розпорядження міського голови 24.07.2003 року за р.№2082-р, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 1/2 торгового комплексу по АДРЕСА_1 .
Рішенням Рівненського міського суду від 09.06.2009 року у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання дійсним договору про розподіл спільного майна, визнання недійсним свідоцтва про право власності на торговий комплекс по АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_2 та припинення права власності ОСОБА_2 на нього, визнання за ОСОБА_4 права власності на приміщення магазину-торгового комплексу по АДРЕСА_1 , яке в технічному паспорті значиться під літерами 1- площа 60,7 кв.м., 2- площа 5,0 кв.м., 3- площа 10,4 кв.м., ганки-0,8 кв.м. та 0,5 кв.м., визнання права власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/2 частці вищевказаного приміщення, відмовлено.
Ухвалою колегії суддів судових палати в цивільних справах апеляційного суду рівненської області від 02.10.2009 року рішення Рівненського міського суду від В9.06.2009 року залишено без змін.
Згідно ст. 319 ЦПК України, рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.
З`ясувавши обсяг позовних вимог та їх відповідність виду забезпечення позову, суд вбачає, що в даному випадку вжиті заходи забезпечення позову перешкоджають господарській діяльності суб`єкту підприємницької діяльності ОСОБА_2 , а тому вважає за необхідне заходи забезпечення позову скасувати.
Керуючись ст. 154 ЦПК України, суд -
Заяву ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.
Скасувати ухвалу Рівненського міського суду від 01.02.2010 року про забезпечення позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Для виконання ухвалу надати у Першу Рівненську державну нотаріальну контору, КП "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації", відділ Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 10-ти днів апеляційної скарги.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.
Суддя Рівненського міського суду М.М.Головчак