Справа №2-406/10 15.09.2010 15.09.2010 15.09.2010
Провадження №22ц-7373/10
Справа № 22ц- 7373/10 Головуюча суду 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія 37 Суддя - доповідач апеляційного суду - ОСОБА_2
Рішення

Іменем України

15 вересня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів Кутової Т.З., Шолох З.Л.,

при секретарі судового засідання Дудник Ю.П.,

за участю:

-позивача ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4,

-відповідача ОСОБА_5 та його представника -ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2010 року у справі за

позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Першої Миколаївської державної нотаріальної контори, Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори, третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину,

встановила:

В травні 2009 року ОСОБА_8, діючи в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, Першої та Третьої Миколаївських державних нотаріальних контор про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину.

На час розгляду справи ОСОБА_3 досяг повноліття й прийняв участь в якості позивача, позовні вимоги підтримав.

В обгрунтування позову зазначив, що після смерті в 2003 році його батька ОСОБА_9, спадщину щодо спірної квартири АДРЕСА_1, прийняв він та його бабка ОСОБА_10 (мати померлого).

Після цього їх частки в спірній квартирі становили: його - ?, а частка ОСОБА_10 - ?.

Належну їй частку ОСОБА_10 заповіла свої донці ОСОБА_11, склавши 18 лютого 2003 року заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7

6 квітня 2006 року бабка померла, а 15 грудня 2006 року померла ОСОБА_11, яка прийняла спадщину після смерті своєї матері, але не оформилась у спадкових правах.

Спадщину після смерті ОСОБА_11 прийняв її син відповідач по справі, який 9 грудня 2008 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частки спірної квартири.

Позивач вважав, що ОСОБА_10 заповіт склала проти своєї волі, під психологічним тиском своєї доньки ОСОБА_11, чим позбавила його права на спадкування за правом представлення.

Посилаючись на викладене, позивач просив поновити строк позовної давності для звернення до суду, визнати недійсним вказаний заповіт та свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частки спірної квартири, видане ОСОБА_5 в порядку спадкування після смерті його матері.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_5 посилався на відсутність будь-яких правових підстав для визнання заповіту недійсним.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2010 року позов задоволено. Поновлено позивачу строк звернення до суду за захистом цивільного права. Визнано недійсним заповіт, складений 18 лютого 2003 року ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11, а також свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_5 на ? частки спірної квартири.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на незаконність та необгрунтованість судового рішення, просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, районний суд виходив з того, що ОСОБА_10, яка рідною бабкою позивача, склала заповіт на користь своєї доньки ОСОБА_11 під її психологічним тиском, чим позбавила позивача його права на спадкування за законом.

Між тим, такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частини 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 та її сину ОСОБА_9, який помер 13 лютого 2003 року, з 1993 року, в порядку приватизації, належала в рівних частинах двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

ОСОБА_10 та позивач, який є сином ОСОБА_9, будучи єдиними спадкоємцями першої черги за законом, прийняли спадщину після смерті ОСОБА_9 та оформилися в спадкових правах і стали співвласниками спірної квартири, де частка ОСОБА_10 становила -3/4, а частка позивача -1/4.

ОСОБА_10 після смерті сина в квартирі залишилася проживати одна.

Належну їй частку квартири вона заповіла свої донці ОСОБА_11, склавши 18 лютого 2003 року заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7

6 квітня 2006 року ОСОБА_10 померла, а 15 грудня 2006 року померла ОСОБА_11, яка прийняла спадщину після смерті своєї матері, але не оформилась у спадкових правах.

Спадщину після смерті ОСОБА_11 прийняв її син ОСОБА_5, який 9 грудня 2008 року в Третій Миколаївській державній нотаріальній конторі отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, зокрема й на ? частки спірної квартири.

Позивач, після смерті ОСОБА_10, не звертався (як і його законний представникмати) до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

В спірній квартирі позивач зареєстрований лише з 6 червня 2008 року, тобто через два роки після смерті ОСОБА_10 (а.с. 11).

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на постанову дільничного інспектора Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 26 листопада 2003 року (а.с.4) про відмову в порушенні кримінальної справи за відсутністю складу злочину.

Він вказував, що зі змісту вказаної постанови йому стало відомо, що бабка в листопаді 2003 році зверталася до міліції з заявою про те, що склала заповіт на користь доньки під її психологічним тиском.

Районний суд, задовольняючи позов, вважав вказану постанову беззаперечним доказом того, що при складанні заповіту волевиявлення ОСОБА_10 не було вільним, хоча таких висновків ця постанова не містить.

Крім того, в порушення вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України, безпідставно не взяв до уваги інші докази по справі.

Зокрема те, що заповідачка мала вищу освіту, була соціально адаптованою особою, про що свідчить її переписка з органами влади та управляння охорони здоровя протягом 2003-2004 років, й свого волевиявлення протягом трьох років з дня складання заповіту до дня смерті не змінила (а.с.113-116).

Крім того, із копії спадкової справи після смерті ОСОБА_10 вбачається, що окрім заповіту на квартиру, спадкодавиця на доньку залишила й заповідальні розпорядження на випадок своєї смерті на вклади на її відкритих рахунках у відділенні Ощадного Банку України, а саме: 16 листопада 1988 року, 7 січня 1989 року, 27 квітня 1991 року, 6 та 7 травня 2003 року.

Зазначене свідчить про те, що волевиявлення заповідачки було вільним.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення районного суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2010 року скасувати та ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Першої Миколаївської державної нотаріальної контори, Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за законом.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: