Кіровський районний суд м.Дніпропетровська
Справа №2-893/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2010 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Бабка Г.Г.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_1

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Вільєвича до Комунального закладу освіти «Обласна спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №2 з поглибленим професійно-трудовим навчанням», третя особа директор Комунального закладу освіти «Обласна спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №2 з поглибленим професійно-трудовим навчанням» ОСОБА_4, про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, внесення записів в трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову, в ході судового розгляду уточнивши підстави та позовні вимоги, остаточно зазначив, що працював в Комунальному закладу освіти «Обласна спеціальна загальноосвітня школа-інтернат № 2 з поглибленим професійно-трудовим навчанням» на посаді вчителя трудового навчання 2 категорії з 16.09.2002 року. 05.08.2009 року директор відповідача - ОСОБА_4, викликала його на роботу, так як він знаходився в продовженій черговій відпустці і звільнила за прогули за п.4 ст.40 КЗпПУ. Тобто з 05.08.2009 року він був звільнений з роботи за усним розпорядженням директора ОСОБА_4 Трудову книжку та наказ про звільнення йому не було вручено в день звільнення, навіть на його вимогу. Вважає, що звільнення є неправомірним, тому що відповідач при звільнені допустив ряд грубих порушень вимог чинного трудового законодавства України.

Так, його звільнено в період перебування у продовженій черговій відпустці, що є порушенням вимог ст.40 КЗпПУ, яка забороняє звільнення робітника з ініціативи роботодавця в період його перебування в черговій відпустці. Відповідач відпустив його у чергову відпустку фактично з 08.06.2009 року. Таким чином, він перебував з дозволу відповідача фактично у черговій відпустці з 08.06.2009 року по 17.08.2009 року. І саме в цей період, період перебування в черговій відпустці, тобто 05.08.2009 року його було звільнено. В порушення вимог ст.10 Закону України «Про відпустки» його не було письмово повідомлено про час відпустки, а було дозволено відповідачем піти у відпустку не згідно його заяви, а фактично з 08.06.2009 року після того, як він з учнями виконав всю невідкладну, на думку відповідача, надану ним роботу.

Крім того, відповідно до п.1 ч.2 ст.80 КЗпПУ щорічна відпустка повинна бути продовжена в разі: тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленої законом порядку в період чергової відпустки. В період чергової відпустки він хворів, з 15.06.2009 року по 24.06.2009 року, про що свідчить лікарняний листок, виданий медичною установи за місцем проживання, а також довідка медичної установи про підтвердження видачі лікарняного листка. Про даний лікарняний листок він повідомив відповідача директора ОСОБА_4 та віддав цей лікарняний листок їй, дотримуючись п.18 Наказу №2 від 01.09.2008 року по школі-інтернату №2, в присутності свідка. На що ОСОБА_4 повідомила, що йому продовжено відпустку на 10 днів, тобто відповідно кількості днів лікарняного листка. Таким чином, він фактично перебував у черговій відпустці з 08.06.2009 року по 17.08.2009 року (з 08.06.2009 року плюс 58 днів відпустки плюс 10 днів лікарняного), коли відповідач його звільнив за прогули, а саме: 05.08.2009 року.

За ст.149 КЗпПУ до застосування дисциплінарного стягнення, яким є звільнення, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Проте ця норма закону відповідачем також виконана не була.

Крім того, в наказі №77 від 05.08.2009 року про звільнення не зазначено дати кількості днів мого прогулу, а тільки вказано, що звільнено за прогули без поважних причин. Таким чином, відповідач допустив звільнення не в останній день його роботи, або відпустки, а в день коли він забажав його звільнити, що також є порушенням норм трудового законодавства.

В порушення ст.47 КЗпПУ відповідач при звільнені, тобто 05 серпня 2009 року, не видав йому трудову книжку, посилаючись на те, що вишле її поштою, та не видав йому наказ про звільнення, про що свідчить його запис в журналі при отриманні трудової книжки. Трудову книжку йому видано тільки 06.08.2009 року, тобто на другий день після звільнення з роботи, після його скарг, що також є порушенням вимог ст.47 КЗпПУ, про що свідчить його запис в журналі видачі трудових книжок, при отриманні трудової книжки.

А наказ про звільнення йому надано було тільки 14.09.2009 року, тобто більше місяця після звіль-нення та після його скарг про незаконні дії відповідача.

Крім того, відповідач звільнив його 05.08.2009 року в порушення рішення профспілки відповідача, про що свідчить протокол №21 засідання ПК від 31.07.2009 року. Тобто профспілка не надала згоду на його звільнення, хоча засідання й відбулося без його відома і без його присутності, а перенесла засідання профспілки з цього питання на розгляд на 28.08.2009 року.

Таким чином, вважає, що відповідач звільнив його безпідставно з грубим порушенням вимого чинного трудового законодавства України, допустивши звільнення під час чергової відпустки всупереч вимог ст.40 ч.3 КЗпПУ, і в такому разі наказ №77 від 05.08.2009 троку повинен бути скасований, як незаконний, а його повинно бути поновлено на попередній роботі і на тій же посаді з дня незаконного звільнення, тобто з 05.08.2009 року.

Окрім цього, директор відповідача ОСОБА_4 ще за два місяці до його звільнення, видала незаконний наказ №55 від 05.05.2009 року про грубе порушення ним трудової дисципліни, яким його було обявлено сувору догану. Вважає даний наказ також неправомірним, тому що ним допущені грубі порушення вимог трудового законодавства України.

05.05.2009 року він прийшов на роботу і відпросився у директора відповідача ОСОБА_4 до лікарні, в звязку з погіршенням стану здоровя. Він був відсутній на роботі біля 2,5 години через поважну причину: зверненням за першою медичною допомогою до лікаря, що підтверджується випискою з медичної картки, і за його вимогою проходженням обстеження електроенцелографії, що також підтверджується медичними документами та наданням медичної допомоги. Відразу після лікарні він повернувся на роботу і працював до кінця робочого дня. В такому разі притягнення його до дисциплінарної відповідальності є порушення вимог ч.3 ст.40 КЗпПУ, так як його відсутність на роботі була з поважної причини.

Крім того, в порушення ст.149 КЗпПУ відповідач не запросив в нього пояснень, що є очевидним з тексту самого наказу, та це свідчить також про той факт, що йому було відомо, що він звертався до лікаря за медичною допомогою. Відповідачем не дотримана також вимога ознайомлення його з наказом, тому що відповідач надіслав його поштою лише 28.05.2009 року, а не надав на роботі, хоч мав можливість це зробити. До того ж відповідач оголосив, відповідно наказу, йому сувору догану, яка не передбачена КЗпПУ, так як відповідно норм трудового законодавства може бути застосовано тільки догану або звільнення.

Директор відповідача ОСОБА_4 сама відпустила його до лікарні і він, згідно цього, передав дітей класному керівнику, що видно з тексту самого наказу.

При його зверненні до Дніпропетровського обласного комітету профспілки працівників освіти і науки було надано подання відповідачу щодо скасування незаконного наказу. Однак, відповідач і досі не виконав вимого подання, тобто не скасував наказ №55 від 05.05.2009 року.

Крім того, при його зверненні до Індустріальної прокуратури, також було надано протест відповідачу про скасування цього незаконного наказу. Однак, відповідач і досі не виконав також протесту прокуратури, тобто не скасував наказ №55 від 05.05.2009 року.

Замість скасування незаконного наказу №55 від 05.05.2009 року, відповідно вимог подання вищої профспілки та вимог протесту прокуратури, відповідач видав новий наказ №84/1 від 20.08.2009 року. Але як видно з тексту цього наказу, цей наказ не скасовує наказ №55, а тільки звучить в новій його редакції, яку вигадав відповідач. Крім того, цей новий наказ №84/1 від 20.08.2009 року також є незаконним, тому що відповідач видав цей наказ 20.08.2009 року, тобто саме в той час, коли його вже було звільнено з роботи. Таким чином, відповідач видав наказ на робітника, який вже не є його робітником, тобто не має трудових правовідносин з відповідачем, і на цій підставі повинен бути скасований.

Також при звільненні відповідач видав йому трудову книжку, оформлену неналежним чином, всупереч вимогам «Інструкції про порядок ведення трудових книжок робітників». Так, в трудовій книжці не поставлено штамп або печатку про прийом його на роботу відповідно п.4.1 Інструкції. Не зроблено запис про найменування закладу, відповідно п.2.15 Інструкції, а саме: не зроблено запис перейменування закладу на нову назву Комунальний заклад освіти «Обласна спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №2 з поглибленим професійно-трудовим навчанням», яку відповідач повинен зробити. Не зроблені записи про його нагороди та подяки відповідно п.2.23 та п.2.24 Інструкції, а саме відповідач повинен зробити запис про нагородження його Почесною грамотою по школі-інтернату№2 за підписом директора ОСОБА_4 та запис про нагородження його Почесною грамотою Міністерства освіти і науки України за підписом Міністра ОСОБА_5 Не зроблено запис про підвищення категорії та не вказано його категорію вчителя відповідно п.2.14 Інструкції. Так відповідач повинен зробити запис, що він вчитель трудового навчання 2 категорії та запис про навчання у учбовому комбінаті Дніпропетровського обласного Інституту післядипломної педагогічної світи, де він два рази проходив навчання. Взагалі неналежним чином оформлено дублікат трудової книжки, тобто не вказано місце, рік його народження, невірно вказана дата заповнення трудової книжки 02.01.1974 року, а не фактичний час заповнення трудової книжки, тобто час заповнення дублікату, записи внесено на підставі ксероксу, а не як вимагає Інструкція зазначеного строку загального трудового стажу. Запис про звільнення зроблено директором відповідача ОСОБА_4, а не робітником відповідного органу, а саме робітником відділу кадрів. На підставі цього та вимог Інструкції відповідач повинен виписати новий дублікат трудової книжки за свій рахунок, так як цей дублікат він купив за свої кошти і надав до відділу кадрів, а також зробити вищезазначені записи, відповідно Інструкції.

Крім того, у відповідності зі ст.235 КЗпПУ при винесенні рішення про поновлення на роботі, відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Сума середнього заробітку з 01.08.2009 року по 04.08.2009 року за період, який відповідач вважає прогулами і тому заробітну плату мені не виплачено, хоча наказ про звільнення видано 05.08.2009 року, складає: 508 грн. 47 коп. та сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 05.08.2009 року по 08.07.2010 року складає 39252 грн. 19 коп. Разом сума середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу на момент подачі уточненої позовної заяви, тобто з 01.08.2009 року по 08.07.2010 року складає 39660 грн. 66 коп.

Також відповідач причинив йому моральну шкоду, яку повинен відшкодувати, згідно ст.237-1 КЗпПУ. Так, порушення його законних прав привело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації продовження активного громадського життя. Із-за незаконних дій відповідача стосовно нього, порушені стосунки з добрими колегами, з якими він працював 7 років та мав тільки добрі стосунки, з медичними робітниками в лікарні за місцем проживання, у звязку із запитами відповідача та відвідуванням лікарні. Зіпсована його репутація доброго робітника, про що йому дуже прикро, бо кожен рік йому надавалися подяки та грамоти. Для вирішення своїх проблем він вимушений звертатися до юристів, до обкому профспілок, в прокуратуру та інші інстанції, а також до суду. Відповідач своїми незаконними діями залишив його без грошей, тобто без коштів для життєдіяльності. Відповідачеві було відомо, що йому залишився рік до пенсії. Зважаючи на довгостроковість незаконних дій відповідача та прийняття ним умисно крайньої міри відносно мене звільнення, видання незаконних наказів, невиконання припису вищої профспілки та протесту прокуратури, він оцінюю нанесену моральну шкоду в розмірі 10000 грн. З вини директора відповідача ОСОБА_4 відбулось його незаконне звільнення з роботи, незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності, тому саме директор відповідача, тобто третя особа ОСОБА_4 повинна відшкодувати нанесену йому моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

З урахуванням викладеного просив, суд визнати його звільнення 05.08.2009 року незаконним та скасувати наказ №77 від 05.08.2009 року, як незаконний; поновити його на попередній роботі в Комунальному закладі освіти «Обласна спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №2 з поглибленим професійно-трудовим навчанням» на попередній посаді вчителя трудового навчання 2 категорії з 05.08.2009 року; стягнути з відповідача на його користь середній місячний заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 39660 грн. 66 коп.; скасувати накази №55 від 05.05.2009 року та №84/1 від 20.08.2009 року, як незаконні; зобовязати відповідача внести записи в його трудову книжку, а саме: перейменування закладу на назву Комунальний заклад освіти «Обласна спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №2 з поглибленим професійно-трудовим навчанням», навчання в учбовому комбінаті Дніпропетровського обласного Інституту післядипломної підготовки педагогічної освіти, нагородження Почесною грамотою по школі-інтернату №2, нагородження Почесною грамотою Міністерства освіти і науки України, поновленні на роботі з 05.08.2009 року; стягнути з третьої особи ОСОБА_4 на його користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та, посилаючись на викладені в позові підстави, просили останній задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В наданих до суду письмових запереченнях та поясненнях зазначили, що в частині оголошення ОСОБА_1 суворої догани, відповідно до витягу з наказу №84/1, який є в матеріалах справи, відповідач вже виконав припис Прокуратури Індустріального району м.Дніпропетровська та Дніпропетровського обласного комітету профспілки працівників освіти та науки і змінив формулювання наказу №55 на оголошення вчителю ОСОБА_1 догани. Щодо порушення відповідачем вимог КЗпПУ щодо витребування у працівника пояснень перед застосування дисциплінарного стягнення та порядку ознайомлення працівника з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, то позивач ОСОБА_1 навмисно ухилявся від таких дій, і своїми діями не давав змоги відповідачу виконати вимоги законодавства про працю. Окрім того, відповідно до чинного законодавства ці порушення не тягнуть за собою незаконність виданого наказу про застосування дисциплінарного стягнення та не зумовлюють його безумовне скасування. Посилання позивача на той факт, що він був змушений 05.05.2009 року залишити робоче місце через погане самопочуття та необхідність звернутися до лікаря є безпідставними, оскільки догану вчителю ОСОБА_1 було оголошено не за прогул (відсутність останнього більше 3 годин), а за порушення трудової дисципліни та невиконання Правил внутрішнього трудового розпорядку школи, а саме через те, що він не повідомив у встановленому порядку заступника директора по УВР ОСОБА_6 про необхідність залишити робоче місце через поганий стан здоровя та не отримав дозвіл на це директора школи і самовільно передав учнів вчителю ОСОБА_7 такими діями вчитель ОСОБА_1 поставив під загрозу життя та здоровя учнів (особливо враховуючи те, що учні довіреного йому класу страждають фізичними та психічними вадами). Вчитель ОСОБА_1 розписувався в наказі про відповідальність за життя та здоровя учнів і відповідно не мав права передавати їх без відповідних дозволів іншому вчителю, тим більше без прийняття таким вчителем відповідальності за життя та здоровя учнів. Окрім цього, з наданого до суду позивачем ОСОБА_1 висновку медичного обстеження від 05.05.2009 року не вбачається важкість стану здоровя останнього, що могло послужити причиною необхідності залишити робоче місце та звернутися до лікаря.

Відповідно до наказу №77 від 05.08.2009 року ОСОБА_1 був звільнений з посади вчителя трудового навчання на підставі п.4 ст.40 КЗпПУ за прогули. Відповідно до наказів №64 від 23.05.2009 року та №66 від 27.05.2009 року ОСОБА_1, на підставі його заяв, було надано чергову відпустку з 01.06.2009 року по 28.07.2009 року включно. ОСОБА_1 був присутній на педраді 08.05.2009 року та ознайомлений на ній з графіком відпусток. Таким чином позивач знав, що 29.07.2009 року він мав вийти на роботу. Однак, 29.07.2009 року на робочому місці не зявився. Адміністрація школи-інтернату неодноразово викликала ОСОБА_1 прибути на робоче місце за допомогою телефону та телеграм та двічі (31.07.2009 та 05.08.2009 року) скликала збори профспілкового комітету школи для обговорення причин відсутності вчителя ОСОБА_1 На засідання профспілкового комітету ОСОБА_1 також не зявився. Таким чином, адміністрацією школи-інтернату №2 було виконано вимоги законодавства про працю щодо порядку видачі наказу про звільнення. Щодо порушення відповідачем вимог КЗпП України щодо витребування у працівника пояснень перед застосуванням дисциплінарного стягнення у виді звільнення та порядку ознайомлення працівника з наказом про його застосування і порушення порядку видачі трудової книжки, то позивач ОСОБА_1 навмисно ухилявся від таких дій і своїми діями не давав змогу відповідачу виконати вимоги законодавства про працю. Так, 05.08.2009 при розмові директора ОСОБА_4 із вчителем ОСОБА_1 щодо прогулів останнього, позивач ображав директора, а потім взагалі вийшов з кабінету в агресивному стані не давши директору змоги ознайомити його з наказом та отримати пояснення по суті прогулів. ОСОБА_1 сам не захотів отримувати трудову книжку з рук директора, а потім все ж зявився у бухгалтерії школи 07.07.2009 року і отримав трудову книжку. Тобто всі ці нібито порушення порядку звільнення насправді є наслідками навмисний дій позивача ОСОБА_1 Окрім того, відповідно до чинного законодавства ці порушення не тягнуть за собою незаконність звільнення та не зумовлюють поновлення працівника на роботі. Посилання позивача на те, що він нібито знаходився у продовженій черговій відпустці і що його не може бути звільнено в цей період відповідно до вимог ч.3 ст.40 КЗпПУ не може бути прийнято до уваги судом з тих причин, що по-перше поняття продовженої чергової відпустки в діючому законодавстві не міститься (є лише чергові та додаткові відпустки), по-друге відповідно до наведеного вище відпустка вчителя ОСОБА_1 закінчилася 28.07.2009 року, а звільнений він був 05.08.2009 року. Позивач сам порушив вимоги законодавства України про працю, зокрема вимоги ст.80 КЗпПУ та ст.11 Закону України «Про відпустки», відповідно до яких ОСОБА_1 мав би 29.07.2009 року вийти на роботу, надати лікарняний лист до бухгалтерії школи та спільно із директором ОСОБА_4 і профспілковим комітетом школи вирішити питання щодо продовження своєї відпустки чи перенесення її невикористаної частини на інший термін. Однак, вчитель ОСОБА_1 не виконав ці вимоги, не здав лікарняний лист і нікому його не предявляв, а навіть і не повідомив адміністрацію школи про це, і самовільно, без погодження із власником або уповноваженим органом, продовжив своє перебування у відпустці, що є грубим порушенням трудової дисципліни та норм трудового законодавства. Також, щодо лікарняного листа №667709, на який посилається позивач ОСОБА_1 і про який йдеться мова у відповіді КЗ «Міська поліклініка №6» від 21.04.2010 року №32, то факт його наявності не може бути визнаний встановленим, оскільки позивач ОСОБА_1 на надав його ні до адміністрації школи-інтернату №2, ні до позовної заяви ні до скарг, які він писав до прокуратури та Дніпропетровського обласного комітету профспілки працівників освіти та науки, так само він не міститься і в матеріалах цивільної справи. Більше того, в школі-інтернаті №2 ведеться книга реєстрації лікарняних листів відповідно до якої позивач ОСОБА_1 жодного лікарняного листу в період червень-липень 2009 року не здавав. Тому вважають, що такий лист насправді відсутній або виданий громадянину ОСОБА_1 з порушенням правил заповнення та видачі лікарняних листів. Відповідь з медичного закладу не є належним доказом і не може бути прийнята до уваги.

Щодо вимог позивача про внесення записів в трудову книжку про нагороди, подяки, категорію вчителя та підвищення цієї категорії пояснили, що відповідно до п.4.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 року штамп або печатка при прийомі на роботу не ставляться. Штампом або печаткою та підписом керівника підприємства затверджуються лише всі подальші записи. Твердження позивача про те, що не зроблено запис про найменування закладу є невірним, оскільки відповідно до трудової книжки, копія якої міститься в матеріалах справи, міститься запис «Днепропетровская специальная школа-интернат №2», що є вірним найменуванням закладу на момент прийому на роботу. Щодо записів про нагороди і подяки, то ці питання регулюються п.п.2.23, 2.24 Інструкції. Позивачем не надано у встановленому порядку до адміністрації (відділу кадрів) школи відповідних документів на підставі яких мали бути занесені відомості до трудової книжки. Вразі необхідності, позивач може поза судовим процесом в будь-який час звернутись до відділу кадрів школи, надати їм трудову книжку, документи які підтверджують нагородження його державними нагородами України та відзнаками України чи застосування щодо нього заохочень за успіхи в праці. В разі їх підтвердження, такі відомості до трудової книжки будуть внесені. Щодо записів про категорію вчителя, підвищення категорії і навчання в учбовому комбінаті, то Інструкцією не передбачено внесення таких записів до трудової книжки. Відповідно до п.2.14 Інструкції, для службовців (відповідно до Класифікатору професій вчитель відноситься до службовців) передбачено внесення до трудової книжки лише відомостей про професію та посаду. Категорії та підвищення категорій працівника зазначаються лише для робітників (розряди, підвищення розрядів). Підтвердженням категорії вчителя є Атестаційний лист, який позивачу видавався та наявний в матеріалах справи.

Третя особа директор Комунального закладу освіти «Обласна спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №2 з поглибленим професійно-трудовим навчанням» ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та, посилаючись на ті ж самі доводи, що і представники відповідача, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно наказу від 16.09.2002 року позивача було прийнято на роботу до Дніпропетровської спеціальної школи-інтернату №2 на посаду вчителя трудового виховання з 16.09.2002 року (а.с.6).

Наказом директора школи-інтернату ОСОБА_4 №55 від 05.05.2009 року ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено сувору догану за грубе порушення трудової дисципліни, невиконання правил внутрішнього розпорядку школи. Як вбачається з тексту наказу, підставою притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності стало те, що 05.05.2009 року останній самовільно, не поставив до відома заступника директора по УВР ОСОБА_6, без дозволу директора, залишив місце роботи та був відсутній протягом більше 3-х годин. Внаслідок чого, учні 10-го класу, діти з порушеннями психічно сфери (розумово відсталі) були передані вчителю ОСОБА_7 без дозволу директора щодо відсутності на роботі та без наказу про відповідальність педагога ОСОБА_7 за життя та здоровя, чим ОСОБА_1 поставив під загрозу життя та здоровя дітей ввіреного йому класу (а.с.7).

Не погодившись з вказаним наказом ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського обласного комітету Профспілки працівників освіти і науки України та прокуратури Індустріального району м.Дніпропетровська з заявами щодо скасування наказу №55 від 05.05.2009 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. За наслідками розгляду останніх комітетом Профспілок та прокурором було внесено відповідно подання та протест про скасування зазначеного наказу (а.с.9-11).

За наслідками розгляду останніх директором школи-інтернату ОСОБА_4 було видано наказ №84/1 від 20.08.2009 року про скасування наказу №55 від 05.05.2009 року про оголошення ОСОБА_1В, суворої догани та викладення останнього в новій редакції щодо оголошення догани. Про винесення вказаного наказу ОСОБА_1 був повідомлений телеграмою від 29.08.2009 року, яку 01.09.2009 року було отримано його дружиною та 14.09.2009 року особисто ОСОБА_1 (а.с.24-26,81-83,108).

Наказами №64 від 23.05.2009 року, №66 від 27.05.2009 року директора школи-інтернату ОСОБА_4 ОСОБА_1 було надано чергову відпустку з 01.06.2009 року по 28.07.2009 року на підставі заяви останнього (а.с.43,57).

Наказом №77 від 05.08.2009 року директора школи-інтернату ОСОБА_4 ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади з 05.08.2009 року на підставі п.4 ст.40 КЗпПУ за прогули без поважних причин (а.с.69).

Як вбачається з телеграми 31.07.2009 року ОСОБА_1 викликався адміністрацією школи для дачі пояснень щодо причин не виходу на роботу 29.07.2009 року, в звязку з закінченням чергової відпустки 28.07.2009 року (а.с.27,77а-78).

Згідно протоколу №21 засідання профспілкового комітету школи-інтернату від 31.07.2009 року на останньому розглядалось питання щодо невиходу ОСОБА_1В, на роботу після закінчення строку чергової відпустки без поважних причин (а.с.58).

Згідно протоколу №22 засідання профспілкового комітету школи-інтернату від 05.08.2009 року на останньому було розглянуто питання щодо звільнення ОСОБА_1 за прогули на підставі п.4 ст.40 КЗпПУ та дана згоди на це (а.с.257).

Згідно довідки КЗ «міська поліклініка №6» ОСОБА_1 знаходився на лікарняному листку №667709 з 15.06.2009 року по 24.06.2009 року з діагнозом: остеохондроз попереково-крижового відділу хребта. Люмбаго (а.с.226).

Як вбачається з журналу реєстрації лікарняних листків, оригіналу якого було оглянуто в судовому засіданні, а копія витягу залучена до матеріалів справи, останній не містить даних щодо реєстрації лікарняного листа №667709 про хворобу ОСОБА_1 в червні-серпні 2009 року (а.с.260).

Відповідно до п.4 ст.40 КЗпПУ трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпПУ розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.4 ст.40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до ч.1 ст.147 КЗпПУ за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Відповідно до ст.147-1 КЗпПУ дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті.

Відповідно до ст.148 КЗпПУ дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст.149 КЗпПУ до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно проявились порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 ст.40 КЗпПУ, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.147,147-1,148,149 КЗпПУ правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений законом для цього строк.

Згідно до ч.ч.2,4 ст.80 КЗпПУ та ч.ч.2,4 ст.11 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена у разі: тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку.

У разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період з додержанням вимог ст.12 Закону України «Про відпустки».

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням

фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які

вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналізуючи зазначені вище положення закону, пояснення сторін та показання свідків, надані сторонами письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступних підстав.

Так, в своєму позові ОСОБА_1 ставить питання про скасування наказів №55 від 05.05.2009 року та №84/1 від 20.08.2009 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, посилаючись на порушення відповідачем вимог ст.149 КЗпПУ щодо не відібрання від нього письмових пояснень по факту порушення трудової дисципліни, на залишення робочого місяця з поважної причини (в звязку з поганим самопочуттям), що підтверджується медичною довідкою та про що він повідомляв керівництво школи-інтернату.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів, позивач оскаржував законність наказу №55 від 05.05.2009 року в досудовому порядку та наказом №84/1 від 20.08.2009 року відповідачем було виконано протест прокурора Індустріального району м.Дніпропетровська та Дніпропетровського обласного комітету профспілки працівників освіти та науки і скасовано наказ №55 та змінено формулювання останнього на оголошення ОСОБА_1 догани.

Посилання позивача на порушення відповідачем вимог ст.149 КЗпПУ щодо не витребування у нього пояснень перед застосування дисциплінарного стягнення, а також щодо порядку ознайомлення з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, суд вважає безпідставними та такими, що не підтверджені належними доказами. В той час, як вбачається з пояснень третьої особи директора школи-інтернату ОСОБА_4 та показань допитаної в судовому засіданні в якості свідка заступника директора по УВР ОСОБА_6 ОСОБА_1 навмисно ухилявся від таких дій, на прохання ОСОБА_6 протягом двох днів відмовлявся від дачі письмових пояснень, а 07.05.2009 року пішов на лікарняний.

Крім того, ці обставини не свідчать про відсутність самого факту дисциплінарного проступку та не тягнуть за собою його безумовного скасування.

Що стосується посилань позивача на те, що 05.05.2009 року він вимушений був залишити робоче місце через погане самопочуття та необхідність звернутися до лікаря, то, як вбачається з оскаржуваного наказу №55 догану ОСОБА_1 було оголошено не за залишення та відсутність останнього на робочому місці без поважних причин, а за порушення трудової дисципліни, що виразилось в невиконанні Правил внутрішнього трудового розпорядку школи, а саме через те, що він не повідомив у встановленому порядку заступника директора по УВР ОСОБА_6 про необхідність залишити робоче місце через поганий стан здоровя та не отримав дозвіл на це директора школи і самовільно передав учнів вчителю ОСОБА_7, чим поставив під загрозу життя та здоровя учнів (особливо враховуючи те, що учні довіреного йому класу страждають фізичними та психічними вадами). Посилання позивача на те, що він залишив роботу з дозволу директора ОСОБА_4, спростовуються поясненнями останньої в судовому засіданні та показаннями допитаної в якості свідка заступника директора по УВР ОСОБА_6, які зазначили, що ОСОБА_1 залишив робоче місце без відповідного дозволу з їх сторони та не передавши у встановленому порядку дітей іншому вчителю.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпПУ працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як зазначив позивач та вбачається з матеріалів справи оскаржуваний наказ №84/1 від 20.08.2009 року він отримав 14.09.2009 року. Разом з тим, в порушення ч.1 ст.233 КЗпПУ до суду з вимогою про його скасування ОСОБА_1 звернувся лише 08.07.2010 року подавши уточнену позовну заяву, тобто з порушенням передбаченого законом тримісячного строку. Заяв про поновлення пропущеного строку та доказів щодо поважності причин його пропуску ОСОБА_1 суду надано не було.

З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині скасування наказів №55 від 05.05.2009 року та №84/1 від 20.08.2009 року ОСОБА_1 слід відмовити.

Також суд вважає безпідставними вимоги позивача щодо визнання незаконними звільнення, скасування наказу №77 від 05.08.2009 року про звільнення на поновлення на роботі.

Так, як зазначалось вище наказом директора школи-інтернату ОСОБА_4 №77 від 05.08.2009 року ОСОБА_1 було звільнений з посади вчителя трудового навчання на підставі п.4 ст.40 КЗпПУ за прогули.

Відповідно до наказів №64 від 23.05.2009 року та №66 від 27.05.2009 року ОСОБА_1, на підставі його заяв, було надано чергову відпустку з 01.06.2009 року по 28.07.2009 року включно.

В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що фактично його було відпущено у чергову відпустку 08.06.2009 року. Проте належних доказів на підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1В, надано не було. В той час, як представники відповідача та третя особа ОСОБА_4 заперечували вказаний факт, зазначивши, що позивачу відповідно до його заяви було надано відпустку з 01.06.2009 року по 28.07.2009 року, про що було видано відповідний наказ. Графік відпусток було оголошено на педраді 08.05.2009 року, на який був присутній і ОСОБА_1

Вказаний факт підтвердив і допитаний в судовому засіданні в якості свідка вчителя трудового навчання в школі-інтернаті №2 ОСОБА_8, який показав, що ОСОБА_1 сидів поруч з ним на педраді 08.05.2009 року і чув графік відпусток.

Таким чином позивач знав, що мав вийти на роботу 29.07.2009 року, однак, в зазначену дату до роботи не приступив. ОСОБА_1В, викликався адміністрацією школи-інтернату для зясування причин невиходу на роботу за допомогою телефону та телеграм, що підтверджується зазначеними вище копіями телеграми та повідомлення про вручення (а.с.27,77а-78) та не заперечувалось самим позивачем в судовому засіданні. 31.07.2009 року та 05.08.2009 року адміністрацією скликались збори профспілкового комітету школи для обговорення причин відсутності вчителя ОСОБА_1, на засідання яких останній також не зявився.

Стосовно пояснень позивача щодо порушення відповідачем вимог ст.149 КЗпПУ щодо не витребування у нього пояснень перед застосуванням дисциплінарного стягнення та порядку ознайомлення працівника з наказом про його застосування, а також порушень порядку видачі трудової книжки, то відповідно до пояснень третьої особи директора ОСОБА_4 та показань допитаних в судовому засіданні свідків, ОСОБА_1 навмисно ухилявся від таких дій та таким чином не давав змогу відповідачу виконати вимоги законодавства про працю.

Так, допитані в судовому засіданні в якості свідків працівники школи-інтернату №2 ОСОБА_9 та ОСОБА_10, пояснили, що 05.08.2009 року вони були присутні при розмові директора ОСОБА_4 із вчителем ОСОБА_1 щодо прогулів останнього і що позивач ображав директора, а потім взагалі вийшов з кабінету в агресивному стані не давши директору змоги ознайомити його з наказом та отримати пояснення по суті прогулів.

Свідок ОСОБА_11 показала, що ОСОБА_1 сам не захотів отримувати трудову книжку з рук директора і в подальшому просив її винести трудову книжку та видати за межами школи-інтернату, а потім все ж зявився у бухгалтерії школи 07.07.2009 року і отримав трудову книжку коли йому повідомили, що директора в школі зараз немає.

Зазначене свідчить, що трудова книжка та наказ про звільнення були видані ОСОБА_1 з запізненням внаслідок навмисний дій самого позивача через небажання останнього дотримуватися правил поведінки під час розриву трудових відносин. Крім того, ці обставини не свідчать про відсутність самого факту дисциплінарного проступку та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного наказу про звільнення.

Також су вважає безпідставними посилання позивача на те, що він нібито знаходився у продовженій черговій відпустці, в звязку з чим його не можна було звільняти в цей період відповідно до вимог ч.3 ст.40 КЗпПУ.

Поняття продовженої чергової відпустки в діючому законодавстві не міститься. Діючий КЗпПУ та Закону України «Про відпустки» передбачає лише чергові та додаткові відпустки.

Відповідно до наказів №64 від 23.05.2009 року та №66 від 27.05.2009 року ОСОБА_1, на підставі його заяв, було надано чергову відпустку з 01.06.2009 року по 28.07.2009 року включно.

Тобто чергова відпустка ОСОБА_1 закінчилась 28.07.2009 року, а звільнений він був 05.08.2009 року.

В своєму позові та поясненнях в судовому засіданні позивач посилався на знаходження його на лікарняному в період з 15.06.2009 року по 24.06.2009 року і що на цій підставі чергова відпустка йому мала бути продовжена.

Разом з тим, як передбачено зазначеними вище положеннями ч.ч.2,4 ст.80 КЗпПУ та ч.ч.2,4 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена у разі: тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку.

У разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період з додержанням вимог ст.12 Закону України «Про відпустки».

Таким чином, відповідно до вказаних положень закону, ОСОБА_1 мав 29.07.2009 року вийти на роботу, надати у встановленому порядку лікарняний лист до бухгалтерії школи для нарахування йому допомоги в звязку з тимчасовою непрацездатністю та спільно з адміністрацією школи-інтернату та профспілковим комітетом школи вирішити питання щодо продовження своєї відпустки чи перенесення її невикористаної частини на інший термін.

Разом з тим, ОСОБА_1 вказані вимоги закону було порушено, лікарняний лист не надано та навіть не повідомлено адміністрацію школи про це, і самовільно, без погодження із власником або уповноваженим органом, продовжено перебування у відпустці.

Як розяснено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпПУ, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у звязку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгула, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобовязаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Що стосується посилань позивача на наявність лікарняного листа №667709, який він нібито передав директору школи-інтернату ОСОБА_4 біля гаражів на дворі школи-інтернату, то факт його наявності не може бути визнаний судом встановленим, оскільки факт його отримання заперечувала в судовому засіданні третя особа директор школи-інтернату ОСОБА_4

Згідно оглянутої в судовому засіданні книги реєстрації лікарняних листів, витяг з якої залучено до матеріалів справи (а.с.259-262) в останній не міститься даних щодо здачі ОСОБА_1 лікарняного листа в період з червня по серпень 2009 року.

Позивачем не надано і копії лікарняного в судовому засіданні, а довідку КЗ «Міська поліклініка №6» від 21.04.2010 року №32 про знаходження ОСОБА_1 на лікарняному листку №667709 з 15.06.2009 року по 24.06.2009 року з урахуванням зазначеного вище суд вважає неналежним доказом та такою, що не може бути прийнята до уваги відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України.

Виходячи з зазначених вище обставин та положень закону, суд вважає, що дії позивача були правильно розцінені адміністрацією відповідача як прогул і його було законно звільнено на підставі п.4 ст.40 КЗпПУ.

Щодо вимог позивача про внесення записів в трудову книжку про нагороди, подяки, категорію вчителя та підвищення цієї категорії, то в цій частині позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.4.1 «Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 року, штампом або печаткою та підписом керівника підприємства затверджуються лише всі подальші записи, що внесені у трудову книжку за час роботи на підприємстві. Штамп або печатка відповідно до Інструкції при прийомі на роботу не ставляться.

Тому посилання позивача на те, що не поставлено штамп або печатку про прийом його на роботу, є безпідставними.

Також суд вважає необґрунтованими твердження позивача про те, що зроблений запис про найменування закладу є невірним, оскільки відповідно до трудової книжки, копія якої міститься в матеріалах справи, в останній зроблено запис «Днепропетровская специальная школа-интернат №2», що є вірним найменуванням закладу на момент прийому на роботу.

Відповідно до п.2.23 зазначеної вище Інструкції до трудових книжок працівників у розділ «Відомості про нагородження» відносяться відомості про нагородження державними нагородами України та відзнаками України; у розділ «Відомості про заохочення» вносяться відомості про заохочення за успіхи у праці. До трудових книжок не заносяться премії, передбачені системою заробітної плати, або виплата яких носить регулярний характер».

Відповідно до п.2.24 Інструкції порядок внесення відомостей про нагороди і заохочення такий: у графі 3 відповідного розділу трудової книжки пишеться у вигляді заголовку назва підприємства, нижче у графі 1 зазначається порядковий номер запису (нумерація, що зростає протягом усього періоду трудової діяльності працівника); у графі 2 ставиться дата нагородження або заохочення; у графі 3 записується ким нагороджений або заохочений працівник, за які досягнення і якою нагородою або заохоченням; у графі 4 зазначається на підставі чого внесений запис (із посиланням на дату, номер і найменування документа)».

Як зазначили представники відповідача та третя особа, а також не заперечував сам позивач, він не звертався до відповідача з питання внесенні необхідних записів до трудової книжки, зокрема не надав до відділу кадрів школи відповідних документів на підставі яких мали бути внесені відомості до трудової книжки щодо його нагород та подяки.

Представник відповідача та третя особа також пояснили, що в разі необхідності позивач може в будь-який час звернутись до відділу кадрів школи, надати їм трудову книжку, документи які підтверджують нагородження його державними нагородами України та відзнаками України чи застосування щодо нього заохочень за успіхи в праці. В разі їх підтвердження, такі відомості до трудової книжки будуть внесені.

Тобто позивач звернувся до суду з позовом в цій частині передчасно, між сторонами фактично відсутній спір, а тому позовні вимоги щодо внесення в трудову книжку змін щодо перейменування закладу та записів про нагороди та подяки позивача за час роботи, задоволенню не підлягають.

З зазначених вище підстав позивачу слід відмовити і в задоволені позовних вимог в частині внесення записів про категорію вчителя, підвищення категорії і навчання в учбовому комбінаті. Крім того, зазначеною вище Інструкцією не передбачено внесення таких записів до трудової книжки. Відповідно до п.2.14 Інструкції, для службовців до яких відноситься і професія вчителя, передбачено внесення до трудової книжки лише відомостей про професію та посаду. Підтвердженням категорії вчителя є Атестаційний лист, який позивачу видавався та наявний в матеріалах справи (а.с.48).

З урахуванням відмови в задоволенні зазначених вище позовних вимог та відсутності порушень з боку відповідача, суд вважає за необхідне відмовити і з задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення з третьої особи на підставі ст.237 КЗпПУ моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.40,43,80,147,147-1,148,149,237,237-1 КЗпПУ, ст.11 Закону України «Про відпустки», ст.ст.ст.3,10,11,57,58,60,61,88,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 Вільєвича до Комунального закладу освіти «Обласна спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №2 з поглибленим професійно-трудовим навчанням», третя особа директор Комунального закладу освіти «Обласна спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №2 з поглибленим професійно-трудовим навчанням» ОСОБА_4, про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, внесення записів в трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подачі протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження апеляційної скарги.

Суддя С.Ю.Казак