Апеляційний суд Івано-Франківської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2010 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: ШишкаА.І., ОСОБА_1,

секретаря Довжинської Н.Б.

з участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі про визнання неправомірними дій Управління, зобовязання провести перерахунок та виплатити щомісячну державну соціальну допомогу відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі на постанову Тисменицького районного суду від 21 квітня 2010 року,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Тисменицького районного суду від 21 квітня 2010 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі про визнання неправомірними дій Управління, зобовязання провести перерахунок та виплатити щомісячну державну соціальну допомогу відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни».

Постановлено визнати неправомірними дії УПФУ в Тисменицькому районі щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни».

Зобовязано УПФУ в Тисменицькому районі нарахувати та виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року в сумі 710,93 грн. та за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року в сумі 1955,46 грн.

У апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що питання порядку перерахунку і виплати підвищення до пенсії, передбаченої ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», не врегульовано чинним законодавством. Зокрема, не визначено які органи повинні виплачувати підвищення до пенсії, за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку, яким

чином обчислюється вказаний розмір.

Не було враховано судом і того, що п.9 «Положення «Про Пенсійний фонд України» визначає вичерпний перелік напрямків використання коштів ПФУ, а згідно п.10 цього ж Положення кошти ПФУ використовуються виключно за призначенням і вилученню не підлягають.

Крім того, законодавством на визначено поняття мінімальна пенсія за віком як розрахункова величина для перерахунку пенсії згідно ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», а ч.3 ст.28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений на рівні прожиткового мінімуму, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Не було взято до уваги і того, що передбачена з 2008 року надбавка до пенсії у розмірі 10% виплачувалась позивачці. Апелянт вважає, що суд неправомірно провів розрахунок суми заборгованості, оскільки суд не є органом з призначення та виплати пенсії.

Посилаючись на вищенаведені обставини, просив постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник відповідача в судове засідання не зявився.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 отримує пенсію за віком та відноситься до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни.

Статтею 6 Закону N 2195-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 12 статті 71 Закону України від 19 грудня 2006 року N 489-V "Про Державний бюджет України на 2007 рік" дію статті 6 Закону N 2195-IV зупинено на 2007 рік із урахуванням статті 111 цього Закону. Проте Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 12 статті 71 та статті 111 Закону N 489-V.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Разом із цим, у силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір і задовольняючи позов частково, суд правомірно виходив з того, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти відповідно до вимог статті 6 Закону N 2195-IV і здійснити позивачці відповідні нарахування (за той періоду часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах погоджується з таким висновком суду.

Безпідставними є посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів Пенсійного фонду України, оскільки суд не ухвалював рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

Доводи апеляційної скарги про те, що поняття "мінімальна пенсія за віком", про яке йдеться у статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", застосовується виключно для визначення пенсій, що призначаються лише за цим Законом і не стосується дітей війни відповідно до статті 6 Закону, є непереконливими.

Положення статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті мінімального розміру пенсії за віком.

Посилання відповідача на відсутність коштів для забезпечення виплат доплати до пенсії не може братися до уваги, оскільки відсутність коштів не є підставою невиконання зобов'язань, покладених на управління законодавством.

При таких обставинах справи підстав для скасування постанови суду немає

Керуючись ст.ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі відхилити, а постанову Тисменицького районного суду від 21 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з часу набрання законної сили.

Судді: Л.В. Ясеновенко

ОСОБА_3

ОСОБА_1