Справа № 2-5394/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2010 року Рівненський міський суд

в особі головуючого

судді Кухарця В.М.

при секретарі Андрійчук І.М.

за участі позивача ОСОБА_1

представників позивача - адвокатів

ОСОБА_2 та ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_4 та

представника відповідача ОСОБА_5

(ОСОБА_4) Н.В. - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на ? частку майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, звернувшись до суду, просить встановити факт проживання однією сім`єю її та ОСОБА_7, який помер 24 січня 2009 року, у період з лютого 2005 року й до дня його смерті; просить визнати за нею право власності на ? частку квартири №24 в будинку №9а на вул.Чехова в м.Рівне, як придбану за час проживання однією сім`єю з ОСОБА_7 й належну їм як подружжю; просить визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані спадкоємцям першої черги за законом - відповідачу ОСОБА_4 (батькові покійного) та неповнолітній дочці відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_8 (дочці від першого шлюбу ОСОБА_7В.).

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з лютого 2005 року й до дня смерті ОСОБА_7 проживала з ним у фактичному шлюбі, тобто без його реєстрації в органах РАЦСу, й за цей час 28 липня 2005 року вони придбали у кредит трикімнатну квартиру №24 в будинку №9а на вул.Чехова в м.Рівне, яку за договором купівлі-продажу оформили на ім`я ОСОБА_7 Коли її чоловік помер, відповідачі по справі - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (колишня дружина ОСОБА_7, в інтересах їх неповнолітньої доньки ОСОБА_8) не визнали її право власності на квартиру, як цивільної дружини, натомість успадкували це житло як спадкоємці першої черги за законом після смерті їх сина та, відповідно, батька. Це й стало підставою її звернення до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, за її клопотанням будучи допитаною як свідок, дала суду показання з приводу наведених нею у позовній заяві обставин, повністю ці обставини підтвердивши. Зокрема, вказала, що у них з ОСОБА_7 була міцна, дружня сім`я, взаємоповага, довіра та кохання, а до її дітей від першого шлюбу (ОСОБА_9 та Галини) він ставився як до своїх рідних, при цьому вони з перших днів їх спільного життя вже називали його татом. Склалися у неї хороші стосунки і з батьками ОСОБА_7, зокрема, з відповідачем по справі - ОСОБА_4, який свого часу називав її донькою, а її дітей - своїми онуками. Як її батьки, так і батьки ОСОБА_10 прихильно ставилися до їх фактичних шлюбних стосунків, вважаючи їх сім`ю повноцінною й самодостатньою. Вказує, що від самого початку їхнього шлюбу усе придбане майно вони вважали спільним, а отриманими доходами (як ОСОБА_7, так і її доходами) розпоряджалися за взаємною згодою, спільно. У зв`язку з цим, спірну квартиру теж вважала спільною сумісною власністю їх як подружжя, однак її неабияк обурила поведінка відповідачів, коли вони після смерті ОСОБА_7 почали, як спадкоємці, претендувати на все житло, стверджуючи, що її частки у квартирі немає.

Також в судовому засіданні позивачка уточнила свої позовні вимоги, - в частині визнання частково недійсними Свідоцтв про право на спадщину за законом (оскільки неповнолітній ОСОБА_8 таке свідоцтво не видавалося), та просить визнати частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом (ВМО №257003), видане 03 листопада 2009 року Другою Рівненською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_4 (зареєстровано в реєстрі за №3 - 450), який вказаний спадкоємцем ? частки квартири №24 в будинку №9а на вул.Чехова в м.Рівне, після смерті свого сина - ОСОБА_7.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав та в обґрунтування своїх заперечень пояснив, що являється, як спадкоємець після смерті свого сина, законним власником ? частки квартири №24 в будинку №9а на вул.Чехова в м.Рівне, згідно оспорюваного ОСОБА_1 Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 листопада 2009 року. Вказує, що позивачка немає ніякого відношення до придбання його сином 28 липня 2005 року спірної квартири, оскільки житло купувалося ОСОБА_7 у кредит, а в березні 2007 року цей кредит було достроково погашено ним - ОСОБА_4, за рахунок продажу власної квартири №162 в будинку №40 на вул.Грушевського в м.Рівне. Про те, що кредит було достроково погашено саме у березні 2007 року, свідчить довідка Рівненської філії ПАТ ПриватБанк №1815 від 30.04.2010 р. Крім того, зауважив, що з ОСОБА_1 син вперше його познайомив в кінці жовтня 2005 року, приїхавши до нього додому в с.М`ятин. При цьому ОСОБА_7 розповів, що з цією жінкою уже зустрічається декілька тижнів, у неї двоє неповнолітніх дітей від першого шлюбу, тому він поцікавився думкою батька щодо свого бажання створити з нею сім`ю. Щодо періоду їх спільного проживання, то відповідач ОСОБА_4 пояснив, що як сім`я, його син та позивачка почали мешкати разом десь з початку 2006 року. Разом з тим, відповідач не заперечив тієї обставини, що визнавав стосунки ОСОБА_1 та свого сина сімейними стосунками (чоловіка і дружини), називав її невісткою, а її дітей - онуками. Не заперечив і того, що спірна квартира мала б залишилася після смерті його сина за ОСОБА_1, з урахуванням бажання ОСОБА_7.

Представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнала та в обґрунтування заперечень своєї довірительки, а також відповідача ОСОБА_4, пояснила, що квартира, на ? частку у праві власності якої претендує позивач, не може бути визнана об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (навіть за умови встановлення юридичного факту перебування їх з лютого 2005 до 24 січня 2009 року у фактичних шлюбних відносинах), оскільки до 26 липня 2005 року ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, а договір купівлі-продажу спірної квартири уклав 28 липня того ж року, тобто через два дні після розірвання шлюбу. Як до придбання квартири, так і оформлення кредиту ОСОБА_1 немає ніякого відношення, так як кредит було достроково погашено батьком ОСОБА_10 - відповідачем по справі ОСОБА_4, за рахунок продажу його власної нерухомості (квартири і будинку). Стверджує, що оскільки ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, то на спірну квартиру не поширюється дія ч.1 ст.74 СК України, тобто це житло не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З`ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Як вбачається з показань позивача ОСОБА_1, котрі суд оцінює як належний, допустимий і достовірний доказ, в контексті статей 57 та 62 ЦПК України, з лютого 2005 і до 24 січня 2009 року ОСОБА_1 проживала однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, з ОСОБА_7, який помер 24 січня 2009 року. За час фактичних шлюбних відносин ОСОБА_1 і ОСОБА_7 придбали у кредит трикімнатну квартиру №24 в будинку №9а на вул.Чехова в м.Рівне, про що також свідчать надані позивачкою документи: договір купівлі-продажу №2821 від 28 липня 2005 року (а.с.17-18), витяг №7924053 від 01.08.2005 р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.19), копія кредитного договору №ROH0GK00000503 від 28.07.2005 р., укладеного між ПАТ КБ ПриватБанк та позичальником ОСОБА_7 (а.с.14 - 16). Після придбання житла ОСОБА_7, ОСОБА_1 та її діти від першого шлюбу - малолітні ОСОБА_9 та Галина (копії Свідоцтв про народження - а.с.13) були в ньому зареєстровані, що, окрім показань позивачки, стверджується також копіями її паспорта (а.с.8 - 10), паспорта ОСОБА_7 (а.с.11-12) та Будинковою книгою на квартиру (а.с.20 - 25).

Вказує, що коли вона разом з дітьми переїхала із смт.Зарічне у м.Рівне, то ОСОБА_7 познайомив її зі своїми батьками (котрі проживали на той час в с.М`ятин), які прийняли їх приязно, а згодом її діти почали називати ОСОБА_7 - татом, а його батьків, відповідно, дідом та бабою. Стосунки з батьком ОСОБА_7 загострилися лише після смерті ОСОБА_10, коли постало питання про її право власності на спірну квартиру, яке не визнав і не визнає відповідач ОСОБА_4 Як вбачається з показань свідка ОСОБА_11, вона дуже добре знала сім`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_7, дітей ОСОБА_1 від першого шлюбу, яких ОСОБА_7 вважав своїми рідними, та в той час була близькою подругою ОСОБА_1. Вказує, що у кінці лютого 2005 року ОСОБА_1 переїхала з дітьми із смт.Зарічне Рівненської області у м.Рівне до ОСОБА_7, щоб проживати разом з ним як сім`я, оскільки в них склалися відповідні подружні стосунки. Спірну квартири вони собі купили в липні того ж року, перед цим деякий час проживаючи у винайманій однокімнатній квартирі на вул.Макарова в м.Рівне. Свідок знала, що вони придбали трикімнатну квартиру й у кредит. Вказала, що ОСОБА_7 купував це житло саме для сім`ї ОСОБА_1 та її дітей. Як вони купили квартиру, вона в них після того неодноразово була вдома і гостювала. Бачила, які у ОСОБА_7 та ОСОБА_1 гармонійні подружні стосунки, як він любив та виховував дітей ОСОБА_1, турбувався про матеріальне забезпечення своєї сім`ї, називав ОСОБА_1 завжди своєю дружиною, а також звертався до неї ніжно - Ксюшенька.

З показань свідка ОСОБА_12 вбачається, що його сім`я тривалий час товаришувала із сім`єю ОСОБА_7 і ОСОБА_1, тому він добре знав і бачив, яка у них хороша сім`я, тобто засновані на довірі, повазі та любові стосунки дружини і чоловіка, а відтак спільне ведення сімейного бюджету, спільне виховання дітей ОСОБА_1, спільний відпочинок у вихідні дні тощо. Вказує, що неодноразово був у них в гостині на вул.Чехова в м.Рівне, де вони мешкали у трикімнатній квартирі.

Свідок ОСОБА_13 дав суду аналогічні показання, а також вказав на ті обставини, що, як колега ОСОБА_7 й товариш його сім`ї, знав їх з ОСОБА_1 з 2005 року й до дня смерті ОСОБА_10. У тому ж таки році вони придбали за спільні кошти квартиру на вул.Чехова, куди й восени переїхали жити.

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_14, з 2007 року вона знала сім`ю ОСОБА_1 і ОСОБА_7, товаришували з ними сім`ями. Вказала, що це була ідеальна сім`я, де чоловік і дружина любили і поважали один одного, а до дітей ОСОБА_1 від першого шлюбу ОСОБА_7 ставився як до своїх рідних, турбуючись про їх виховання, здоров`я, загальний розвиток. Неодноразово була у них в гостині на вул.Чехова в м.Рівне, де вони мешкали у трикімнатній квартирі.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 та ОСОБА_9 дали суду аналогічні показання щодо обставин життя сім`ї ОСОБА_7 і ОСОБА_1, вказавши, що вони були чоловіком та дружиною, тобто однією сім`єю, а дітей ОСОБА_1 від першого шлюбу вважали спільними дітьми, оскільки ОСОБА_7 ставився до них як своїх рідних. Крім того, мали і вели спільний сімейний бюджет, за взаємною згодою розпоряджалися доходами сім`ї, а також мешкали та користувалися трикімнатною квартирою №24 на вул.Чехова, буд.9а в м.Рівне, яку придбали за час спільного проживання.

З наданих позивачкою 14 кольорових фотографій вбачається, що вона, ОСОБА_7 та її діти жили як одна сім`я, зокрема, видно, як вони проводили разом час відпочинку і дозвілля, радісні, усміхнені й щасливі обличчя чоловіка, дружини та дітей.

Таким чином, суд, оцінивши вищенаведені докази у їх сукупності і взаємному зв`язку, дійшов висновку про наявність факту проживання однією сім`єю, але без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, який помер 24 січня 2009 року, в період з лютого 2005 року й до дня смерті ОСОБА_7

Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Як вбачається з копії рішення Рівненського міського суду від 24 вересня 2004 року, ухваленого в цивільній справі №2 - 5583/04 за позовом ОСОБА_20 до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу, позов ОСОБА_20 було задоволено, шлюб між сторонами розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 24 жовтня 2004 року, згідно вимог ч.1 ст.231 та ч.1 ст.292 чинного на той час ЦПК України 1963 року, а відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Таким чином, з 24 жовтня 2004 року ОСОБА_7 не перебував у шлюбі з ОСОБА_20, а також не перебував в будь-якому іншому зареєстрованому шлюбі.

З копії рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 02 березня 2005 року, ухваленого в цивільній справі №2 - 55/05 за позовом ОСОБА_21 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу вбачається, що позов ОСОБА_21 було задоволено, шлюб між сторонами розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 02 квітня 2005 року, згідно вимог ч.1 ст.231 та ч.1 ст.292 чинного на той час ЦПК України 1963 року, а відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відтак, оскільки ні ОСОБА_7, ні ОСОБА_1 у період з лютого 2005 і до 24 січня 2009 року не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому зареєстрованому шлюбі (ОСОБА_1 - з 02.04.2005 р.), але, як було встановлено судом, проживали в цей період однією сім'єю без шлюбу (п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України), то придбану ОСОБА_7 28 липня 2005 року за 150995 грн. трикімнатну квартиру №24 в будинку №9а на вул.Чехова в м.Рівне слід визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто, набуту позивачкою та нині покійним ОСОБА_7 за час їх спільного проживання.

Відповідно до ст.60, ч.1 ст.70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Виходячи з наведених норм закону, частки ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на спірну квартиру є рівними, тобто по ? частці за кожним, оскільки іншої домовленості між ними не було.

Пояснення відповідача ОСОБА_4, а також показання свідків ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26 та ОСОБА_27, - в частині вказівки на ту обставину, що відповідач допомагав матеріально своєму синові ОСОБА_7 виплачувати кредит за придбану ним квартиру (в тому числі й шляхом продажу власної нерухомості ОСОБА_4 у с.М`ятин та в м.Рівне) суд оцінює критично, оскільки відповідач мав право, а не зобов`язаний був утримувати свого повнолітнього сина, тобто матеріальна допомога ОСОБА_4 своєму синові була виключно добровільною, заснованою на взаємній довірі і повазі батька й сина.

Як вбачається з наданих відповідачем ОСОБА_4 Свідоцтва про право на спадщину за законом (ВМО №257003), виданого йому 03 листопада 2009 року Другою Рівненською державною нотаріальною конторою (зареєстровано в реєстрі за №3 - 450) та витягу №24530895 від 23.11.2009 р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого комунальним підприємством Рівненське міське бюро технічної інвентаризації (а.с.98, 99), відповідач є власником ? частки квартири №24 в будинку №9а на вул.Чехова в м.Рівне (як спадкоємець першої черги за законом після смерті свого сина - ОСОБА_7).

Вказане свідоцтво слід визнати частково недійсним, оскільки власником іншої ? частки зазначеної квартири є дружина ОСОБА_7 - позивач ОСОБА_1, відтак до складу спадкового майна входить лише ? частка спірної квартири.

Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Таким чином, ціну позову слід визначити виходячи із ринкової вартості ? частки спірної квартири, яка 28 липня 2005 року була придбана сім`єю ОСОБА_7 і ОСОБА_1 за 150995 грн., тобто ціна позову становить 75497,5 грн. Відповідно, 1 відсоток ціни позову становить 755 грн., за вирахуванням сплачених позивачкою під час пред`явлення позову 51 грн. (а.с.1). Отже, сума судового збору, яка підлягає стягненню солідарно зі співвідповідачів в дохід держави, становить: 755 - 51 = 704 грн. Ухвалою Рівненського міського суду від 25 березня 2010 року сплату решти суми судового збору позивачці було відстрочено, до ухвалення судового рішення у справі (а.с.28).

Позивач документально підтвердила понесені нею судові витрати у виді сплачених судового збору в розмірі 51 грн., витрат в розмірі 120 грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, витрат в розмірі 5000 грн. на правову допомогу (а.с.1,2), тому вказані витрати, - всього 5171 грн., підлягають до стягнення на її користь солідарно зі співвідповідачів.

Керуючись п.п.1, 6 ч.2 ст.16, ст.392 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, ч.2 ст.82, ст.ст.88, 212 215 ЦПК України, п.а ч.1 ст.3 Декрету КМ України від 21 січня 1993 року Про державне мито, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю, у період з лютого 2005 і до 24 січня 2009 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер 24 січня 2009 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку квартири №24 в будинку №9а на вул.Чехова в м.Рівне, як придбану за час проживання однією сім`єю з ОСОБА_7

Визнати частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом (ВМО №257003), видане 03 листопада 2009 року Другою Рівненською державною нотаріальною конторою (зареєстровано в реєстрі за №3 - 450) на ім`я ОСОБА_4.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 5171 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір в розмірі 704 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: