Іванківський районний суд Київської області
Справа № 2-235-/10p.
РІШЕННЯ

іменем України

01 червня 2010 року Іванківський районний суд Київської області в складі головуючого судді Гавриленка В.Г., при секретарі Онищенко В.В., розглянувши у відкритому судовому сіданні в с.м.т. Іванків справу за позовом Моторного (транспортного) бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних виплатою страхового відшкодування

ВСТАНОВИВ:

Позивач посилається на те, 01 жовтня 2006 року на 32 км автодороги «Київ-Овруч» біля с. Лютіж Вишгородського району Київської області з вини відповідача ОСОБА_2, який керував автомобілем марки «ВАЗ» з державним номерним знаком АІ 0038 АЕ, була скоєна дорожньо-транспортна пригода. На дату скоєння ДТП, ОСОБА_2 не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників ємних транспортних засобів.

Вина ОСОБА_2 у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Іванківського районного суду Київської області від 06.02.2007 року по справі № 3-10/2007 р.

В результаті зазначеної ДТП було пошкоджено автомобіль марки «ЗАЗ» з державним номерним знаком АІ 3610 АС, що належить ОСОБА_3, яким керував ОСОБА_4. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб становить 16 780,22 грн. в т. ч. ПДВ 2 796,71 грн. згідно Звіту № 1967 від 23.11.2006 року, що був складений ЗАТ Український центр післяаварійного захисту «ЕКПЕРТ- СЕРВІС», за що було сплачено 600,00 грн.

Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою, якої було додано копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВА/7910477 з терміном дії з 28.07.2006 року до 27.07.2007 року. Договірних зобов'язань між МТСБУ, потерпілою особою та відповідачем не виникало. Нормами ст. 11 ЦК України

передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами вільного законодавства. Таким актом є Закон України ' Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), й містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонд, захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 22 Закону МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП. Статтею 29 Закону передбачено, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, рахованого у порядку, встановленому законодавством.

У зв'язку з настанням події, передбаченої підп. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ 03.2007 року здійснило виплату відшкодування ОСОБА_3 в розмірі 14 583,52 грн. в тому числі:

-13 983,52 грн. за шкоду, заподіяну в результаті пошкодження ТЗ без врахування ПДВ (651,53 грн.);

-600,00 грн. за проведення експертного дослідження.

Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов'язок по кодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність та скоїв ДТП.

Статтею 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону передбачено, що особа яка кодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Тому, відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону після проведення виплати потерпілій особі, у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до ОСОБА_2В МТСБУ неодноразово (03.03.2007 року та 14.06.2007 року) зверталося до ОСОБА_2 з листами про компенсацію понесених витрат в добровільному порядку, на які він жодного разу не дав відповіді.

Тому позивач звернувся до суду і з посиланням на ст.ст. 1166, 1187, 1188. ч. 1 ст. 1191 ЦК України; ст.ст. 28, 29, 38, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, просить стягнути з відповідача на свою користь суму понесених витрат, повязаних із виплатою страхового відшкодування в розмірі 14583 грн.52 коп, а також стягнути з відповідача на свою користь судові витрати а саме: державне мито - 145,84 грн.; -витрати на інформаційно- технічне забезпечення -120 грн.; - витрати на правову допомогу - 2 000 грн., а всього стягнути із відповідача - 16 849 грн. 36 коп.

В судове засідання 01.06.2010 року представник позивача не з'явився. Позивач направив до суду по пошті письмове клопотання від 27.05.2010 року , в якому зазначається, шо позовні вимоги підтримуються ним в повному обсязі та мається прохання розглядати ; праву без участі їх представника.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Направивши до суду телеграму, в якій мається прохання розглядати справу в судовому засіданні 01.06.2010 року без його участі.

За даних обставин суд розглянув справу за наявними в справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, шо в задоволенні позову слід мовити, виходячи із наступного:

Згідно ч.І ст.1166 майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її дала.

Згідно ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особа яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування,

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на зона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Із позовної заяви вбачається, що позивач винною особою вважає відповідача, лаючись на те, що вина відповідача ОСОБА_1 у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Іванківського районного суду Київської області від 06.02.2007 по справі № 3-10 ( копія даної постанови надана позивачем в додатках до позовної заяви).

В ході підготовчого провадження судом було встановлено, що 1 жовтня 2006 року о дині на 32 км. автодороги «Київ-Овруч» біля с. Лютіж Вишгородського району Київської області і мала місце ДТП з участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , під час якої були пошкоджені також і інші автомобілі. На ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол № 011640 від -31.01.2007 року за ст.124 КУпАП (майже через чотири місяці після ДТП) і справа про адміністративне правопорушення Вишгородським РВ ТУ МВС була для розгляду направлена Іванківського районного суду Київської області.

6 лютого 2007 року суддею Іванківського районного суду Гавриленко В.Г. була постанова по справі № 3-10/2007 р. про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 ст.124 КУпАП по вищевказаному факту ДТП. Згідно цієї постанови справа була закрита у звязку із закінченням строку, в межах якого можливо накладати адмінстягнення. Фактично питання про винність чи невинність ОСОБА_1В у скоєнні ДТП даною мою не було вирішено. Ця постанова судді від 06.02.2007 року була скасована Постановою голови Апеляційного суду Київської області ОСОБА_5 від 29 січня 2008 року із направленням справи до Іванківського районного суду на новий розгляд іншим суддею.

В подальшому суддя Іванківського районного суду Грищенко Т.М. направила( повернула) справу за ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_1 до Вишгородського РВ ГУ країни в Київській області із супровідним листом на імя начальника вказаного ОBC від 07 травня 2008 року для проведення додаткової перевірки дійсних обставин ДТП послілуючому зазначена справа про адмінправопорушення відносно ОСОБА_2 Іванківського районного суду більше не надходила.

На стадії підготовчого провадження представником позивача до суду було направлено письмове клопотанням від 12.03.2010 року про витребування судом від Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області матеріалів справи про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 У звязку з цим судом були прийняті міри по витребовуванню таких матеріалів ( неодноразово направлялись відповідні запити до Вишгородського РВ (22.03.10 p., 09.04.10 p.), aлe

відповідей не було отримано, а також направлено запит до ГУ МВС України в Київській області (09.04.10 p.), на який 22.04.2010 року до суду надійшов лист за підписом заступника начальника УДАЇ ГУ МВС України в Київській області, в якому зазначається, що місцезнаходження в даний час справи про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 не встановлено, у звязку з чим призначено службове розслідування.

Таким чином на момент розгляду в судовому засіданні 01.06.2010 року цивільної справи відсутні будь-які належні докази того, що винуватцем вищезазначеного ДТП, що мато місце 01.10.2006 року, являється саме відповідач ОСОБА_1

За даних обставин в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.1166, 1191 ЦК України, ст.10, 60, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд.

Заяву про апеляційне оскарження може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення,.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження . Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: