У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

При секретарі: Качмар М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 серпня 2009 року, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Департамент економічної політики Львівської міської ради, ОКП ЛОР "БТІ та ЕО", Інспекції державного архітектурно будівельного контролю у Львівській області, про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на житлову прибудову "А-2" та мансарду "Мс" будинку №1 по вул. Полудневій у м. Львові.

Зобов'язано ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" внести зміни у свідоцтво про право власності на нерухоме майно будинок №1 по вул. Полудневій у м. Львові відповідно збільшивши розмір частки ОСОБА_1 у праві спільної часткової власності із врахуванням житлової прибудови "А-2" та мансарди "Мс".

В апеляційній скарзі Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради просить рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апелянти вважають, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи. Стверджують, що судом не було залучено їх до участі у справі як належних відповідачів, оскільки до їх компетенції належить вирішення питань щодо самочинного будівництва на території Личаківського району м. Львова. Також вважають, що у суду не було правових підстав визнавати право власності на прибудову та мансарду за позивачем, оскільки такий не був співвласником будинку на час його реконструкції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення на підтримання та заперечення скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.

Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Судом встановлено, що позивачу на праві спільної часткової власності належить ? частина будинку з господарськими спорудами по вул. Полудневій, 1 у м. Львові, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.10.2005 року. Відповідачеві ОСОБА_2 належить інша ? частина будинку.

Позивач ОСОБА_1 протягом 2005 2008 років здійснив самочинне будівництво надбудову мансарди, що позначена літерою "Мс" та житлову прибудову, що позначена літерою "А"-2".

Задовольняючи позов на підставі ст. 376 ЦК України, та визнаючи за ОСОБА_1 право власності на житлову прибудову та мансарду будинку №1 по вул. Полудневій у м. Львові, суд першої інстанції вірно виходив з того, що самочинно реконструйований будинок знаходиться в межах земельної ділянки загальною площею 1726, 0 кв.м., яка у 1963 році була виділена батькові позивача ОСОБА_3 для будівництва вказаного будинку, і здійснення самочинного будівництва не порушує права інших осіб.

ОСОБА_2, як інший співвласник спірного будинку надала свою згоду на здійснення прибудови.

Висновок суду ґрунтується на досліджених судом доказах, а саме - правовстановлюючих документах, що стверджують право власності на будинок та земельну ділянку, а також висновку експертного будівельно технічного дослідження від 05.11.2010 року, згідно якого житловий будинок №1 по вул. Полудневій у м. Львові після здійснення в ньому прибудови і надбудови мансарди відповідає вимогам, що ставляться перед житловими будинками.

Покликання апеляційної скарги на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи є безпідставними і спростовуються вище наведеним.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ч.1, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 серпня 2009 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Суддя: