Апеляційний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

Іменем України

13 грудня 2010 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Товянської О.В.,

ОСОБА_1

при секретарі Сапінській Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Коростенського міськрайонного суду від 05 листопада 2010 року,

встановила:

В травні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь вартість товару неналежної якості 1115 грн., відшкодувати їй моральну шкоду 1500 грн., а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що 05 листопада 2009 року придбала у відповідача жіночі зимові чоботи, суттєвий недолік яких виявився під час гарантійного терміну. Вважає, що порушені її права, передбачені статтями 8,17 Закону України «Про захист прав споживачів

Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 05 листопада 2010 року позов задоволено частково. З ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуто 1100 грн. вартості товару із залишенням зимових чобіт відповідачці після сплати коштів, а також стягнуто 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В решті вимог відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_3 просить скасувати рішення. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 05 листопада 2009 року ОСОБА_2 придбала у відповідача за 1110 грн. жіночі зимові чоботи. Під час встановленого продавцем 30-денного терміну, що обчислюється на взуття зимового асортименту з 15 листопада (додаток №1 до постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року №172 „Про перелік сезонних товарів, гарантійні терміни по яких обчислюються з початку відповідного сезону), в них виявився недолік відійшов каблук. 07 грудня 2009 року позивачка звернулась до відповідача із вимогою про усунення недоліку. Після ремонту та повторного ремонту (14 грудня 2009 року), які на думку, ОСОБА_2 повністю не усунули недолік, вона відмовилась забрати у продавця відремонтовані чоботи. 12 січня 2010 року вона звернулась до відповідачки із заявою про повернення коштів в звязку з тим, що товар має суттєвий недолік. Задовольнити її вимогу ОСОБА_3 відмовилась (а.с.2,3).

З письмових пояснень ПП ОСОБА_5, який виконував ремонт чобіт, вбачається, що суть ремонту була в закріпленні каблука, який відійшов в процесі удару.

Згідно повідомлення Житомирської торгівельно-промислової палати провести експертизу взуття в даному випадку неможливо, оскільки Методикою проведення товарознавчої експертизи заборонено приймати до експертизи відремонтоване взуття (а.с.5).

Відповідно до вимог абзацу 1 частини 1 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів покупець у разі виявлення протягом гарантійного строку недоліків товару має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

В абзаці 2 ч.1 даної статті передбачено, що у разі виявлення протягом гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця), підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач має право вимагати від виробника або продавця розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми.

Істотним є недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника(продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією із таких ознак: - він взагалі не може бути усунутий; - його усунення потребує понад 14 календарних днів; - він робить товар суттєво іншим, чим передбачено договором (ст.1. Закону України «Про захист прав споживачів).

Споживач має право предявити одну із вимог, передбачених частиною першою ст.8, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті (частина 3 ст.8).

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Як вбачається із змісту позовної заяви, матеріалів справи позивачка обрала такий спосіб захисту своїх прав споживача як безоплатне усунення продавцем недоліків товару.

ОСОБА_2 не довела, що ремонт чобіт був виконаний неналежним чином і що у неї виникло право, надане ч.3 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів. Її посилання на істотність недоліків товару також не знайшли підтвердження під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Рішення в частині задоволення позову суперечить обставинам справи і нормам матеріального закону, тому його належить скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в позові. В частині відмови в позові про відшкодування моральної шкоди рішення відповідає вимогам п.5 ст.4. «Про захист прав споживачів і залишається без змін.

Спірні правовідносини врегульовані спеціальними нормами - Законом України «Про захист прав споживачів, який набув чинності з 01 грудня 2005 року, дія ст.708 ЦК України на них не поширюється.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду від 05 листопада 2010 року в частині задоволення позову і стягнення витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи скасувати і ухвалити нове рішення. Відмовити ОСОБА_2 в позові про стягнення 1100 грн. за безпідставністю.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили

Головуюча: Судді