Апеляційний суд Чернігівської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2010 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді Лакізи Г.П.,

суддів: Шевченка В.М., Бобрової І.О.,

при секретарі Марченко О.О.,

за участю: ОСОБА_1, представника ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду від 27 вересня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування,

встановив:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вищевказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Козелецького районного суду від 27 вересня 2010 року у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1065 грн. 60 коп., витрачених за надання правової допомоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є незаконним, судом неповно з"ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. Так, апелянт посилається на те, що судом не були взяті до уваги письмові свідчення свідків; судом було проігноровано клопотання про допит свідків; не взято до уваги заповіт від 15.11.1993 року на ім"я ОСОБА_5М, який не змінювався і не скасовувався що свідчило саме про те, що саме ОСОБА_5 дбала та доглядала протягом років свою матір ОСОБА_6, так як остання все своє майно заповіла саме ОСОБА_7, а не комусь з відповідачів по справі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Судом по справі встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що за заповітом, посвідченим 15.11.1993 року секретарем виконкому Петрівської сільської ради, ОСОБА_2 і ОСОБА_6 на випадок смерті останнього із них заповідають майно своїй дочці - ОСОБА_5 За договорами дарування, посвідченими 18.04.2008 року нотаріусом, ОСОБА_6 передала безоплатно у власність ОСОБА_5 житловий будинок із надвірними будівлями в с.Петрівське, вул.Шевченка, 26, а також земельну ділянку площею 0.62 га, розташовану на території с. Петрівське. ОСОБА_5, яка є матір'ю позивача ОСОБА_1, померла 26.08.2008 року у с.Цетрівське. ОСОБА_6, яка є матір'ю ОСОБА_5 і бабою позивача ОСОБА_1, померла 21.01.2009 року. Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_4 є дітьми померлої ОСОБА_6 ОСОБА_2, який є батьком ОСОБА_5, ОСОБА_2 і ОСОБА_4, помер у лютому 2005 року.

Виходячи з обставин якими обґрунтовував позовні вимоги ОСОБА_1, та змісту правової норми ст.1224 ЦК яку слід застосовувати до цих правовідносин, не мають права на спадкування за законом повнолітні діти, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Виходячи зі змісту цієї норми права, йдеться про позбавлення права на спадкування за законом повнолітніх дітей, коли факт такого ухиляння встановлений судом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку що, оскільки позивачем не надано доказів про те, що відповідачі, як можливі спадкоємці після ОСОБА_6,( їх матері) померлої 21.01.2009 року, не мають права на спадкування за законом, тому відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах норм ст.1224 ЦК України до відповідачів.

Таким чином, суд обгрунтовано дійшов висновку про відсутність передбачених ст.1224 ЦК підстав для усунення від права на спадкування ОСОБА_2 та ОСОБА_4 після смерті їх матері ОСОБА_6

Сукупність досліджених матеріалів справи та наявні в ній докази приводять апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини між сторонами і їм дана вірна юридична оцінка на підставі повно і всебічно досліджених обставин справи.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, Постановленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Оскільки ОСОБА_2 поніс витрати пов"язані з оплатою йому правової допомоги адвокатом ОСОБА_3, при апеляційному розгляді справи, на підтвердження яких наданий договір про надання юридичних послуг, документи що свідчать про оплату гонорару, то такі витрати виходячи з положень ст.84 ЦПК підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. Визначаючи розмір зазначених витрат, виходячи з часу та обсягу роботи, що затрачена адвокатом для виконання доручення, та виходячи з граничних розмірів компенсації витрат на правову допомогу передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 „Про граничні розміри компенсації витрат, пов"язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" , апеляційний суд вважає необхідним визначити розмір компенсації витрат на правову допомогу в сумі 1088грн.40 коп., яку необхідно стягнути ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Козелецького районного суду від 27 вересня 2010 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції в сумі - 1088 грн. 40 коп.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.