Справа № 2-763/10
РІШЕННЯ

іменем України

"06" жовтня 2010 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судці Серебрякової Т.В., при секретарі судового засідання Огренда І.М., за участю: позивача ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, прецставника відповіцачки ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суцу в місті Вознесенськ Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою приватною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2010 р. ОСОБА_5 звернувся цо суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

В позовній заяві зазначено, що 22 листопада 1997 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міськвиконкому Миколаївської області був зареєстрований шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_3 Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 грудня 2006 р. шлюб між сторонами було розірвано, а 10 січня 2007 р. відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області зареєстрозано розірвання шлюбу. За час подружнього життя, сторони за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1, покупцем якої в договорі зазначено відповідачку по справі ОСОБА_3.

Посилаючись на викладене, а також на те, що сторони не можуть поділити вказане майно добровільно, позивач ОСОБА_1 просив гіозов задовольнити, провести поділ спірного майна між ним та відповідачкою ОСОБА_3, шляхом визнання за ним право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, та визнання за відповіцачкою ОСОБА_3 права власності на 2/3 частки вищевказаної квартири, з врахуванням інтересів малолітньої дитини, яка проживає разом з нею.

В березні 2010 р. відповідачка ОСОБА_3 пред'явила зустрічний позов, в якому просила визнати квартиру АДРЕСА_2 особистою приватною власністю, яка не підлягає поділу, оскільки придбана за кошти, які належали їй особисто та за час окремого проживання з позивачем ОСОБА_7

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, посилаючись на те. що право власності на обумовлену квартиру оформлено лише на відповідачку ОСОБА_3 , просили позов ОСОБА_1 задовольнити, відступити від засад рівності часток подружжя у спільному майні та провести поділ придбаної під час шлюбу квартири АДРЕСА_3 визнавши за відповідачкою ОСОБА_3 право власності на 2/3 частки вищевказаної квартири, а за позивачем ОСОБА_1 - на 1/3 частку, з урахуванням інтересів малолітньої дитини. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов ОСОБА_7 не визнали, посилаючись на те, що спірне нерухоме майно придбане за кошти які

належали від продажу житлового будинку АДРЕСА_4, який відповідачка ОСОБА_3 та її родина успадкували пі ля смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 р. та просили в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Вимоги, викладенні в зустрічній позовній заяві підтримали і на їх задоволенні наполягали,

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Вознесенської міської Ради Миколаївської області, в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив на адресу суду письмову заяву від 26 травня 2010 р., відповідно до якої просив розглянути справи відсутність. Ухвалою суду справа розглянута у відсутність представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Дослідивши та оцінивши матеріали цивільної справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець міста Новий Буг Миколаївської області, та відповідачка ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка міста Вознесенськ Миколаївської області, знаходились у реєстрованому шлюбі з 22 листопада 1997 р. (матеріали цивільної справи №2-2500/2006).

Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується копією свідоцтва го: народження, серія НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міськвиконкому Миколаївської області 18 січня 2000 р. (а.с.6), на утримання якої за рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 лютого 2007 року позивач ОСОБА_1 зобов'язаний щомісячно сплачувати на користь відповідачки ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 січня 2007 р. і до позноліття дитини (цивільна справа за №253 /2007.

Шлюб між сторонами розірванний за рішеням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 грудня 2006 р Розлучення зареєстровано в органах реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстии іколаївської ооласт про що було видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.7),

24 жовтня 2003 р. на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу квартири покупцем вказана відповідачка ОСОБА_3, була придбана квартира АДРЕСА_5 Вказаний договір був посвідчений Омельчук І.М., приватним нотар Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрований в реєстр за №2208.

Згідно з приписами ст.5 ЦК України та п.4 Прикінцевих та перехідних положень цього кодексу, норм розділу VII Прикінцеві положення СК України, правовий статус майна щодо якого виник : - і визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання (утворення).

Так, відповідно до ст.ст.22,28 КпШС УРСР (в редакції 1969 р.), які підлягають застосуванню да сг рних правовідносин в частині визначення правового статусу майна, нажитого подружжя? :: 2004 р., майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування розпорядження цим майном.

Разом з тим, ч.2 ст.28 КпШС УРСР передбачає, що суд може визнати майно, нажите кожним в пс цружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Аналогічні положення стосовно майна, нажитого кожним з подружжя під час їх розділу з проживання при фактичному припиненні шлюбу, містяться в ч.б ст.57 СК України. Зокрема ця спільної сумісної власності не належить майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу на підстав договору дарування або в порядку спадкування, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належаш одному з подружжя особисто.

До сімейних відносин, які вже існували на час спірних правовідносин (дата купівлі - продавц спірного житлового будинку - 24 жовтня 2003 р.), норми СК України застосовуються лише в частині прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Так, при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21 грудня 2007 р. „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд має встановлювати обсяг спільно нажитого майна та з'ясувати як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання.

При цьому, згідно ч.З ст.Ю та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ст.212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний 3S язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, ч.З ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої становлено ці обставини. Зокрема, в рішенні Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області про розірвання шлюбу, яке було ухвалено 26 грудня 2006 p., встановлено, що починаючи з серпня 2003 р. позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 проживали окремо.

Посилання позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні на те, що вищевказана обставина не відповідає дійсності, а отже і не може бути прийнята судом до уваги, не знайшли свого підтвердження.

Отже, вирішуючи спір в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про правовий статус спірної квартири суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 17 жовтня 2003 р. відповідачка ОСОБА_3, а також ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, уклали письмовий договір купівлі - продажу житлового будинку з ОСОБА_16, за яким останній придбав у власність цілий житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходився в АДРЕСА_6, та раніше належав продавцям, а саме: !4 частка належала ОСОБА_11 на підставі рішення Вознесенського міського суду від 08 лютого 2001 р, 1/6 частка - ОСОБА_3, 1/6 частка - ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 05 травня 2003 р, 1/6 частка ОСОБА_13 на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 22 вересня 2003 р. Від продажу обумовленого будинку продавці отримали 32 436 (тридцять дві тисячі чотириста тридцять шість) грн.00 коп.

24 жовтня 2003 р. за письмовим договором купівлі - продажу квартири, на ім'я ОСОБА_3 було придбано квартиру АДРЕСА_7 за 29 150 (двадцять дев'ять исяч сто п'ятдесят) грн. 00 коп.

Встановлене свідчить про те, що спірна квартира була придбана, за рахунок особистих коштів відповідачки і коштів, які були надані родичами останньої та під час роздільного f зживання подружжя. Отже, на час набуття спірного майна, правовий статус квартири становить як. особиста приватна власність.

Разом з тим, доводи позивача та представника позивача про те, що спірна квартира пр /ідбана саме за кошти сім'ї сторін та кошти, які отримував позивач, а також в період спільного проживання є безпідставними, оскільки на їх підтвердження не надано доказів.

Отже, для виникнення права спільної сумісної власності, не достатньої тільки однієї реєстрації шлюбу, а потрібне сумісне проживання, ведення сумісного господарства наявність спільного бюджету та дійсних шлюбних відносин. Проте, вказані обставини не знайшли свого підтвердження.

За правилами ст.15 ЦК України, суд захищає порушені, невизнанні чи оспорювані права.

Виходячи з наведених обставин та вказаних положень закону, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя є не обґрунтованими, тому задоволенню не підлягають. Разом з тим, зустрічний позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 от. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Так, позивачем ОСОБА_1, відповідно до наявних у матеріалах справи квитанцій понесені судові витрати: 486 (чотириста вісімдесят шість) грн. 93 коп. судового збор 120 :;то двадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справі

Відповідачкою ОСОБА_3 понесені витрати по оплаті судового збору в сумі 342 (триста сорок дві) грн. 76 коп. та 120 (сто двадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційне - технічне забезпечення розгляду справи.

Таким чином, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати по справі в сумі 462 (чотириста шістдесят дві) грн. 76 кс"

Крім того, з позивача ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 204 (двісті чотири) грн. 02 коп.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,61,209,212,213,214,215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою приватною власністю - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_3 яка придбана згідно письмового договору купівлі - продажу квартири, посвідченого 24 жовтня 2003 р, Омельчук І.М., приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрованого в реєстрі за № 2208, особистою приватною власністю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки міста Вознесенськ Миколаївської області, з моменту її придбання.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 року народжень уродженця міста Новий Буг Миколаївської області, на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки міста Вознесенськ Миколаївської області, судові витрати по справі в розмірі 462 (чотириста шістдесят дві) грн. "з коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Новий Буг Миколаївської області, судовий збір 2 розмірі 204 (двісті чотири) грн. 02 коп. на користь держави в особі місцевого бюджету міста Вознесенськ банк УДК в Миколаївн -. області, код банку 23406957, МФО 826013 код платежу 22090100, р/р №0007).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївсь о області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів після проголошення рішення.

Суддя