У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2010 р. Справа № 2-1173/10

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Кудіній Н.І.

з участю:

представника позивача та

третьої особи на боці позивача адвоката ОСОБА_1

представника відповідача адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дорослої доньки, яка продовжує навчання, третя особа у справі: ОСОБА_5,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, який надійшов до суду 15.09.2010 року, позивачка прохає стягнути з відповідача на її користь на утримання дорослої доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка продовжує навчання на першому курсі очної форми навчання в Технологічному інституті Южного федерального університету в м. Таганрозі, Ростовської області, ОСОБА_6 федерації, у розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.09.2010 року, тобто, з дня досягнення повноліття дочкою, і до припинення навчання, або досягнення дочкою віку 23 років.

В судове засідання позивач та третя особа не зявилися, але надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, з участю їх представника адвоката ОСОБА_1

Відповідач в судове засідання також не зявився, але надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, де зазначив, що позов не визнає в повному обсязі, та прохає справу розглядати з участю його представника адвоката ОСОБА_2

В судовому засіданні представник позивача та третьої особи, адвокат ОСОБА_1, який не обмежений в його повноваженнях, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі, обґрунтовуючи свої твердження тим, що донька сторін проживає разом з позивачем та по досягненні віку повноліття продовжує навчання у вищому навчальному закладі ОСОБА_6 Федерації, і внаслідок навчання потребує матеріальної допомоги. На його думку, відповідно до законодавства України та норм міжнародного права, а саме, за аналогією до п.2 ст. 32 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року та протоколу до цієї Конвенції, аліменти слід стягнути з батька ОСОБА_5, тобто з відповідача, який мешкає в Україні.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2, який не обмежений в його повноваженнях, в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі та пояснив, що у справі можливе прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, або про залишення позову без розгляду за наступних підстав. Згідно п.1 ст. 32 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, передбачено, що правовідносини батьків та дітей визначаються законодавством тієї сторони, на території якої постійно проживають діти, згідно п.2, стягнення аліментів з повнолітніх дітей застосовується законодавство сторони, на території якої проживає особа, яка стягує аліменти, згідно п. 3 цієї статті, передбачено, що у справах про правовідносини між батьками та дітьми компетентним є суд сторони, законодавство якої підлягає застосуванню згідно з п. 1 та 2 даної статті. Тому, позивачеві слід було звертатися до суду за місцем свого проживання на території ОСОБА_6 Федерації і керуватися законодавством ОСОБА_6 Федерації, яке не передбачає можливості стягнення аліментів з батьків на утримання дорослих дітей, які продовжують навчання.

Вислухавши сторони, та дослідивши і оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив, що позивач та третя особа донька сторін, являються громадянами ОСОБА_6 Федерації, проживають на території Росії і зареєстровані там за місцем проживання. Відповідач є громадянином України і мешкає та зареєстрований за місцем проживання в Україні.

Згідно ст. 32 частини ІІІ розділу ІІ міжнародної Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, та Протоколу до цієї Конвенції від 28.03.1997 року, передбачено, що правовідносини батьків та дітей визначаються законодавством тієї сторони, на території якої постійно проживають діти.

Суд приходить до висновку, що позивачеві слід було керуватися законодавством держави, на території якої вона та дитина постійно мешкають і громадянами якої вони є, а також звертатися з цим позовом до суду за місцем свого мешкання на території своєї держави. Тому звернення позивача, безпосередньо, до Вільногірського міського суду, Дніпропетровської області, України, - є порушенням вищезазначеної Конвенції та протоколу до неї.

Згідно ч. 1 ст. 109 ЦПК України, передбачено, що позови подаються до фізичної особи в суд за зареєстрованими у встановленому законом порядку місцем її проживання чи перебування.

Враховуючи цю суперечність між міжнародним договором, на застосування якого Україна надала згоду, і національним процесуальним законодавством, суд відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦПК України, керується вимогами міжнародного договору Конвенцією про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, та Протоколу до цієї Конвенції від 28.03.1997 року.

Згідно ч. 2 ст. 2 ЦПК України, якщо міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно ст. 21 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, Договірна підсудність:

1. Суди Договірних Сторін можуть розглядати справи й в інших випадках, якщо мається письмова угода сторін про передачу спору цим судам.

При цьому виключна компетенція, що випливає з пункту 3 статті 20 і інших норм, установлених частинами II-V цього розділу, а також із внутрішнього законодавства відповідної Договірної Сторони, не може бути змінена угодою сторін. 2. При наявності угоди про передачу спору суд за заявою відповідача припиняє провадження в справі.

Суд застосовує дану норму за аналогією, враховуючи що згода сторін щодо підсудності справи не укладалася, тому дійшов висновку про закриття провадження у справі відповідно до аналогії з правовою нормою зазначеного міжнародного договору, оскільки ст. 205 ЦПК України та ст. 207 ЦПК України, не передбачають порушення правил підсудності, як підставу, відповідно, для закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. В той же час суд вважає можливим і необхідним застосувати наслідки закриття провадження у справі, що передбачені ст. 206 ЦПК України, оскільки вони не суперечать міжнародному законодавству.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 208-210, 222, 223, 292-294 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дорослої доньки, яка продовжує навчання, третя особа у справі: ОСОБА_5, - закрити.

Повідомити позивачеві, що розгляд вищезазначених вимог віднесено міжнародним договором до юрисдикції суду ОСОБА_6 Федерації за місцем проживання позивача.

Розяснити позивачеві, що у разі закриття провадження у справі, повторне звернення до суду загальної юрисдикції в Україні з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Судові витрати у справі в виді оплати позивачем юридичної допомоги адвоката в сумі 250 грн., покласти на позивача - ОСОБА_3.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію ухвали протягом двох днів з часу її проголошення надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення позивачу та відповідачу.

Головуючий суддя Г.І. Шаповал