АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-6/09 Головуючий у 1-й інстанції Ромазан
Провадження № 22ц-30/10 Доповідач - Міщій О.Я.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2010 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Бершадська Г. В., Дикун С. І.,

при секретарі Стечишин Л. С.

з участю представника апелянта - ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 -адвоката ОСОБА_3, третьої особи - приватного нотаріуса ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Теребовлянського районного суду від 31 березня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача - приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання недійсними договору дарування квартири та свідоцтва про право власності на житло, визнання права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2007 року ОСОБА_5 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 28 грудня 2001 року недійсним, посилаючись на те, що вона цього договору не підписувала.

Уточнивши позовні вимоги, просила визнати недійсним дублікат свідоцтва про право власності на спірну квартиру, видане Микулинецькою селищною радою 25 грудня 2001 року, на підставі якого був укладений вказаний договір дарування, оскільки на час укладення договору було чинним свідоцтво про право власності на дане житло від 20 червня 1993 року і за видачею дублікату вона ніколи не зверталась. Просила визнати з цієї підстави договір дарування від 28 грудня 2001 року недійсним, а також визнати за нею право власності на спірну квартиру.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Теребовлянського районного суду від 31 березня 2009 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 25 грудня 2001 року, договору дарування квартири від 28 грудня 2001 року, визнання права власності на квартиру відмовлено у зв'язку із пропуском строку для звернення із позовом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказала, що дізналась про договір дарування, укладений між нею та відповідачкою, лише в серпні 2007 року, а тому вважає що не пропустила строку позовної давності. Зазначила, що ніколи не втрачала виданого їй свідоцтва про право власності на спірне житло від 20 червня 1993 року і не зверталась за повторною його видачею. Вказала також, що є одинокою, фактично залишилась без свого майна та належного догляду. Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що ОСОБА_5 звернулась в суд із позовом у серпні 2007 року, тобто після закінчення строку позовної давності, а тому в його задоволенні позивачці слід відмовити.

Однак з таким висновком погодитись неможливо.

Відповідно до ч.І ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

З матеріалів справи видно, що 28 грудня 2001 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу ОСОБА_4

Згідно вказаного договору ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_2 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, що стверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Микулинецькою селищною радою 25 грудня 2001 року.

Як встановлено судом, Теребовлянське бюро технічної інвентаризації на підставі заяви власника виготовило повторне свідоцтво про право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1, яке вона отримала 25 грудня 2001 року. Звернення ОСОБА_5 було належним чином зареєстроване, однак замовлення та інші документи на реєстрацію повторного свідоцтва про право власності було втрачено.

Вказане підтверджується матеріалами справи, поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Встановивши вказані обставини, суд прийшов до правильного висновку про те, що свідоцтво про право власності на житло від 25 грудня 2001 року, видане ОСОБА_5 є дійсним, таким що підтверджує її право власності на квартиру, яку вона подарувала відповідачці.

Згідно ч.ч. З, 4 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.І ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Посилання апелянта на те, що вона є неграмотною і не могла прочитати зміст договору дарування своєї квартири і його підписати спростовується висновком експерта №2589 судово-почеркознавчої експертизи від 22 січня 2009 року, якою встановлено, що підпис на договорі дарування квартири, укладеному 28 грудня 2001 року від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 виконаний ОСОБА_5 у звичайному стані, висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи №04 від 15 січня 2008 року, яким встановлено, що на час укладення договору дарування вона могла давати звіт своїм діям та керувати ними, показами приватного нотаріуса ОСОБА_4, яка пояснила, що при вчиненні нотаріальної дії - посвідченні договору дарування, вона встановила особу громадян за паспортами,

перевірила дієздатність осіб, які мають намір вчинити правочин, їх волевиявлення, яке на той момент було вільним та відповідало їх внутрішній волі, зачитала договір сторонам, після чого договір був надрукований на бланку нотаріальних документів і скріплений підписами сторін.

Відповідно до ч. З ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що договір дарування квартири від 28 грудня 2001 року підписаний ОСОБА_5, їй прочитаний, а тому не може бути визнаний судом недійсним з підстав, зазначених у позові.

Прийшовши до вказаного висновку в мотивувальній частині рішення, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову ОСОБА_5 у зв'язку з пропуском строку для звернення із позовом.

Однак, виходячи зі змісту статей 71, 80 ЦК України 1963 р. що діяв на час виникнення спірних правовідносин, їх положення про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає до скасування, по спору слід ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання недійсними свідоцтва про право власності на житло від 25 грудня 2001 року, договору дарування квартири від 28 грудня 2001 року відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Теребовлянського районного суду від 31 березня 2009 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 25 грудня 2001 року, договору дарування квартири від 28 грудня 2001 року, визнання права власності на квартиру - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_9