Справа № 2-118/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2010 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Федотова В.М.

при секретарі Петрухіной Т.Л.

за участю позивача - ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідачки за основним позовом - ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкоди в користуванні квартирою, виселення та стягнення матеріальної та моральної шкоди, та судових витрат, та зустрічним позовом ОСОБА_4 Леонт`євича (діючого в інтересах ОСОБА_3) до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 4 березня 2008р. квартири АДРЕСА_1, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2009 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3, який уточнив в грудні 2009 р., посилаючись на те, що 03.03.2008 р. він купив у відповідачки квартиру АДРЕСА_2. На момент укладання зазначеної угоди спірна квартира була здана відповідачкою в оренду іншим особам, тому, за домовленістю з відповідачкою, позивач погодився відкласти передачу квартири йому до 10.11.2008 р. Однак, відповідачка, вселившись до проданої нею квартири, не звільняє її, перешкоджаючи позивачеві користуватися своєю власністю. Тому просив усунути перешкоди в користуванні ним спірною квартирою, висиливши з неї відповідачку. Також просив стягнути з відповідачки на його користь понесені ним витрати з комунальних послуг, сплачених ним з час проживання відповідачки в квартирі після її продажу в розмірі 5530,25 грн. Просив також стягнути з відповідачки відшкодування моральної шкоди в розмірі 1500 грн., оскільки позивач зазнав душевних страждань в зв`язку із неможливістю користування своєю квартирою.

В січні 2010 р. ОСОБА_4, що діє за дорученням ОСОБА_3, звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, який уточнив в лютому 2010 р., посилаючись на те, що на початку лютого 2008 р. ОСОБА_3 взяла в борг у ОСОБА_5 5000 доларів США на шість місяців під 10 відсотків на місяць, пообіцявши, що продасть належну їй квартиру та поверне борг в сумі 8000 доларів США. ОСОБА_5 запропонувала ОСОБА_3 свою допомогу з продажу квартири за 35000 доларів США. Також вони домовилися, що після продажу квартири ОСОБА_5 забере борг, а на залишок грошей купить ОСОБА_3 однокімнатну квартиру. ОСОБА_5 дала ОСОБА_3 5000 доларів США, що еквівалентно 25000 грн., написавши розписку ОСОБА_3, що дала останній 8000 доларів США. 14.02.2008 р. ОСОБА_3 надала ОСОБА_5 довіреність на продаж квартири, за якою, 04.03.2008 р. ОСОБА_5, таємно від ОСОБА_3, продає квартиру ОСОБА_1 нібито за 20000 доларів США, про що ОСОБА_5 дізналася наприкінці 2008 р. Іншу квартиру, як було домовлено, ОСОБА_5 ОСОБА_3 не купила. На початку листопада 2008 р. ОСОБА_5 із скандалом віддала батькам ОСОБА_3 25000 грн. Вважаючи дії ОСОБА_5, яка увела в оману ОСОБА_3, незаконними, та такими, що виходять за межі довіреності, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 04.03.2008 р.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав, пояснивши у відповідності із заявою, вимог ОСОБА_4 не визнав, пояснивши, що він є власником спірної квартири на підставі відповідного договору купівлі-продажу. При купівлі квартири він закону не порушував. Просив його позов задовольнити, в зустрічному позові відмовити.

У письмових запереченнях на зустрічний позов представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просила зазначений позов відхилити, оскільки укладення договору купівлі-продажу спірної квартири відповідає вимогам закону.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4, в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали та пояснили, що вважають недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири з підстав, зазначених в зустрічному позові, який вони підтримали. З тих самих підстав ОСОБА_4 письмово заперечував проти позову ОСОБА_1

Відповідачка ОСОБА_5 в суді зустрічний позов не визнала, вважаючи, що вона діяла в межах закону.

Нотаріуси ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засудження не з`явилися. Письмово просили про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено та підтверджується наданими сторонами доказами, що 03.03.2008 р. між ОСОБА_5, що діяла на підставі довіреності від 14.02.2008 р. від імені ОСОБА_3, та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 (а.с. 8). Той факт, що позивач з вини відповідачки не міг користуватися спірною квартирою з березня 2008 р. по теперішній час, відповідачкою не заперечується. Також відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала, що з березня 2008 р. і до звернення позивача до суду, вона не сплачувала комунальні послуги. Це також підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг ОСОБА_1 (а.с. 11-22). Відповідною розпискою та поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджуються факт передачі ОСОБА_5 ОСОБА_4 7000 доларів США 28.09.2008 р. в зв`язку із кінцевим розрахунком за квартиру та відсутністю претензій між сторонами.

У відповідності із ст.ст. 387, 391 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи з встановлених обставин справи та керуючись зазначеними нормами закону, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 в частині усунення перешкод в користуванні ним квартирою законними та обґрунтованими, оскільки він є власником спірної квартири, ОСОБА_3 проживає в квартирі без законних підстав, втративши на неї будь-які права у зв`язку із її продажем. Тому ОСОБА_3 має бути виселеною з спірної квартири без надання їй іншого жилого приміщення.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, оскільки, як то передбачено ст. 60 ЦПК України, він не довів перед судом тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 при укладенні договору купівлі-продажу від 03.03.2008 р. увели ОСОБА_3 в оману чи вчинили інші незаконні дії. Також не доведено, що ОСОБА_5 діяла в супереч ст. 241 ЦК України з перевищенням повноважень. Доказування ж, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позов ОСОБА_1 в частині відшкодування йому витрат з комунальних послуг підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, та на підставі ч. 3 ст. 386 ЦК України, якою передбачене право власника на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У відповідності із ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Позов ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди суд визнає безпідставним та не підтвердженим будь-якими доказами, тому відмовляє в задоволенні цієї позовної вимоги. Відповідно до розяснень, даних в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обовязковому з*ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з*ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань , або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Таким чином позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкоди в користуванні квартирою, виселення та стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 4 березня 2008р. квартири АДРЕСА_1 - задоволенню не підлягає.

Оскільки рішення ухвалене на користь ОСОБА_1, то з ОСОБА_3 належить стягнути судові витрати позивача в загальному розмірі 337,55 грн. (64,04+8,50+15,00+250,00).

Судові витрати ОСОБА_4 відшкодуванню не підлягають та відносяться на його рахунок.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23, 241, 386, 387, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 196, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкоди в користування квартирою, виселення та стягнення майнової та моральної шкоди, та судових витрат задовольнити частково.

Усунути перешкоди в користуванні квартирою, виселити ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_3, без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 5530грн.25коп.(пять тисяч пятсот тридцять грн.25коп)

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 337 грн. 55 коп (триста тридцять сім грн..55коп)

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Відмовити ОСОБА_4 Лєонтієвичу (діючого в інтересах ОСОБА_3) у зустрічних позовних вимогах до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 4 березня 2008р., квартири АДРЕСА_4 .

На рішення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення, з подальшою подачею апеляційної скарги у двадцятиденний строк.

СУДДЯ ФЕДОТОВА В.М.