Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2010 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Бондаренко В.М.,

при секретарі Троян В.Б.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді про стягнення вартості путівки на санаторно-курортне лікування, витрат на проїзд до місця лікування та назад, моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, про стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді (далі відділення Фонду) на його користь 4200,00 грн в рахунок компенсації вартості санаторно-курортної путівки придбаної самостійно у серпні 2009 року, 183,80 грн в рахунок компенсації витрат на проїзд до місця лікування та назад, а також стягнення з відповідача 1500,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування позову зазначив, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.04.2006 року відділення Фонду зобов»язано надавати ОСОБА_1 не рідше одного разу на три роки путівки для санаторно-курортного лікування кожної професійної хвороби які йому встановлені. Відповідно до висновку МСЕК від 12.08.95 року йому встановлено 60% втрати працездатності з 12.08.1997 року, а саме, 50% по пилевому бронхіту, 5% по кохлеарному невриту, 5% по професійній екземі. У зазначений висновок МСЕК внесено 16.08.2007 року запис про потребу у щорічному санаторно- курортному лікуванні. Відповідно до довідки № 719 міської лікарні № 4 м. Павлограда від 18.07.2008 року визначено, що ОСОБА_1 по стану здоров»я потребує щорічне санаторно-курортне лікування органів дихання, а відповідно до довідки № 749 від 24.07.2009 року того ж лікарняного закладу він має право на одержання путівки на санаторно-курортне лікування органів дихання на ПБК з червня по серпень місяці. Тобто, за вищенаведеними медичними висновками йому у червні-сер'пні 2009 року потребувалося санаторне-курортне лікування органів дихання (пилового бронхіту). В той же час відповідач, посилаючись на рішення суду намагався призначити йому інше лікування, а саме: лікування екземи. Тому він за власний рахунок та з власної ініціативи придбав санаторно-курортну путівку з лікування пилового бронхіту до санаторію «Орлине гніздо» у м. Ялта, на період часу з 08.08.2009 року по 27.08.2009 року та її вартість склала 4200,00 грн, а витрати на проїзд - 183,80 грн, зазначені витрати на санаторно-курортне лікування відповідач відмовився йому компенсувати. Вважає, що також йому спричинена моральна шкода яка полягає у душевних стражданнях яких він зазнав під час захисту свого порушеного права. Зазначені обставини і вимусили його звернутися до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги на підставах зазначених у позові.

Представник відповідача позов не визнав у повному обсязі, посилаючись на те, що відділення Фонду повинно виконувати належним чином рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.04.2006 року, яким відділення Фонду зобов»язано надавати ОСОБА_1 не рідше одного разу на три роки путівки для санаторно-курортного лікування кожної професійної хвороби які йому встановлені. У зв»язку з примусовим виконанням зазначеного рішення суду, як державному виконавцю ВДВС у м. Павлограді та Павлоградському районі Павлоградського міськрайонного управління юстиції, так і відділенню Фонду, була не зрозуміла резолютивна частина цього рішення, а саме, яким чином здійснювати надання санаторно-курортних путівок ОСОБА_1 та терміни ї* надання, так як у ОСОБА_1 встановлені три захворювання. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду від 14.08.2006 року рішення суду від 26.12.2007 року не було роз»яснено по суті, а лише переписана резолютивна його частина. Тому Фондом було встановлено графік розподілення санаторно-курортних путівок один раз на три роки кожної професійної хвороби, а саме, 2006 рік - лікування екземи; 2007 рік - лікування пилового бронхіту; 2008 рік - лікування органів слуху; 2009 рік - лікування екземи; 2010 рік - лікування пилового бронхіту; 2011 рік - лікування органів слуху. Тобто у 2009 році позивач повинен був лікувати екзему. У липні 2009 року відділенням Фонду йому було запропоновано санаторно-курортне лікування у санаторіях м. Бердянськ та м. Євпаторія від яких позивач відмовився, про що складені відповідні акти. А самостійно придбав путівку до санаторія «Орлине гніздо» у м. Ялта, де він лікував захворювання пиловий бронхіт, тому вважає, що не має підстав на компенсацію витрат на здійснене позивачем самостійне санаторно- курортне лікування у санаторії «Орлине гніздо» у м. Ялта. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, так як винних дії з боку Фонду щодо виконання рішення суду не має.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.04.2006 року відділення Фонду зобов»язано надавати ОСОБА_1 не рідше одного разу на три роки путівки для санаторно-курортного лікування кожної професійної хвороби які йому встановлені. Рішенням суду від 28.04.2006 року також встановлено, що відповідно до довідки МСЕК № 195 від 12.08.95 року ОСОБА_1 встановлено 60% втрати працездатності по пилевому бронхіту, кохлеарному невриту та професійній екземі, а також третя група інвалідності. В порядку примусового виконання рішення суду державний виконавець звернувся до суду з поданням про роз»яснення рішення суду, а саме, в частині терміну надання путівки ОСОБА_1 для санаторно- курортного лікування. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду від 14.08.2006 року рішення суду від 26.12.2007 року було роз»яснено таким чином: рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.04.2006 року було зобов»язано відділення Фонду надавати ОСОБА_1 не рідше одного разу на три роки путівки для санаторно-курортного лікування кожної професійної хвороби які йому встановлені. Тому відділенням Фонду встановлено графік розподілення санаторно-курортних путівок один раз на три роки кожної професійної хвороби, а саме, 2006 рік - лікування екземи; 2007 рік - лікування пилового бронхіту; 2008 рік - лікування органів слуху; 2009 рік - лікування екземи; 2010 рік - лікування пилового бронхіту; 2011 рік лікування органів слуху. Згідно довідки відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції від 02.08.2010 року виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-2297 від 28.04.2006 року про зобов»язання ВВДФССНВВ надавати ОСОБА_1 не рідше одного разу на три роки путівки для санаторно-курортного лікування кожної професійної хвороби які йому встановлені було закінчено 29.08.2006 року, у зв»язку з повним фактичним виконанням на підставі п. 8 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином суду доведено, що між позивачем та відповідачем існували та існують правовідносини щодо примусового та добровільного виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду від 28.04.2006 року.

Відповідно до листа ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України Укрпрофоздоровниця ДП санаторій «Орлине гніздо» від 22.06.2010 року ОСОБА_1 знаходився на лікуванні органів дихання у зазначеному закладі з 08.08.2009 року по 27.08.2009 року з діагнозом основним: ХОЗЛ. Путівку до зазначеного закладу позивач придбав самостійно, так як відмовився від лікування екземи (відповідно до графіку на 2009 рік) на запропоновані відділенням Фонду у 2009 році санаторно-курортне лікування у санаторіях м. Бердянськ та м. Євпаторія, про що складені відповідні акти, та зазначені факти не заперечуються сторонами по справі. Тому порушень з боку відділення Фонду судом не встановлено, що звільняє відділення Фонду від проведення компенсаційних виплат позивацу.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Тому посилання позивача на зобов»язання відділення Фонду діяти в межах Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання путівками для санаторно-курортного лікування, затвердженого постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України з приводу надання санаторно-курортного лікування спростовуються вищенаведеним.

Статтею 23 ЦК України визначено поняття моральної шкоди, в чому вона полягає, порядок визначення та стягнення. Крім того, в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» є розяснення, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій'су мі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди без вини, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Тому, позивач не має права на відшкодування моральної шкоди з відповідача.

Таким чином, суд повно і всебічно з»ясував усі обставини справи та дав оцінку усім наявним доказам у справі, які дають підстави для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 10, 57-61, 76, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві* та професійних захворювань України в м. Павлограді про стягнення вартості путівки на санаторно-курортне лікування, витрат на проїзд до місця лікування та назад, моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку передбаченому ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: В.М. Бондаренко