Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 2-1869/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2010 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі : головуючого судді Лешко С.М.

розглянувши на відкритому судовому засіданні в м. Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської Ради про стягнення невиплачених коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача недовиплачені кошти, які передбачені ст.37 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 3062,00 грн., за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, та кошти, передбачені ст. 39 вказаного Закону, в розмірі 38162, 48 грн за період з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року мотивуючи це тим, що вона являється потерпілою від Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії, проживає в зоні гарантованого добровільного відселення. Позивач вважає, що проведення виплат в твердих сумах, встановлених Постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 року, а не в розмірах визначених ЗУ Про статус і соціальний захист населення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи порушує її права.

В судове засідання позивач не з"явилась, надала заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, вимоги позову підтримує в повному обсязі, з підстав зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, позов не визнає.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в межах строку звернення з позовом до суду та на підставі наданих довідок про розмір виплат компенсаційних коштів. Судом встановлено, що позивач проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, яким є м. Коростень, отримує компенсації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яким встановлені компенсації та доплати громадянам, що проживають та працюють на територіях радіоактивного забруднення.

Відповідно до вимог ст. 37 вищезазначеного Закону, громадянам, що проживають на території радіоактивного забруднення, зоні гарантованого добровільного відселення, виплачується щомісячна грошова допомога, в звязку з обмеженням споживання продуктів харчування в розмірі 40% мінімальної заробітної плати щомісячно. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи, що стверджується вкладкою до посвідчення.

Відповідно до ст.39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи громадянам, які працюють на території радіоактивного забруднення, зоні гарантованого добровільного відселення, проводиться доплата в розмірі 2 х мінімальних заробітних плат.

Kpiм цього, позивач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яке згідно переліку населених пунктів, віднесено до зон радіоактивного забруднення, внаслідок Чорнобильської катастрофи, і до зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про статус i соціальний захист громадян,що постраждали від Чорнобильської катастрофи» громадянам, які проживають територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в таких розмірах: у зоні посиленого радіоекологічного контролю 30% від мінімальної заробітної плати; у зоні гарантованого добровільного відселення 40% мінімальної заробітної плати; у зоні безумовного (обов'язкового) відселення 50% мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам, що працюють на території радіоактивного забруднення, проводиться доплата в розмірі 2х мінімальних заробітних плат у зоні гарантованого добровільного відселення.

При стягненні коштів суд виходить з розміру мінімальних заробітних плат, які діяли у вказаних періодах, а саме:

-з 01.12.2006 р. 400 грн.; -з 01.01.2008 р. - 515 грн.;

-з 01.04.2007 р. 420 грн.; -з 01.07.2008 р. - 545 грн.;

-з 01.10.2007 р. - 460 грн.; -з 01.12.2008 р. 605 грн.;

-з 01.04.2008 р. - 525грн.; - з 01.04.2009 р. 625 грн;

-з 01.10.2008 р. - 545 грн.; з 01.07.2009 р. 630 грн;

-з 01.04.2009 р. 625 грн - з 01.10.2009 р. 650 грн;

-з 01.07.2007 р. - 440 грн.; - з 01.11.2009 р. 744 грн.

В звязку з викладеним, розмір недовиплачених позивачу коштів, передбачених ст.37 вищевказаного Закону у розмірі 40% мінімальної заробітної плати щомісяця, за мінусом одержаних коштів по 2,10 грн. щомісяця, в розмірі 25,20 грн., становить, виходячи з розрахунку, проведеного судом, 3062, 00 грн., за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року.

Розмір недовиплачених позивачу коштів за роботу у зоні гарантованого добровільного відселення, передбачених ст. 39 вищевказаного Закону, становить за мінусом одержаних коштів по 10,50 грн. щомісяця, в розмірі 373,52 грн., становить, виходячи з розрахунку, проведеного судом, 38162, 48 грн., за період з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року.

Проте, належні позивачу виплати виплачуються в poзмірі, передбаченому Постановою КМ України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, постраждалим від Чорнобилвської катастрофи».

Обговорюючи питання, положення якого нормативно-правового акту слід застосувати до спірних правовідносин, суд виходить з наступного: відповідно до ч.2 cт.19 Конституції України органи державної влади, та органи місцевого самоврядування, їx посадові особи зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у cпociб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який мае вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів на підзаконними актами, суд прийшов до висновку, що при визначенні розміру допомог позивачеві застосуванню підлягають норми ЗУ «Про статус….» Однак, згідно пп. 8 п. 28 розд. II ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік», громадянам,що проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів, харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Miнicтpiв України. Згідно пп. 9 п. 28 розд. II цього Закону, громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в порядку та poзміpax, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по різному регулюють cпipнi правовідносини. Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає, також, і закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу. Водночас, Конституційний Суд України у п. 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у cпpaвi про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження, щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відтак, виходячи з наведених положень Конституції України та рішення Конституційного Суду України, а також враховуючи, що вищезазначеним Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» фактично змінено положения Закону України «Про статус i соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який діяв у часі раніше, пріоритетними, в даному випадку є положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік».

Разом з тим, судом враховується, що положення п.п. 8, 9 пункту 28 розд. II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 р.», яким фактично змінено на 2008 рік дію Закону «Про статус…», в частині виплати компенсацій i допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, і абз. 2, 3, 4 частини першої статей 37, 39 Закону України «Про статус…», рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними. Проте, зазначені положення втратили чинність з моменту ухвалення рішення Конституційним Судом України, а тому до вказаної дати відповідач правомірно здійснював виплати в розмірах, передбачених Законом України «Про Державний бюджет України на 2008р.».

Суд погоджується з доводами позову про те, що вимоги Закону Про статус… відповідачем порушувались, позивач не отримував зазначених кошт в відповідних розмірах, тому вимоги позову, в частині прав позивача на отримання сум компенсацій в розмірах, передбачених ст.ст.37, 39 ЗУ «Про статус…» є обґрунтованими.

Відповідно до Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та Порядку використання коштів Державного бюджету України на виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Наказом № 147 від 02.04.2004 року Міністерства праці та соціальної політики України , за якими головним розпорядником бюджетних коштів, призначених для видатків на соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи є Міністерство Праці та соціальної політики України, а на місцях відповідні Управління праці та соціального захисту населення.

Керуючись ст. 16 ЦК України, ст.15, 88, 213-218 ЦПК України,ст.19 Конституції України, ст.37 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Постановою Кабінету Міністрів України № 987 від 20.06.2000 року Про затвердження порядку використання коштів фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради на користь ОСОБА_1 кошти, передбачені ст. 37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 3062, 00 грн., за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, та ст.39 цього ж Закону в розмірі 38162, 48 грн., за період 01.01.2007 року по 31.12.2009 року, а всього 41224 (сорок одну тисячу двісті двадцять чотири) грн., 48 коп.

Відповідач звільнений від сплати судового збору відповідно до рішення Коростенської міської ради № 25 від 17.12.2009 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, або з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя: