Справа № 2-315/2010 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2010 року Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Гнипа О. І.,

при секретарі Бородіній В. В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Семенівського району Чернігівської області та прокуратури Чернігівської області про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих неправомірними рішеннями та бездіяльністю органів прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, ОСОБА_4,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, шляхом подання позовної заяви до Семенівського районного суду Чернігівської області своїм повноважним представником за нотаріально посвідченою довіреністю адвокатом ОСОБА_2, предявила позов до відповідачів, прокуратури Семенівського району Чернігівської області та прокуратури Чернігівської області, у якому просила суд: стягнути на її користь грошове відшкодування завданої неправомірними рішеннями службових осіб прокуратури Семенівського району Чернігівської області та бездіяльністю службових осіб прокуратури Чернігівської області майнової шкоди у розмірі 1657 гривень 08 копійок; стягнути на її користь грошову компенсацію завданої неправомірними рішеннями службових осіб прокуратури Семенівського району Чернігівської області та бездіяльністю службових осіб прокуратури Чернігівської області моральної шкоди у розмірі 2500 гривень. В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві від імені позивача ОСОБА_1 її представник ОСОБА_2 зазначив про те, що з 2003 року позивач працювала заступником головного лікаря з економічних питань в комунальному лікувально-профілактичному закладі «Семенівська центральна районна лікарня». З 27 травня 2008 року головний лікар зазначеної установи ОСОБА_5 з тільки відомих останньому особистих неприязних мотивів розпочав усілякі пригноблювання позивача, котрі виразилися у психологічному тиску, що полягав у штучному утворенні, в основному за допомогою чуток, її негативного іміджу, створенні різноманітних перешкод нормальному існуванню позивача, а також, шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчиненні дій, спрямованих на порушення гарантованих Конституцією України трудових прав позивача. Зокрема, ОСОБА_5 незаконно декілька разів переводив позивача на іншу роботу з погіршенням істотних умов праці, а саме зі зменшенням її заробітної плати, незаконно не надавав щорічної чергової відпустки, незаконно декілька разів накладав дисциплінарні стягнення. Вважаючи такі дії головного лікаря ОСОБА_5 незаконними, позивач декілька разів зверталася до суду. Кожного разу судом ухвалювалися рішення на її користь. Дії ОСОБА_5 визнавалися незаконними, його накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, звільнення з посади, судом також визнавалися незаконними та скасовувалися. У судовому порядку ОСОБА_5 зобовязували надати позивачеві відпустку. У звязку з систематичним грубим порушенням трудових прав позивача, а також унаслідок невиконання рішення суду про поновлення позивача в обійманій посаді, 04 вересня 2009 року позивач звернулася із заявою до прокуратури Семенівського району Чернігівської області. 08 грудня 2009 року до прокуратури цього ж району позивач подала іншу заяву щодо порушення стосовно головного лікаря ОСОБА_5 кримінальної справи за ст. 172 Кримінального кодексу України за ознаками грубого порушення законодавства про працю внаслідок ненадання позивачеві у 2008 році щорічної відпустки, яку згідно графіка позивач мала відбути з 14 липня 2008 року. Крім того, під час судового розгляду за позовом ОСОБА_1 до комунального лікувально-профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня» про відшкодування завданих ОСОБА_5 збитків, останній надав суду довідку з неправдивою інформацією, у звязку з чим 03 грудня 2009 року позивач також подала заяву до прокуратури Семенівського району Чернігівської області. Звертаючись до прокуратури району, позивач сподівалася знайти захист та відновлення справедливості, виходячи з вимог, закладених у норми Конституції України та Закону України «Про прокуратуру». Однак реальність, а саме те, як прокурором Семенівського району Чернігівської області ОСОБА_6 та слідчим цієї прокуратури ОСОБА_4, розглядалися заяви позивача про вчинення щодо неї кримінально караних діянь головним лікарем ОСОБА_5, наводить на думку, що для указаних службовців прокуратури вимоги Конституції та законів України не є нормою, і свою діяльність вони ставлять всупереч принципам законності та верховенства права. Для них, ОСОБА_6 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 поза законом, хоча дії останнього, який протягом тривалого часу неприпустимо, безкарно порушував особисті гарантовані Конституцією України права позивача, інакше як знущанням над нею і не назвеш. Прокуратурою Семенівського району Чернігівської області декілька разів приймалися незаконні рішення про відмову у порушенні кримінальної справи щодо діянь головного лікаря ОСОБА_5 з приводу грубого порушення законодавства про працю, невиконання судового рішення, а так само службового підроблення. Кожного разу на рішення прокуратури Семенівського району Чернігівської області позивачем подавалися скарги до суду і кожного разу рішення прокуратури скасовувалися, а матеріали направлялися на додаткову перевірку, після якої знову приймалися незаконні рішення про відмову в порушенні кримінальної справи. Так, за заявою позивача від 04 вересня 2009 року щодо вчинення ОСОБА_5 злочинів, передбачених ст. ст. 172, 382 Кримінального кодексу України, 10 вересня 2009 року слідчим прокуратури Семенівського району Чернігівської області прийняте рішення про відмову у порушенні кримінальної справи, яке постановою Семенівського районного суду Чернігівської області від 29 вересня 2009 року визнане незаконним та скасоване, а матеріали повернуті на додаткову перевірку. Після додаткової перевірки, 02 листопада 2009 року слідчим прокуратури знову винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи, яка постановою Семенівського районного суду Чернігівської області від 20 листопада 2009 року визнана незаконною та скасована, а матеріали направлені на додаткову перевірку. 25 грудня 2009 року, після додаткової перевірки, слідчий прокуратури Семенівського району Чернігівської області знову прийняв рішення про відмову в порушенні кримінальної справи, яке постановою Семенівського районного суду від 11 січня 2010 року визнане незаконним та скасоване, а матеріали направлені на додаткову перевірку. 04 лютого 2010 року слідчий ще раз виніс постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, яка 10 лютого 2010 року була скасована прокурором Семенівського району Чернігівської області. У наданні позивачеві копії постанови про скасування постанови слідчого від 04 лютого 2010 року прокурором Семенівського району Чернігівської області відмовлено. 22 лютого 2010 року слідчий прокуратури Семенівського району Чернігівської області в черговий раз виніс постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, яка постановою Семенівського районного суду від 09 квітня 2010 року знову визнана незаконною та скасована, а матеріали направлені на додаткову перевірку. В своїй постанові від 09 квітня 2010 року Семенівський районний суд Чернігівської області зазначив, що слідчим надана перекручена оцінка дій ОСОБА_5, однак слідчий на власний розсуд, всупереч судових рішень, вважає незаконний перевід позивача спірним. Законність постанови Семенівського районного суду Чернігівської області підтверджена Апеляційним судом Чернігівської області, який своєю ухвалою від 13 травня 2010 року указану постанову від 09 квітня 2010 року залишив без змін. За заявою позивача від 08 грудня 2009 року щодо порушення відносно ОСОБА_5 кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ст. 172 Кримінального кодексу України, за фактом ненадання позивачеві чергової відпустки за 2008 рік, слідчим прокуратури Семенівського району Чернігівської області 18 грудня 2009 року прийняте рішення про відмову в порушенні кримінальної справи, яке постановою Семенівського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2010 року скасоване, а матеріали повернуті на додаткову перевірку. Після додаткової перевірки слідчим прокуратури Семенівського району Чернігівської області знову прийняте рішення про відмову в порушенні кримінальної справи, яке постановою Семенівського районного суду Чернігівської області від 01 червня 2010 року скасоване, а матеріали направлені на додаткову перевірку. За заявою від 03 грудня 2009 року щодо вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ст. 366 Кримінального кодексу України, слідчим прокуратури Семенівського району Чернігівської області 14 грудня 2009 року прийняте рішення про відмову в порушенні кримінальної справи, яке постановою Семенівського районного суду Чернігівської області від 29 січня 2010 року скасоване, а матеріали направлені на додаткову перевірку. Після додаткової перевірки, 29 квітня 2010 року, слідчим прокуратури Семенівського району Чернігівської області винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, яка рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 27 травня 2010 року скасована, а матеріали повернуті на додаткову перевірку. Відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру» рішення прокурора може бути оскаржене вищестоящому прокурору, який має відповідне право скасувати рішення нижчестоящого прокурора та прийняти законне рішення. Виходячи з цього позивачем декілька разів на рішення прокуратури Семенівського району Чернігівської області відносно розгляду її заяв про вчинення злочинів ОСОБА_5 подавалися скарги до прокуратури Чернігівської області. Втім, службові особи прокуратури Чернігівської області, які приймали рішення за скаргами позивача, маючи реальну можливість та обовязок зробити дії, спрямовані на відновлення її порушених прав та свобод, а також на припинення протиправних дій ОСОБА_5 з притягненням останнього до кримінальної відповідальності, виявляли цілковиту бездіяльність. Так, на скаргу позивача, подану у вересні 2009 року, позивач отримала відповідь від 21 жовтня 2009 року за підписом начальника відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_7, в якій останній констатує те, що прокуратурою Семенівського району Чернігівської області прийняте рішення, яке скасоване Семенівським районним судом Чернігівської області, а матеріали направлені па додаткову перевірку. 28 грудня 2009 року на адресу прокурора Чернігівської області позивач подала чергову скаргу на дії прокурора та слідчого прокуратури Семенівського району Чернігівської області, в якій просила відсторонити прокурора Лугового О. Є. та слідчого Лущая Р. О. від розгляду її заяв, притягнути останніх до відповідальності та порушити стосовно ОСОБА_5 кримінальну справу. 12 лютого 2010 року позивач нарешті отримала відповідь від 10 лютого 2010 року за підписом заступника прокурора Чернігівської області Седлецького О. О., в якій зазначено, що рішення прокуратури Семенівського району Чернігівської області скасовані судом, після додаткової перевірки позивач отримає повідомлення, а підстав притягувати до відповідальності ОСОБА_6 та ОСОБА_4 немає. Не погодившись з такою відпискою, 15 лютого 2010 року на особистому прийомі позивач звернулася до прокурора Чернігівської області Мірошниченка С. С.. У своєму зверненні позивач просила провести обєктивну, всебічну перевірку законності дій прокурора Лугового О. Є. та слідчого Лущая Р. О., відсторонити останніх від розгляду її заяв та притягнути їх до відповідальності, а також порушити відносно ОСОБА_5 кримінальну справу. 20 березня 2010 року позивач отримала відповідь про те, що її звернення розглянуте, однак підстав для скасування постанови слідчого прокуратури Семенівського району Чернігівської області про відмову у порушенні кримінальної справи за фактом незаконного переведення на іншу посаду та невиконання рішення суду, а також для притягнення працівників прокуратури до відповідальності, прокурор Чернігівської області не убачив. Крім того, у своєму повідомленні прокурор Чернігівської області вказує інформацію, яка позивачеві і так добре була відома, а саме те, що постанови про відмову у порушенні кримінальної справи за фактами ненадання щорічної відпустки та службового підроблення скасовані судом. Після такого упередженого розгляду звернень позивача службовими особами прокуратури Чернігівської області слідчим прокуратури Семенівського району ОСОБА_4 за кожним з вищенаведених фактів діянь ОСОБА_5 були прийняті рішення про відмову у порушенні кримінальної справи, які позивач знову ж таки оскаржила у судовому порядку і всі постанови слідчого були визнані незаконними та скасовані. Вищезазначене свідчить про те, що службові особи прокуратури Семенівського району Чернігівської області та прокуратури Чернігівської області самоусунулися від виконання свого конституційного обовязку захищати від неправомірних посягань на гарантовані Конституцією, іншими законами України та міжнародними правовими актами соціально-економічні, політичні та особисті права та свободи людини. Відстоюючи свої права та свободи, оспорюючи при цьому неправомірні рішення прокуратури Семенівського району Чернігівської області та неодноразово звертаючись до прокуратури Чернігівської області, позивачем були понесені витрати, які позивач зробила для відновлення своїх порушених прав. Такими витратами є: затрати на поштові відправлення, повязані зі зверненням до прокуратури Чернігівської області 30 грудня 2009 року в сумі 12 гривень 80 копійок; витрачання на поїздку 16 лютого 2010 року на особистий прийом до прокурора Чернігівської області, які складаються з оплат проїзду в обох напрямках у сумі 70 гривень та витрат на харчування, які відповідно до законодавства оплачуються за рахунок добових, в розмірі 30 гривень; затрати на поїздку 13 травня 2010 року для участі у судовому засіданні Апеляційного суду Чернігівської області за апеляцією помічника прокурора Семенівського району Кондратенко В. М. на постанову Семенівського районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2010 року, які складаються з оплат проїзду в обох напрямках в сумі 70 гривень та витрат на харчування в сумі 30 гривень; витрачань, які позивач зазнала у звязку з тим, що 16 лютого 2010 року та 13 травня 2010 року для поїздок на особистий прийом до прокурора Чернігівської області та участі в судовому засіданні Апеляційного суду Чернігівської області була змушена брати на роботі відпустку без збереження заробітної плати (за розрахунками позивача її середній одноденний заробіток в лютому 2010 року становив 110 гривень 83 копійки, а в травні 2010 року 133 гривні 45 копійок); витрат на правову допомогу щодо оскарження постанов слідчого прокуратури Семенівського району Чернігівської області про відмову у порушенні кримінальної справи від 29 квітня 2010 року в сумі 1200 гривень. Таким чином, виходячи з положень законів, неправомірними рішеннями службових осіб прокуратури Семенівського району Чернігівської області та бездіяльністю службових осіб прокуратури Чернігівської області, позивачеві завдана майнова шкода у розмірі 1657 гривень 08 копійок. Крім того, неправомірними рішеннями службових осіб прокуратури Семенівського району Чернігівської області та службових осіб прокуратури Чернігівської області позивачеві завдана моральна шкода яка полягає: у фізичних стражданнях, які позивач зазнала, отримавши в грудні 2009 року повідомлення, що за її заявами від 03 грудня 2009 року та від 08 грудня 2009 року слідчим прокуратури Семенівського району Чернігівської області прийняте рішення про відмову в порушенні кримінальної справи, у звязку з чим у позивача погіршився стан здоровя і 24 грудня 2009 року вона була змушена звернутись за лікарняною допомогою до місцевої лікарні; у фізичних стражданнях, які позивач зазнала, отримавши в лютому 2010 року повідомлення, що за її заявою від 04 вересня 2009 року слідчим прокуратури Семенівського району Чернігівської області 04 лютого 2010 року після додаткової перевірки знову прийняте рішення про відмову в порушенні кримінальної справи, у звязку з чим у позивача погіршився стан здоровя і 10 лютого 2010 року вона була змушена звернутися за допомогою до лікарів; у душевних стражданнях, яких позивач зазнає у звязку з протиправною поведінкою службових осіб органів прокуратури, яка вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, для захисту своїх прав та відновлення справедливості. Завдана позивачеві моральна шкода оцінюється позивачем в 2500 гривень.

У попередньому судовому засіданні, проведеному з метою правильного вирішення справи, відповідно до ухвали суду був залучений у даній цивільній справі у процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, ОСОБА_4 слідчий прокуратури Семенівського району Чернігівської області, котрим виносилися основні постанови про відмову у порушенні кримінальної справи, на фактичних обставинах скасувань яких базуються позовні вимоги сторони позивача (а.с. 105-106).

До судового розгляду уповноваженим згідно довіреності представником відповідача, прокуратури Чернігівської області, ОСОБА_8, подавалося до суду письмове заперечення, зміст якого зводиться до повного не визнання позову через його, за доводами цього представника, необґрунтованість (а.с. 112-114).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 позов підтримали повністю та пояснили про те, що, на їх думку, є всі підстави для задоволення позовних вимог, позаяк прокуратурою Семенівського району Чернігівської області за потурання службових осіб прокуратури Чернігівської області винесено девять незаконних постанов про відмову у порушенні кримінальної справи за заявами позивача стосовно кримінально караних діянь головного лікаря комунального лікувально-профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня» ОСОБА_5.

Представник відповідача, прокуратури Чернігівської області, уповноважена на судовий розгляд справи за довіреністю ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала повністю та пояснила про те, що, на її думку, підстави для задоволення позову відсутні.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, ОСОБА_4, у судовому засіданні пояснив, що скасовані судом постанови про відмову у порушенні кримінальної справи ним виносилися через те, що він глибоко переконаний у відсутності складів злочинів, на які вказувала у своїх заявах до прокуратури Семенівського району Чернігівської області позивач, у діяннях головного лікаря комунального лікувально-профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня» ОСОБА_5, а скасування судом його постанов були обумовлені лише необхідністю зясування тих чи інших подробиць відносно заяв ОСОБА_1.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне у позові відмовити повністю за наступних обставин.

У справі встановлено, що сторона позивача обґрунтовує заявлені позовні вимоги із приводу необхідності відшкодування моральної та майнової шкоди фактами навколо скасувань постанов слідчого прокуратури Семенівського району Чернігівської області правозастосовними установами, в тому числі судом, вважаючи, що рішення таких установ самі собою підтверджують неправомірність постанов слідчого, а також бездіяльність прокуратури Чернігівської області, що детально описано у вищезазначених відомостях позовної заяви.

В той же час, загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, закладені у норми ст. ст. 1166, 1167 Цивільного кодексу України, передбачають, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, а відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, діями або бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків згідно зі ст. 1172 Цивільного кодексу України, покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває в трудових правовідносинах.

Отже, за змістом наведених норм цивільного закону, які мають застосовуватися у контексті розглядуваних правовідносин, для покладення деліктної відповідальності за моральну та майнову шкоду на прокуратуру Чернігівської області як на відповідальну за діяння своїх працівників юридичну особу (котра в силу правил ст. 121 Конституції України, ст. ст. 1, 3, 4, 5, 6, 7, 13, 16 Закону України «Про прокуратуру» не є органом державної влади або органом місцевого самоврядування, а складає частину єдиної відокремленої централізованої системи державних органів, на яку покладається виконання певних функцій), в тому числі і за діяння працівників прокуратури Семенівського району Чернігівської області, необхідно обовязково довести: 1) неправомірність діянь особи; 2) наявність завданої шкоди; 3) причинний звязок між неправомірністю діянь особи та завданою шкодою; 4) вину завдавача шкоди.

Тому одні факти скасування судом та іншими органами постанов про відмову у порушенні кримінальної справи не можуть слугувати самостійними підставами для відшкодування шкоди як моральної, так і майнової, оскільки у справі не встановлено на основі доказів або документів, що звільняють від доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України), що скасовані постанови про відмову у порушенні кримінальної справи є неправомірними або протиправними, тобто такими, що не у повній мірі відповідають правам позивача, або спрямовані проти прав позивача, як і не доведена неправомірність (протиправність) бездіяльності прокуратури Чернігівської області із приводу не скасування оскаржуваних позивачем постанов прокуратури Семенівського району Чернігівської області.

Доведення неправомірності (протиправності) винесених прокуратурою Семенівського району Чернігівської області постанов про відмову у порушенні кримінальної справи і неправомірного (протиправного) не скасування цих постанов прокуратурою Чернігівської області у обсязі позовних вимог можливе лише при наявних фактах порушень кримінальних справ за заявами позивача про злочини. Однак, стороною позивача суду ніяких постанов про порушення кримінальних справ із цього приводу не надано, з чого суд робить висновок, що неправомірність діянь відповідачів стороною позивача не доведена.

Суд вважає, що витрати позивача із приводу листування з правозастосовними установами і поїздок до міста Чернігова, а також щодо стягнення моральної шкоди за винесення постанов про відмову у порушенні кримінальної справи і за бездіяльність прокуратури Чернігівської області можуть бути предявлені до стягнення стороною позивача шляхом подання належних цивільних позовів після порушення відповідних кримінальних справ та прийняття кінцевих рішень при провадженнях у таких справах правозастосовними установами, з яких вбачався б остаточно обґрунтованим висновок про законність порушення кримінальних справ.

Отже, вказані позивачем до відшкодування суми не можуть бути стягнені судом через ухвалення рішення у даній цивільній справі, адже позов базується на недостатніх для цього підставах (обставинах, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, що обєктивовані у поданих суду доказах).

Моральна шкода позивача може полягати у даному випадку лише у вірогідно допущеній службовими особами прокуратури Семенівського району Чернігівської області тривалій тяганині за певний період часу при розгляді заяв позивача про злочини, що вказує на окремі ознаки порушень норм ст. 8 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вимоги яких спрямовані на протидію незабезпеченню права особи на ефективний засіб юридичного захисту.

Проте, питання про стягнення коштів за допущені органами прокуратури імовірні зволікання при прийнятті процесуальних рішень стороною позивача не ставиться, а тому вирішити питання про таке стягнення з органів прокуратури на відшкодування моральної шкоди за даним рішенням суд не може, оскільки за змістом ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім цього, вимоги про відшкодування моральної шкоди за тяганину, можливо допущену органами прокуратури при прийнятті всіх перелічених позивачем рішень про відмову у порушенні кримінальної справи, стосовно розглядуваного спору можуть мати повне підґрунтя у разі якщо законність таких відмов у порушенні кримінальної справи буде підтверджена правозастосовними установами і позивач вичерпає необхідні засоби оскарження постанов про відмову у порушенні кримінальної справи у порядку кримінального судочинства.

Таким чином суд не вбачає належних правових підстав як для стягнення коштів на відшкодування майнової шкоди, так і для стягнення грошового відшкодування моральної шкоди на користь позивача, а отже підстав для задоволення будь-якої із заявлених позовних вимог та позову в цілому.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до прокуратури Семенівського району Чернігівської області та прокуратури Чернігівської області про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих неправомірними рішеннями та бездіяльністю органів прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, ОСОБА_4, відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Семенівський районний суд Чернігівської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. І. Гнип