АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-845/10 Головуючий у 1-й інстанції Зємцов В.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Гасія Ю.В.

Суддів: Обідіної О.І. , Карнауха П.М.

при секретарі Лутицькій Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 березня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

колегія суддів , заслухавши доповідь судді - доповідача Обідіної О.І.

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2006 р. позивач звернулась до суду з позовом по стягнення з ОСОБА_3 В 15984 грн. боргу, посилаючись на те, що 19.04.2004 р. вона позичила останньому 3000 доларів США , про що сторони уклали договір позики , за яким відповідач взяв на себе зобов»язання повернути кошти до 19.02.2006 року. В зазначений строк кошти не повернув , почав уникати з нею спілкування , що змусило звернутись до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21.03.2007 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції , останнє оскаржила позивач ОСОБА_2, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставина справи та невірну оцінку наданих нею доказів, які є належними та допустимими , просила рішення скасувати і постановити нове про задоволення її вимог.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 309 ч.1 п.3 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

По справі встановлено, що 19.04.2004 р. між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір позики , за яким позивач передала відповідачу у власність грошові кошти у сумі 3000 доларів США, а відповідач отримавши кошти, зобов»язався їх повернути до 19.02.2006 р. При цьому сторони домовились, що повернення коштів повинно здійснюватись частинами в м. Кременчуці . У разі переміни місця проживання однієї із сторін , пов»язаної з виїздом до іншого населеного місця, сторони за спільною домовленістю проводять розрахунки між собою через переказ грошей поштою чи через банківську систему .

Заперечуючи позов , відповідач посилався як на підставу виконання свого зобов»язання за договором позики на доручення , видане ним 09.06.2004 р. на ім»я ОСОБА_2 як особі, яка має право розпоряджатись банківським рахунком № 4001 на умовах за її розсудом, у зв»язку з чим він в подальшому відкрив на її ім.»я і картковий рахунок.

Вказані заперечення суд першої інстанції поклав в основу свого рішення, вказавши, що відповідачем будо відкрито картковий рахунок в Кременчуцькій філії Приватбанку та відкрито на ім»я ОСОБА_2 картку , якою остання впродовж 2005 р. користувалась за власним розсудом, тому позичальником через банківську установу було повністю повернуто кредитору його кошти, тобто зобов»язання , взяті позикодавцем були виконані , на підставі чого позика вважається повернутою .

З вказаним висновком місцевого суду яку з таким, що ґрунтується на невірній оцінці доказів по справі та не відповідає обставинам справи, не може погодитись колегія суддів з наступних підстав.

Згідно ст. 1045 за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої є вартості.

Відповідно до вимог ст. 1049 позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості , такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми , що позичалась, на його банківський рахунок.

По справі встановлено, що позивач протягом 2004-2006 р.р. працювала у приватного підприємця ОСОБА_3, проте трудові відносини належним чином оформлені не були, оскільки вказані особи перебували на той час у фактичних шлюбних відносинах.

19.09.2004 р. ОСОБА_3 як приватним підприємцем було видане на ім»я ОСОБА_2 доручення.

Даючи правову оцінку останньому, колегією суддів звернуто увагу на те, що воно видане ОСОБА_3 не як фізичною особою, а як приватним підприємцем і видане до моменту укладання між сторонами договору позики , за своїм змістом вказане доручення фактично є комерційним представництвом , за яким ОСОБА_2 від імені суб»єкта підприємницької діяльності надано право вступати в договірні відносини з іншими юридичними та фізичними особами, бути представником в податковій інспекції, Пенсійному фонді , класти та одержувати гроші, тобто бути повіреним від імені приватного підприємця ОСОБА_3

У зв»язку з чим зазначене доручення не може бути розцінене як належний доказ виконання позичальником як фізичною особою своїх зобов»язань по договору позики.

Стосовно довідки , на яку посилався відповідач як на підставу своїх заперечень , колегією суддів встановлено, що в останній заступник директора відділення «Кременчуцька філія» Полтавського ГРУ Приватбанк зазначає про відкриття на ім.»я приватного підприємця ОСОБА_3 карткового рахунку у національній валюті -№7205 та про відкриття картки 614538 на ім.»я ОСОБА_2 При цьому, вказана довідка взагалі не містить дати відкриття рахунку на ім.»я позивача , не зазначено якою особою відкрито картковий рахунок та на яких умовах здійснюється карткове обслуговування ( на вимогу суду апеляційної інстанції дирекцією банку вказану інформацію надано не було).

Враховуючи положення ст. ст. 57-59 ЦПК України вказана довідка також не є тим беззаперечним доказом , який може свідчити про виконання боржником зобов»язань по поверненню коштів за договором позики.

Роздруківки руху коштів по картці № 614538 на ім»я ОСОБА_2 свідчать про здійснення нею протягом 2005-2006 р.р. операцій по отриманню коштів з банкомата та про поповнення карткового рахунку .

З вказаних операцій взагалі не можливо зробити однозначний висновок , які кошти знімались ОСОБА_2 як кредитором відповідача на власні потреби , а на які придбавались товари для підприємницької діяльності ПП ОСОБА_3

У зв»язку з наведеним , колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені докази свідчать про повернення позичальником ОСОБА_3 коштів за договором позики.

Враховуючи, що висновок суду про безпідставність позовних вимог ґрунтується на невірній оцінці доказів по справі , воно не може вважатись обґрунтованим, у зв»язку з чим підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Беручи до уваги, що відповідачем не було доведено факту повернення позичальнику ОСОБА_2 боргу за договором позики, останній підлягає стягненню за правилами ст. 1050 ЦК України , тобто на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі еквівалента 3000 доларів США , що враховуючи офіційний курс долара на момент укладання договору 5,05 грн. за долар США, становить 15 150 грн. , а також у відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України позивач має право на отримання від позичальника процентів, у розмірі на рівні облікової ставки Національного Банку України , що склало 508 грн. 26 коп.

Відповідно до 625 ЦК України, відповідач як боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, повинен сплатити на вимогу кредитора борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також 3 процента річних від простроченої суми, що в даному випадку відповідно складає 163 грн.40 коп. сума інфляції та 163 грн. розмір 3% річних.

В задоволенні позову про стягнення моральної шкоди внаслідок невиконання зобов»язання необхідно відмовити , оскільки така вимога не ґрунтується на законі.

Керуючись ст. 303, 309 ч.1 п.3, 316 ,317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21 березня 2007 року скасувати .

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за договором позики 15 150 грн. основного боргу, відсотки за користування позикою 508 грн.26 коп. , за прострочення грошового зобов»язання - 163 грн. 40 коп. як індексу інфляції та 163 грн. 12 коп. як розмір 3% річних від простроченої суми, а всього стягнути 15984 грн. 78 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 5000 грн. моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Верховного Суду України протягом двох місяців шляхом подачі касаційної скарги.

С У Д Д І :