Справа № 2-113/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2010 року

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді Невойта П.С. при секретарі с/з ОСОБА_1

за участю представника адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, виконкому сільської ради с.Мокротин Жовківського району Львівської області, третіх осіб Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації, Жовківської районної державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно, визнання недійсними рішень виконкому та свідоцтва про право власності на будинок, визнання недійсним заповіту, -

установив:

У вересні 2002 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про визнання спадкоємцем майна за законом. В обґрунтування своїх вимог зазначала, що 20 лютого 1994 року у с. Мокротин Жовківського району Львівської області померла мати ОСОБА_7, яка при житті склала заповіт на користь її сестер - ОСОБА_8 і ОСОБА_6 GTL, які проживають у м. Львові. Однак сестри спадщину в установленому порядку не прийняли та у батьківському будинку залишився проживати їх рідний брат ОСОБА_9, який фактично прийняв спадщину. Вона, ОСОБА_3, також спадщину не могла прийняти, оскільки на час смерті матері перебувала в США, звідки повернулась у 1998 році. За згодою брата, який був інвалідом першої групи, та з відому сестер вона, позивач стала допомагати у збереженні батьківського господарства, за власні кошти проводила ремонт будинку, обробляла земельну ділянку, доглядала брата. 14 березня 2002 року брат ОСОБА_9 помер та спадкоємцем першої черги за законом має бути його дочка ОСОБА_5 З огляду на такі факти просила постановити рішення про визнання її спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_7, поновивши їй термін для прийняття спадщини в 1/2 частині, а також визнати, шо другу половину батьківського будинку прийняв її брат ОСОБА_9, а після смерті останнього - його дочка ОСОБА_5

Під час розгляду справи 06.09.2004 року позивач ОСОБА_3 1.1, подала до тих же відповідачів, а також до Мокротинської сільської ради Жовківського району Львівської області, третьої особи - Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації доповнення до позовної заяви, в яких збільшила свої вимоги, та просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно - житловий будинок 54 на вул.Кут-2, що розташований у с. Мокротин Жовківського району Львівської області, а також недійсними рішення Мокротинської сільської ради № 18 від 26 вересня року, яким посмертно оформлено право власності по 1/2 частині на зазначений будинок на ОСОБА_7 і ОСОБА_9, свідоцтво про право власності на будинок, яке видано на підставі цього рішення і реєстрацію свідоцтва у Червоноградському МЕТІ (а.с.116-118 т.1.)

03.05.2005 року позивач заявою у порядку ст. 103 ЦПК України (а.с.178 т.1.) доповнила позовні вимоги та просила визнати недійсним заповіт, що був посвідчений 25 липня 2000 року секретарем Мокротинської сільської ради, згідно з яким брат ОСОБА_9 заповів своє майно дочці ОСОБА_5?

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2006 року позовні вимоги у частині визнання недійсними рішення виконкому Мокротинської сільської ради та свідоцтва про право власності на будинок виділено в окреме провадження та розглядалося за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, а цивільну справу в частині вимог про визнання права власності на спадкове майно та визнання заповіту недійсним - провадженням зупинено.

У березні 2007 року позивач ОСОБА_3 подала заяву про зменшення позовних вимог (а.с. 230 т.1.), в якій з урахуванням раніше викладених обставин просить визнати недійсними рішення виконкому Мокротинської сільської ради Жовківського району Львівської області №18 від 26 вересня 2002 року в частині оформлення власності на 1/2 частину спірного житлового будинку на ім'я ОСОБА_7 (посмертно) та ОСОБА_9 на 1/2 частину цього будинку (посмертно) та видане на підставі цього рішення свідоцтво про пра-во власності від 12 грудня 2002 року і реєстрацію цього свідоцтва у Червоноградському МЕТІ.

Ухвалою ВАС України від 03.03.2010 року скасовано постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 17.04.2007 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.04.2008 року у справі за позовом ОСОБА_3 до виконкому Мокротинської сільської ради Жовківського району Львівської області, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, третіх осіб Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації про визнання рішення сільської ради № 18 від 26.09. 2002 року та свідоцтво про право власності, видане на підставі цього рішення недійсними.

Провадження по справі у порядку адміністративного судочинства закрито та зобовязано розглянути дані вимоги у порядку цивільного судочинства з іншими позовними вимогами.

Ухвалою суду від 11.05.2010 року відновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, сільської ради с.Мокротин Жовківського району Львівської області, третіх осіб Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації, Жовківської районної державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно, а саме житловий будинок, розташований у с.Мокротин на вул. Кут-2 №54 та визнання недійсним заповіту від 25.07.2000 року, посвідченого секретарем виконкому Мокротинської сільської ради.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 свої вимоги підтримала, зіславшись на обставини, викладені в позовній заяві та доповненнях до неї та додатково пояснила, що у 1998 році вона повернулася з США та відразу почала доглядати свого брата ОСОБА_9 у с.Мокротин, оскільки він був інвалідом. На зиму вона забирала його до м.Львова, до себе у квартиру. Він їй повідомляв, що залишає свою частку у будинку для неї, оскільки донька ним не опікується. Щороку вона обробляла земельну ділянку у селі та проводила ремонт будинку. Шсля смерті мами сестри не прийняли спадщини, так як вона формально володіла будинком. Однак, сестри приїжали на літо та допомогали обробляти землю. Останні років сім вона вже не обробляє землі, оскільки її не допускають до будинку, у якому ніхто не проживає, а сам будинок занепадає. Просить позов задовольнити.

ОСОБА_4 повторно у судове засідання не прибула та не повідомила суд про причину неявки, хоча належним чином була повідомлена про день та час розгляду справи, а тому у відповідності до ст.169 ЦПК України , розгляд справи слід продовжувати без її участі.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, оскільки позивач довший час доглядала свого брата ОСОБА_9, поховала його та доглядала будинок і обробляла земельну ділянку.

ОСОБА_5 повторно у судове засідання не прибула та не повідомила суд про причину неявки, хоча належним чином була повідомлена про день та час розгляду справи, а тому у відповідності до ст.169 ЦПК України , розгляд справи слід продовжувати без її участі.

Представник виконкому Мокротинської сільської ради Жовківського району Львівської області повторно у судове засідання не прибув та не повідомив суд про причину неявки, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, а тому у відповідності до ст.169 ЦПК України , розгляд справи слід продовжувати без участі представника.

Представник третьої особи Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації повторно у судове засідання не прибув та не повідомив суд про причину неявки, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, а тому у відповідності до ст.169 ЦПК України , розгляд справи слід продовжувати без участі представника.

Представник третьої особи Жовківської районної державної нотаріальної контори повторно у судове засідання не прибув, 19.10.2010 року на адресу суду направив листа про розгляд справи у їх відсутності, а тому у відповідності до ст.169 ЦПК України , розгляд справи слід продовжувати без участі представника.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_3, представника адвоката ОСОБА_2, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у позові ОСОБА_3 1.1, слід відмовити повністю з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 є матір'ю позивача ОСОБА_3, ОСОБА_10L., ОСОБА_4ОСОБА_11., ОСОБА_9 - є батьком ОСОБА_5 До часу своєї смерті ОСОБА_7, яка померла 20 лютого 1994 року проживала у будинку №54 на вул. Кут-2, ОСОБА_9, який помер 14 березня 2002 року, також проживав у будинку №54 на вул. Кут-2 у с.Мокро- тин Жовківського району Львівської області. Господарство, в якому проживали ОСОБА_7 і ОСОБА_9 раніше належало до колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_7 Дані обставини стверджуються поясненнями позивача ОСОБА_3, долученими до справи письмовими доказами і фактично ніким не оспорювались у судовому засіданні.

Як убачається з рішення виконкому Мокротинської сільської ради Жовківського району Львівської області від 17 листопада 1994 року №21 „Про оформлення права власності ОСОБА_7 на житловий будинок в с. Мокротин по вул. Кут-2", що після смерті ОСОБА_7 право власності на вищевказаний житловий будинок №54 на вул. Кут-2 у с.Мокротин було оформлено за селянським двором, головою якого була ОСОБА_7 Відтак після смерті ОСОБА_9 цим же виконкомом 26 вересня 2002 року було прийнято рішення №18 „Про оформлення права власності на житловий будинок в с. Мокротин", яким відмінено раніше прийняте рішення №21 від 17 листопада 1994 року, оформлено право власності по 1/2 частині житлового будинку №54 на вул. Кут-2 в с. Мокротин Жовківського району Львівської області на ім'я ОСОБА_7 (посмертно) і ім'я ОСОБА_9 (посмертно), вирішено видати свідоцтва про право власності на вищевказаних осіб та зобов'язано Червоноградське МЕТІ зареєструвати за ними право власності по 1/2 частині цього будинку. На підставі цього рішення 12 грудня 2002 року виконкомом Мокротинської сільської ради було видано свідоцтво про право власності на ім'я ОСОБА_7 на 1/2 частину будинковолодіння №54 в с. Мокротин на вул. Кут-2, яке того ж числа було зареєстровано в Червоноградському міжміському бюро технічної інвентаризації. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями позивача, а також долученими до справи копіями рішень виконкому Мокротинської сільської ради Жовківського району Львівської області №21 від 17 листопада 1994 року і №18 від 26 вересня 2002 року, свідоцтва про право власності на будівлі від 12 грудня 2002 року (а.с. ).

З оскаржуваного рішення №18 від 26 вересня 2002 року вбачається, шо таке було прийнято для виправлення раніше допущеної помилки, оскільки господарство ОСОБА_7 у с.Мокротин відносилось до колгоспного двору та право власності на жилий будинок мали ті члени колгоспного двору, які станом на ЗО червня 1990 року проживали в ньому. Станом на той період в будинку проживали ОСОБА_7 та ОСОБА_9, на яких і повинно було бути в свій час оформлено право власності. Однак рішенням виконкому Мокротинської сільської ради №21 від 17 листопада 1994 року право власності на спірний будинок було оформлено лише на ОСОБА_7, чим порушено права ОСОБА_9, який продовжував проживати в згаданому будинку. У зв'язку з цим 26 вересня 2002 року попереднє рішення було відмінено та право власності на згаданий житловий будинок було оформлено посмертно в рівних частках (по 1/2 частині) на ОСОБА_7 і ОСОБА_9

Суд вважає, що оспорюване позивачем ОСОБА_3 рішення №18 від 26 вересня 2002 року було прийнято виконкомом Мокротинської сільської ради правомірно, з урахуванням введення в дію з 01 липня 1990 року Закону СРСР ,Про власність в СРСР" та введення в дію з 15 квітня 1991 року Закону України ,Про власність", згідно з якими існування колгоспного двору припинялось та відносини власності стали регулюватись новим законодавством, а також з врахуванням того, що на момент припинення існування колгоспного двору його членами були ОСОБА_7 і ОСОБА_9 та їх частки в майні рахувались рівними.

З огляду на це суд вважає, що також обгрунтовано було видано на підставі цього рішення свідоцтво про право власності ОСОБА_7 на 1/2 частину шщевказаного будинковоло- діння. Доводи позивача ОСОБА_3 в підтримання позовних вимог не спростовують цих висновків суду та такі доводи суд не може взяти в основу свого рішення і задовольнити позов.

Згідно ст.549 ЦК України (у редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У відповідності до ст.550 Кодексу строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Судом встановлено, що позивач у квітні 1998 року повернулася з СІЛА, однак до часу звернення до нотаріальної контори 22.03.2002 року, після смерті брата ОСОБА_3 більше як три роки не зверталася з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_12, яка померла 20 лютого 1994 року. Позивач суду не навела переконливих фактів того, що даний строк вона пропустила з поважних причин та що такий підлягає f поновленню.

Відповідно до ст.524 ЦК України (у редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно ; померлого за правом спадкоємства переходить до держави. |

Згідно ст.525 Кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

У відповідності до ст.534 Кодексу кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.191 т.1) 25.07.2000 року ОСОБА_9 посвідчив у виконкомі Мокротинської сільської ради заповіт, яким розпорядився усім своїм майном на час смерті та заповідав його доньці ОСОБА_5

Даний заповіт не визнаний нечинним. Позивач на проведенні почеркознавчої експертизи не наполягала. З матеріалів справи, а саме копії документів з спадкової справи № 209 від 22.03.2002 року після смерті ОСОБА_9 (а.с.т.1) та листа Жовківської держнотконтори від 03.03.2009 року № 165 (а.с.56 т.2) вбачається, що відповідач ОСОБА_5 у встановлений законом термін звернулася до нотконтори з заявою про прийняття спадщини, а тому у суду відсутні підстави для визнання такого заповіту недійсним.

Пояснення позивача про те, що вона доглядала брата, який був інвалідом, а тому претендує на спадщину після його смерті не приймається судом до уваги, оскільки як зазначено вище покійний ОСОБА_9 за життя розпорядився своїм правом та заповів усе своє майно доньці.

У процесі розгляду справи позивачеві стало відомо про те, що її мама ОСОБА_7 ще за життя залишила заповіт на все своє майно донькам ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Даний заповіт посвідчений 01.03.1993 року у м.Львові державним нотаріусом третьої Львівської нотконтори (а.с.21). На час посвідчення заповіту ОСОБА_7 проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 у своєї доньки ОСОБА_6 Даний заповіт позивач не оскаржувала.

З матеріалів справи, а саме свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.08.2001 року, виданого державним нотаріусом Жовківської державної нотконтори (а.с.22 т.1) вбачається, що доньки ОСОБА_4І та ОСОБА_6 прийняли спадщину по смерті матері.

Судом встановлено, що позивачеві на день посвідчення заповіту та на день смерті матері, згідно ст.535 ЦК України не належало успадковувати, незалежно від змісту заповіте, про приинят. обовязкову частку.

Показання свідка ОСОБА_13 не спростовують доказів цивілної справи та судом до уваги ста-не приймаються, оскільки стосуються тільки того, що спірний будинок у с.Мокротин на ЯОВЛЄНИИ пер HJXT0 не д0глядає

ини пропуску F . ..... . . .

^ r , г Не підлягають стягненню з відповідачів і судові витрати, оскільки у позові відмовлено. :ного строку

які приинялі Керуючись сх.сх. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст.524-526, ША однак д529530 534 ЦК Української РСР суд, -

вирішив:

у позові ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно -

такий «итловий будинок, розташований у с.Мокротин на вул. Кут-2 №54, визнання недійсним

єтьрішення сільської ради № 18 від 26.09.2002 року та свідоцтво про право власності від

ю здійсню^ 2.12.2002 року, видане на підставі рішення № 18 від 26.09.2002 року, та визнання

Зки В0Н°спадКіедійсНим заповіту від 25.07.2000 року, посвідченого секретарем виконкому Мокротинської

жоден з нільської ради і стягнення судових витрат - відмовити повністю за безпідставністю, ладщини, майї ^

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до ;рті спад іпеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова

їКсу' . ііляхом подачі в 10-денний строк з дня прогрлошення рішення апеляційної скарги,

шти за заповіт

1М, що не вход

а. кооперативи

Суддя ОСОБА_14