Київський районний суд м. Одеси
справа №2-282/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня'2010 року Київський районний суд міста ОСОБА_1 у складі: головуючого судді Реви С.В.,

при секретарі Ганєві А.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомості, про визнання права власності, суд -

ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2009 року позивач ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладений 22 липня 2005 року ОСОБА_3, діючою від імені ОСОБА_2, і ОСОБА_4. Одночасно вона просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, поновити її порушене право і визнати за нею право власності на цю квартиру.

Свої вимоги вона мотивує тим, що отримала травму, є інвалідом першої групи та потребує стороннього догляду.

12 лютого 2003 року вона на вимогу своєї доньки ОСОБА_3 видала їй довіреність (реєстровий № 261), посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5

22 липня 2005 року її донька таємно від неї уклала договір купівлі-продажу . (реєстровий № 3120) з її ж онукою ОСОБА_4, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 Про цей договір ОСОБА_2 дізналася випадково від паспортистки. Вона не мала ніякого наміру продавати квартиру, яка є її єдиним житлом, гроші за неї не отримувала, продовжувала проживати в спірній квартирі з моменту оформлення.

Про відсутність наміру продавати квартиру свідчить той факт, що 18 серпня 2005 року вона написала заповіт, яким заповіла спірну квартиру та все належне їй майно відповідачці ОСОБА_1 (1/3 частина майна) та ОСОБА_7 (1/3 частина майна).

Посилаючись, що оскаржуваний договір позбавив її єдиного житла, не відповідає її' внутрішній волі, здійснений всупереч її інтересам, вона просила визнати цей договір недійсним з підстав, передбачених ст.ст.203 ч.ч.І-З, 215 ЦК України. Одночасно вона зазначає, що її онука ОСОБА_4 діяла у змові зі своєю матір'ю, а тому не є добросовісним набувачем, а вона як власник мас право витребувати своє майно у неї як особи, що незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала свій позов та пояснила, довіреність вона вимушена була дати своїй доньці, оскільки рік знаходилася ліжку, а.донька за нею доглядала. Вона не бажала дарувати або продавати належну їй квартиру. їй було відомо, що її чоловік видав ОСОБА_3 довіреність, а також відомо, що її донька на підставі виданої нею довіреності вчиняла іншу угоду купівлі-продажу квартири у м. Миколаєві і вона з цією угодою погоджується Також вона пояснила, що зробила заповіт, відповідно до якого заповіла 2/3 частини спірної квартири ОСОБА_3, так як вона у суді захищала її право власносі цю квартиру. Гроші від відчуження квартири вона не отримувала.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав та пояснив що правочин, вчинений ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності з ОСОБА_4 не відповідає інтересам ОСОБА_2П та порушує її права. ОСОБА_2 видала дочці довіреність з правом розпорядження своїм майном на вимогу ОСОБА_3, оскільки це було умовою, при якій і буде здійснювати сторонню допомогу за матір'ю, яка та потребує. ОСОБА_3С повідомила ОСОБА_2 щодо продажу квартири та не передала їй гроші. Правочин укладений ОСОБА_3, вчинений в порушення вимог ч.З ст.238 ЦК України оскільки при укладені договору купівлі-продажу вона діяла у своїх інтересах, діях присутні ознаки злочину.

З урахуванням викладеного представник ОСОБА_2 просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачки ОСОБА_3 позов не визнав та поясні судовому засіданні, що 12.02.2003 ОСОБА_2 - мати ОСОБА_3 видала ім'я довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Одеського місь нотаріального округу ОСОБА_5 Перед тим, як надати довіреність на під нотаріус роз'яснив ОСОБА_2 зміст довіреності та обсяг прав, який вона доручає ОСОБА_3 здійснювати від її імені. Мати усвідомлювала зміст довіреності та мету її видачі, оскільки довіреність вона видавала виключно для здійснення м від її імені дій щодо укладення правочинів по відчуженню належних їй чоловіку - ОСОБА_8 на праві спільної власності двох квартир, одна з яких : находиться за адресою: АДРЕСА_3, а друга за адреї АДРЕСА_4.

Так, 15.02.2003 р. між ОСОБА_2, ОСОБА_8, з одного боку ОСОБА_9, з іншого боку, укладено договір купівлі - продажу квартири, находиться за адресою: АДРЕСА_3. Цей договір від імені ОСОБА_2 на підставі зазначеної довіреності уклала ОСОБА_3 Цю обставину позивачка ОСОБА_2 підтвердила у судовому, засіданні, і пояснила, що зазначену угоду не оспорює та вважає законною. Ця обставина спростовує її твердженння у позові та в поясненнях, наданих суду у судовому засіданні, що довіреність вона видавала виключно для отримування її пенсії у той час, коли вона знаходилась лікарні, а також для здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до вимог ст.ст.237, 239 ЦК України правочин, вчиш представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, він Представляє, а тому немає підстав для визнання укладеного договору куп продажу недійсним.

На підставі викладеного представник ОСОБА_3 просив відмовити ОСОБА_2 в позові в повному обсязі.

Представник відповідачки ОСОБА_4 позов не визнав.

Свою незгоду з позовом він обґрунтовував тим, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем. Угоду вона уклала з матір'ю, яка діяла на підставі довіреності від імені її бабусі ОСОБА_2 та ОСОБА_8, у нотаріуса. На час укладення угоди довіреності не були скасовані або визнані недійсними. Крім того, її матір ОСОБА_3 на підставі цих ж довіреностей від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_8 раніше укладала угоди щодо відчуження іншої квартири, законність якої ОСОБА_2 визнає. Вона виконала всі умови укладеного між ними договору купівлі-продажу та сплатила суму, вказану в договорі. Права ОСОБА_2 ніяким чином не порушені, оскільки вона всі роки після укладення оскаржуваного договору мешкає в цій квартирі, зареєстрована в ній та має всі права члена сім'ї власника квартири.

З урахуванням викладеного представник ОСОБА_4 просив відмовити ОСОБА_2 в позові в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволені позову ОСОБА_2 необхідно відмовити, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Приморського районного судум. Одеси від 27.12.2001 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_5 за ОСОБА_2

08 серпня 2002 року ОСОБА_8 видав довіреність (реєстровий № 4513),' посвідчену приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_10, відповідно до якої надав ОСОБА_3 повноваження керувати та розпоряджатися усім належним йому майном, з чого б воно не складалося, та де б воно не знаходилося, укладати всі дозволені законом угоди по управлінню та розпорядженню майном, зокрема купувати, продавати, визначати у всіх випадках суми, строки та другі умови на свій розсуд, виконувати розрахунки по укладеним угодам.

Про наявність цієї довіреності було відомо ОСОБА_2, що вона підтвердила в судовому засіданні.

12 лютого 2003 року ОСОБА_2 видала довіреність (реєстровий № 261), посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, відповідно до якої надала ОСОБА_3 повноваження управляти, розпоряджатися всім її майном, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, укладати всі передбачені законом угоди, зокрема: купувати,. продавати рухоме та нерухоме майно, визначати в усіх випадках строки, суми та інші умови на власний розсуд; провадити розрахунки по укладених угодах.

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, яка була допитана в судовому засіданні в якості свідка, пояснила, що вона була запрошена ОСОБА_3 до ОСОБА_2 у зв'язку із неможливістю останньої самостійно приїхати до нотаріальної контори, оскільки у неї був перелом кінцівки. Вона підготувала проект тексту довіреності, з яким ОСОБА_2 ознайомилася під час її візиту до неї. ОСОБА_2 пояснила їй, що видає довіреність своїй доньці ОСОБА_3, якій повністю довіряє, для здійснення відчуження нерухомості та представництва її в суді. Вона роз'яснила їй зміст довіреності, який був їй повністю зрозумілий, а потім ОСОБА_2 підписала довіреність. Жодних питань за текстом довіреності ОСОБА_2 не задавала, призвела на неї враження освіченої та розумної людини.

Суд не приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_11, оскільки з приводу оформлення спірного договору купівлі-продажу їй нічого не відомо, а інші

пояснення місять факти, які не мають відношення до справи і не спростовують факт волевиявлення ОСОБА_2 на видачу довіреності.

Крім того, судом встановлено, що 15 лютого 2003 року на підставі виданої ОСОБА_2 довіреності ОСОБА_3 уклала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6. Позивачка ОСОБА_2 визнає законність цього договору, про що вона пояснила у судовому засіданні особисто.

Визнання ОСОБА_2 цього факту спростовує її твердження, що довіреність була нею видана тільки для отримання ОСОБА_3 пенсії та здійснювання оплати житла та комунальних послуг та за умовою, що ОСОБА_3 буде здійснювати за нею догляд.

Таким чином, суд приходить до висновку, що волевиявлення ОСОБА_2 під час оформлення нею довіреності з відповідним обсягом повноважень на ім'я ОСОБА_3 було вільним і відповідало її внутрішній волі.

22 лютого 2005 року ОСОБА_3, яка діяла на підставі довіреностей від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_8, уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу (реєстровий № 3120) квартири АДРЕСА_5.

Вищезазначений договір купівлі-продажу був укладений на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.12.2001, з укладенням від імені ОСОБА_8 заяви про його згоду на відчуження спірної квартири, з наданням свідоцтва про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_8

Ст.237 ч.ч.1,2 ЦК України передбачає, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта орган юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Ст.244 ч.З ЦК України визначає, що довіреністю є письмовий документ, пк видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Суд не приймає до уваги твердження позивачки ОСОБА_2 та й представників, що договір купівлі-продажу не відповідав її внутрішній волі оскільки відповідно до ст.239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє

На час укладення договору купівлі-продажу довіреності, видані ОСОБА_2 0.~ та ОСОБА_8, скасовані та визнані недійсними ними не були, а том' цеі договір, укладений від їх імені, припиняє право власності позивачки на спіг- квартиру, а відповідачка ОСОБА_4 відповідно до нього наб> б право власності на неї.

Заповіт (реєстровий № 5-2231) ОСОБА_2 від 18 серпня 2005 року шо~: розпорядження спірною квартирою, посвідчений державним нотаріусом Треті" одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 не спросте б; -: вищезазначені висновки.

Ст.10 ч.З ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ~ обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, кг м випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що позивачка та її представники не довели, що волевиявл. правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, а тому від. підстави, передбачені ст.ст.203 ч.З, 215 ч.І ЦК України, для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 (реєстровий № 3120), укладеного ОСОБА_13, діючою від імені ОСОБА_14 та ОСОБА_8, з ОСОБА_4 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 22 липня 2005 року.

Представник ОСОБА_2 посилається на порушення ОСОБА_3 ст.238 ч.З ЦК України, яка передбачає, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Суд вважає, що ОСОБА_3 діяла в межах повноважень, визначених довіреністю, оскаржуваний договір купівлі-продажу у своїх особистих інтересах вона не укладала, і одночасно представником ОСОБА_4 вона не була. Посилання представника ОСОБА_2 у судовому засіданні, що укладена нею угода порушує право на спадкування ОСОБА_7 не приймається судом до уваги, оскільки спадкові правовідносини між сторонами ще не виникли, і не пов'язані із здійсненням повноважень на підставі довіреності.

Також суд не погоджується із твердженням представника ОСОБА_2, що при укладені договору купівлі-продажу ОСОБА_3 не мала права надавати від імені ОСОБА_8 заяву про його згоду на відчуження спірної квартири, оскільки така заява надається особисто подружжям.

Так, пункт 44 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Мін'юсту України № 20/5 від 03.03.2004 в редакції, яка діяла на час укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу, передбачає, що правочини щодо належного подружжю на праві спільної сумісної власності майна можуть бути посвідчені нотаріусом при наявності згоди іншого подружжя.

Між тим, ця норма законодавства не забороняє оформлення такої заяви представником подружжя, який діє на підставі довіреності, та не містить умов щодо обов'язкового особистого- оформлення такої заяви іншим подружжям.

Довіреність, що була видана ОСОБА_8, передбачає право ОСОБА_3 подачі від його імені будь-яких заяв.

Також суд не приймає до уваги твердження позивачки та її представників, що ОСОБА_2 не отримала гроші від продажу квартири, оскільки ця обставина стосується правовідносин щодо виконання повноважень, відповідно до обсягу, визначеному у довіреності, і не є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Керуючись ст. ст.10, 11, 57, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.203, 215, 237, 238, 239, 244 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_2 у задоволені позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, який укладений 22 липня 2005 року ОСОБА_3, яка діяла від імені ОСОБА_2, і ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу ОСОБА_6, та визнання права власності за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста ОСОБА_8 заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення та подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя С.В.Рева