Справа№ 2-359/2010р.
РІШЕННЯ

Іменем України

15 січня 2010 року Ленінський районний суд м.Миколаєва

у складі: головуючого - судді Богатирчук Г.А.

при секретарі Швець М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за

позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду

соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних

захворювань про визнання права на отримання страхових виплат по відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

В липні 2007 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на

виробництві та професійних захворювань у Ленінському районі м. Миколаєва про визнання

факту знаходження на утриманні та визнання права на отримання страхових виплат по

відшкодуванню шкоди, спричиненою смертю сина при виконанні трудових обовязків.

Свої вимоги мотивувала тим, що син ОСОБА_2 працював слюсарем-

монтажником 3-розряду «Мостозагіну - 23» Відкритого акціонерного товариства

«Мостобут» і 14.08.1985 року загинув при виконанні трудових обовязків . Відповідно акту

Н-1 від 15.08.1985року, нещасний випадок був визнаний таким, що повязаний з

виробництвом.

Оскільки, заробітна плата сина, з яким вона проживала однією сімєю, була значно

вища від її заробітної плати (225,25 проти 95 крб.), то вважає, що знаходилась на його

утриманні, а тому має право на призначення їй страхових виплат, які відповідач у

добровільному порядку призначити та сплачувати відмовляється.

Крім того, посилалася на те, що після смерті сина, стан її здоровя значно

погіршився, хоча й до цього вона хворіла і мала вільний графік роботи, у звязку з чим

11.10.1985 року була змушена звільнитися і отримувала пенсію, як інвалід 3-ї групи.

Пізніше у 1988 та 1989 роках їй призначалася пенсія у звязку з втратою

годувальника, а по досягненню пенсійного віку, вона перейшла на пенсію за віком,

оскільки розмір цієї пенсії перевищував розмір пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

З 1992 року, згідно висновку МСЕК від 06.10.1992 року, їй була надана друга група

інвалідності з висновком про те, що вона є непрацездатною.

Оскільки, заробіток сина був основним джерелом існування родини і вона

перебувала на його утриманні, вважає, що після його загибелі на виробництві має право на

одержання страхових виплат.

Позивач та її представник у судовому засіданні заявлений позов підтримали.

Представники відповідача, які приймали участь у розгляді даної справи, позов не

визнали та просили відмовити, посилаючись на те, що відповідач на день смерті сина

ОСОБА_2 не досягла пенсійного віку, не являлась інвалідом і працювала стрілком

ВОХР Чорноморського пароплавства у м. Одесі, а тому не відноситься до непрацездатних

осіб, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на

одержання від нього утримання. А інвалідність, яку позивач отримала після смерті сина, не

надає їй права на отримання страхових виплат.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши наданні суду письмові докази дійшов

висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З 01.01.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообовязкове

державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного

захворювання, які спричинили втрату працездатності», відповідно якого з зазначеного часу

відшкодування шкоди, спричиненої потерпілим внаслідок нещасного випадку на

виробництві, здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків на

виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до вимог ст.. 8 п.3

Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне

страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які

спричинили втрату працездатності» особам, які потерпіли до набрання чинності означеним

Законом та мали право на відшкодування шкоди, медичну, професійну та соціальну

реабілітацію, зазначені страхові виплати і соціальні послуги провадяться Фондом

Соціального страхування від нещасних випадків.

Відповідно до вимог ст.33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне

соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного

захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті потерпілого право на

одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на

утриманні померлого, або право на одержання або мали на день його смерті право на

одержання від нього утримання.

Син позивачки ОСОБА_2, працюючи слюсарем-монтажником 3-розряду

«Мостозагіну - 23» у Мостобуді №1 Одеської заміської ділянки, загинув 14.08.1985 року

при виконанні трудових обовязків з будівництва пішохідного мосту на ст. Одеса-Східна.

За результатами розслідування, проведеного 15.08.1985р. комісією, та складеного

акту за формою Н-1, нещасний випадок був визнаний таким, що пов'язаний з

виробництвом.

На момент загибелі сина позивач з сином проживали однією сімєю у будинку 35 по

вул. Червоні Зорі у м. Одесі та вели спільне господарство.

Позивач вважає, що являється утриманцем загиблого сина та має право на

щомісячні страхові виплати, передбачені ст.28, ст.33 зазначеного закону, тому що хворіла

ще за життя сина, в звязку з чим працювала на низькооплачуваній посаді стрілка

(охоронця) в ВОХР Чорноморського пароплавства у м. Одесі. Після загибелі сина вона

перенесла інсульт і через погіршення стану здоровя звільнилася за особистим бажанням.

24 жовтня 1988 року їй було вперше визначено 3-тю групу інвалідності та призначена

пенсія.

Однак, позивачеві ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, на час смерті сина, було 46

років. Вона не досягла пенсійного віку, а тому працювала. І хоча і хворіла, але інвалідом

визнана вперше більш ніж через 3 роки після загибелі сина.

Отже, позивач на день смерті сина ОСОБА_2 являлась працездатною,

працювала і не перебувала на утриманні померлого. Не являючись пенсіонером за віком та

не маючи інвалідність вона на день смерті сина не мала права на одержання від нього

утримання, а тому і не набула права на отримання страхових виплат після набрання

чинності Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від

нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату

працездатності».

Вихід на пенсію пізніше, хоча й по інвалідності, а також отримання нею протягом

певного часу пенсії, у зв'язку з втратою сина, не надають право на одержання щомісячних

страхових виплат передбачених цим законом.

Таким чином, у позові ОСОБА_3 слід відмовити.

Па підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 14, 62, 88, 209, 212-215 ЦГ1К

України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Миколаївської області через

Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі в 10-ти денний строк з моменту

оголошення рішення апеляційної скарги чи шляхом подачі в 10-ти денний строк з моменту постановлення рішення заяви про апеляційне оскарження та подачі, після цього, на протязі 20-ти днів апеляційної скарги.

Суддя: