Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

10 червня 2010 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Широкової Л.В.,

суддів Франовської К.С.,

ОСОБА_1

при секретарі судового

засідання

з участю ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 20 квітня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

встановила:

У листопаді 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 29 серпня 2009 року о 16 год. біля будинку №11 по вул. Миру в с. Пряжів. Житомирського району, Житомирської області її покусав собака, який належить відповідачеві ОСОБА_4 31 серпня 2009 року вона була госпіталізована до Житомирської обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Гербачевського в опікове відділення, де знаходилася на лікуванні до 14 вересня 2009 року. Оскільки розмір витрат позивачки на лікування становить 6000грн., а відповідач відшкодував їй лише 3500грн., та враховуючи заподіяну їй моральну шкоду, ОСОБА_3 просила стягнути зі ОСОБА_4 на її користь 17500грн., в тому числі матеріальну шкоду у розмірі 2500грн. та моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 15000грн.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 20 квітня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з відповідача на її користь 3000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду, повністю задовольнивши її позовні вимоги та стягнути з відповідача на її користь 15000грн. на відшкодування моральної шкоди та 2500грн. на відшкодування матеріальної шкоди. Позивачка посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, при визначенні грошового розміру відшкодування моральної шкоди та порушення судом норм процесуального права, яке полягає у необгрунтованій відмові у прийнятті доказів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_3 не подала доказів на обгрунтування вимог про відшкодування матеріальної шкоди та на відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000 грн.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і грунтується на чинному законодавстві.

Так, ч.1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 29 серпня 2009 року близько 16 год. біля будинку №11 по вул.Миру в с.Пряжів, Житомирського району собака породи ротвейлер, яка віднесена до переліку собак бійцівських порід і яку неналежно утримував її власник ОСОБА_4, накинулась на ОСОБА_3, покусала її, заподіявши рани на лівій руці, на спині та лівій сідниці, у звязку з чим вона перебувала на лікуванні до 14 вересня 2009 року.

Відповідно до змісту ст.1187 ЦК України службові собаки та собаки бійцівських порід віднесені до джерела підвищеної небезпеки.

Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє таким джерелом, або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до Правил тримання собак, котів, і хижих тварин у населених пунктах України, затверджених заступниками Міністра житлово-комунального господарства України, Міністра сільського господарства України 17 червня 1980 року, Міністра охорони здоровя України 18 червня 1980 року, саме на власників собак покладено обовязок суворо дотримуватись правил їх тримання при умові обовязкового забезпечення безпеки людей (п.2).

На підставі наведеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що шкода мала місце, заподіяна вона з вини відповідача, неправомірні дії якого знаходяться у прямому причинному звязку із наслідками, що настали.

Що стосується розміру відшкодування то позивач не надала будь-яких доказів на його підтвердження.

Посилання ОСОБА_3 на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у звязку з відмовою у клопотанні про дослідження доказів, безпідставні. Технічним записом підтверджено, що такого клопотання ОСОБА_3 в процесі розгляду справи не заявляла. Цей факт нею підтверджується при апеляційному розгляді справи.

Що стосується доданих до апеляційної скарги копій чеків на підтвердження витрат на придбання медикаментів для лікування, то оскільки відсутнє лікарське призначення про необхідність вказаних препаратів, їх кількість та використання для лікування ОСОБА_3, самі по собі фіскальні чеки не можуть бути визнані належними доказами на підтвердження вказаних обставин.

Правильним є висновок суду про визначення розміру морального відшкодування. Суд врахував глибину моральних страждань, вимушеність змін у житті позивачки у звязку з подією, і ухвалив обгрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 20 квітня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді:

Справа №22 ц -3130/10 Головуючий у 1 інст.: Єзерська І.В.

Категорія 32 Суддя - доповідач: Широкова Л.В.