Яготинський районний суд Київської області
____________________________________________________________________
Справа № 2-399/2010
РІШЕННЯ

Іменем України

03 вересня 2010 року Яготинський районний суд

Київської області в складі:

головуючого судді Бугіль В.В.

при секретарі Кудіновій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Яготинському районному суді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя,

Встановив:

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду з даним позовом, в якому зазначила, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний згідно рішення Яготинського районного суду від 11 березня 2010 року. Шлюб зареєструвала 02 червня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції Київської області. В даний час вони з відповідачем припинили шлюбні стосунки, спільно не проживають. Під час шлюбу ними було придбано автомобіль ДЕО Ланос 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 за суму 7000 доларів США. Крім того, 31.07.2008 року ними був придбаний скутер Honda-27 за 3000 гривень. Вказані транспортні засоби були придбані за спільні кошти подружжя, і належать ним на праві приватної власності. Дані обставини були визнані відповідачем 11.03.2010 року під час судового засідання про розірвання шлюбу. В судовому засіданні ними була досягнута усна мирова угода щодо розподілу спільно нажитого майна, згідно якої автомобіль ДЕО Ланос залишався у власності відповідача, та останній зобовязувався сплатити йому компенсацію за частину вартості придбаного автомобіля у розмірі 16000 гривень та передати їй у власність скутер Honda -27.

23 березня 2010 року відповідач передав їй скутер та виплатив частину коштів в якості компенсації за частину придбаного ними майна в розмірі 7000 гривень, що підтверджується розпискою. Але решту коштів в сумі 9000 гривень відповідач сплатити відмовляється. Просила визнати, що автомобіль ДЕО Ланос придбаний за спільні кошти подружжя; визнати за нею право власності на скутер Honda -27, стягнути з відповідача компенсацію у розмірі 9000 гривень за частку у спільній власності подружжя та стягнути судові витрати.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов визнали частково. В частині визнання права власності на скутер за позивачкою не заперечили. В іншій частині просили у позові відмовити, вказавши, що автомобіль ДЕО Ланос придбаний на кошти матері відповідача, був на неї зареєстрований і не може відноситися до спільного майна подружжя. Під час шлюбу вони тільки користувалися даним автомобілем, зокрема відповідач по дорученню. На даний час автомобіль проданий його матірю.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, суд приходить до наступних висновків.

Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 02.06.2007 року по 11.03.2010 року, про що свідчать свідоцтва про шлюб (а.с. 6) та рішення Яготинського районного суду 11 березня 2010 року яким вказаний шлюб розірвано (а.с. 7). Відповідно розписки (а.с. 8) позивачка отримала 23.04.2010 року 7000 гривень у присутності свідків. З талону на скутер Honda-27 від 31.07.2008 року видно, що останній належить ОСОБА_3.

Вказані обставини сторони не заперечували та відповідно до ст. 61 ЦПК України вони не підлягають доказуванню.

Відповідач визнав позов в частині визнання за позивачкою на праві власності скутера. Вказаний скутер переданий позивачці, про що сторони підтвердили у судовому засіданні, тому суд приймає визнання позову та відповідно позов у цій частині підлягає до задоволення.

Що стосується інших позовних вимог, то як видно з пояснень позивачки та її представника, спірний автомобіль сторони придбали за 7000 доларів США під час перебування у шлюбі. Вони вклали у покупку автомобіля кошти які отримали на весіллі, приблизно 10000 гривень. Відповідач визнав обставини купівлі автомобілю та те, що він є спільною власністю подружжя в судовому засіданні під час розгляду справи про їх розлучення, що відображено в протоколі судового засідання. Крім того, в тому ж судовому засіданні він пообіцяв надати їй 2000 доларів США за те, що автомобіль залишиться у нього. Частину вказаної суми у вигляді 7000 гривень він передав позивачці про що свідчить розписка наявна в матеріалах справи.

З пояснень відповідача та його представника вбачається, що спірний автомобіль був придбаний його матірю ОСОБА_4 за 35000 гривень. Кошти на придбання автомобіля

складалися з грошей які були отримані після продажу автомобіля ВАЗ - 2108 який належав його матері, також його мати зайняла у них кошти після весілля у сумі 10000 гривень, які згодом повернула.

З пояснень свідка ОСОБА_5 видно, що остання надала у борг ОСОБА_6 (матері відповідача) у борг кошти в розмірі 10000 гривень, які остання хотіла витрати на купівлю автомобіля. Однак, через кілька днів остання їй кошти повернула.

З пояснень свідка ОСОБА_7 видно, що спірний автомобіль був придбаний нею за кошти отримані після продажу автомобіля ВАЗ - 2108 яким вона користувалася по дорученню. Автомобіль вона придбала за 35000 гривень. Оскільки після продажу автомобіля ВАЗ - 2108 їй не вистачало грошей на купівлю спірного автомобіля, вона звернулася до своєї знайомої ОСОБА_5 та отримала у неї в борг 10000 гривень. Однак, поспілкувавшись зі своїм сином та невісткою (позивачкою по справі) вона вирішили взяти кошти в борг у них, та повернути отримані кошти ОСОБА_5 Отримавши кошти у сторін по справі у сумі 10000 гривень, вона повернула кошти ОСОБА_5 та придбала зазначений вище автомобіль за 35000 гривень. Автомобіль вона придбала та користувалася ним за дорученням. У більшості випадків користувався її син (відповідач по справі). На даний час автомобіль ДЕО Ланос проданий за 35000 гривень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно до частини 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Пунктом 1 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є обєктом права спільної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З наведеного вище, вбачається, що позивачкою не надано доказів придбання спірного автомобіля та користування ним на праві власності під час шлюбу. Посилання позивачки та її представника в судовому засіданні про те, що обставини придбання автомобіля та надання їй компенсації за нього визнані відповідачем під час розгляду справи їх розлучення про що вказано у протоколі судового засідання, не можуть бути підставою для задоволення зазначених позовних вимог. Так, відповідно частини 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому рішення від 11.03.2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу вказані позивачкою обставини не встановленні. Відображення зазначених обставин у протоколі про судового засіданні не можу бути підставою для задоволення позову.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що автомобіль на праві власності нікому з учасників справи не належав. Користувалися ним по дорученню, яке було оформлено на матір відповідача, а тому вважати автомобіль спільним майном подружжя немає підстав. З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 60, 63, 70 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на скутер Нопс1а-27, синього кольору, рама № 2461532, придбаний 31.07.2008 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 105 (сто пять) гривень судових витрат.

В іншій частині позову відмовити

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Бугіль