Київський районний суд м. Одеси
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2-140/2010

8 жовтня 2010 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі головуючого судді Калашнікової О.І.

При секретарі Мішанчук О.Ф.

Розглянув у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 В»ячеславівни про розподіл спільного

майна

Встановив:

Позивач у 2008 році звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким розподілити між ним і відповідачкою спільне подружнє майно у вигляді квартири шляхом виділення відповідачці в цілому квартири та стягнення з неї на його-позивача-користь вартості 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 у розмірі 250000 грн. У судовому засіданні представник позивача вимоги ОСОБА_1 підтримала. Спір не було вирішено по суті, тому як сторони намагалися дійти до мирової угоди.

Представник відповідачки позов визнала частково.

Суд вислухав представників сторін, вивчив матеріали по справі і встановив наступне:

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1989 року по 2008 рік, від цього шлюбу сторони мають повнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2000 році на підставі договору купівлі-продажу на ім»я ОСОБА_2 сім»я придбала у спільну власність квартиру АДРЕСА_2. Шлюб сторони розірвали в суді першої інстанції №6 м.Телде в Іспанії, де позивач проживає з 2001 року, а відповідачка з 2002 року. При розірванні шлюбу сторони уклали регуляторний договір 20 листопада 2007 року, у якому виклали свою домовленість про ліквідацію спільного володіння надбаного у шлюбі майна відповідно до чинного в Україні законодавства. Представник позивача стверджує, що відповідачка відмовляється вирішувати питання щодо розподілу спільного майна в добровільному порядку, тому ОСОБА_1 змушений звертатись до суду з цим позовом.

На обґрунтування позовних вимог представник позивача посилалась на такі доводи і докази: ОСОБА_1 з 2001 року спірною квартирою не користується, він не має наміру проживати у м.Одесі, спірну квартиру відповідачка здає в найм, отримуючи таким чином прибуток від спільного майна. Оскільки технічно неможливо виділити в натурі 1/2 частину квартири у самостійний об»єкт нерухомості без втрати її цільового призначення , він - позивач - майже 10 років не користується квартирою, ОСОБА_1 просить виділити ОСОБА_2 у власність квартиру, а на його користь стягнути з відповідачки вартість 1/2 частини квартири. До позову надані такі докази: копія рішення суду про розірвання шлюбу, копія регуляторного договору, копія свідоцтва про шлюб і копія свідоцтва про народження, копія посвідчень на проживання. Суд отримав під час розгляду справи такі докази: копію договору купівлі-продажу спірної квартири, висновок судової-товарознавчої експертизи щодо ринкової вартості квартири АДРЕСА_3.

Представник відповідачки визнав позов частково: ОСОБА_2 визнає, що квартира АДРЕСА_2 є спільною власністю подружжя і визнає за позивачем право власності на 1/2 частину квартири. ОСОБА_2 не заперечує проти користування ОСОБА_2 квартирою. Відповідачка не визнає вимоги ОСОБА_1 в частині виплати йому вартості 1/2 частини квартири з тих підстав, що у неї відсутні для цього грошові кошти. Разом з тим, представник відповідачки визнала, шо спірну квартиру розділити в натурі між сторонами технічно неможливо без втрати її цільового призначення, що позивач квартирою не користується, що відповідачка не бажає отримувати від позивача вартість своєї частки квартири, відповідачка бажає зберегти спірну квартиру у власності.

При вищенаведених обставинах суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав:

Ст.60 СК України (а до 1.01.2004 року ст.22 КпШС України) передбачає, що « майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу)». Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина ні чоловік не зобов»язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Право подружжя на поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачено ст.69 СК України. Ст.70 СК України визначає, що у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У даному випадку між колишнім подружжям відсутні як домовленість так і шлюбний договір. Як передбачає ст.71 СК «неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними». Ст. 183 ЦК України визначає, що «неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.» Сторони по справі визнали, що спірна квартира є неподільною. З огляду на неможливість поділити спірне майно в натурі, небажання відповідачки продавати це майно, щоб поділити грошові кошти і бажання відповідачки отримати спірне майно у свою власність, суд дійшов висновку про

Відповідно до вимог ч.4 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної часткової власності на майно, зокрема, на квартиру допускається лише за його згодою.

В ст.370 ЦК України зазначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 ЦК України. 4.2 зазначеної статті передбачає «якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (с.2ст.183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласника може бути надана лише за його згодою».

П.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» встановлює, що поділ права спільної власності на будинок (квартиру) є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділена його окрема частина (із самостійним виходом). У разі неможливості поділу будинку в натурі чи встановлення порядку користування ним співвласник) подружжю, який виділяється) за його згодою виплачується грошова компенсація, розмір якої визначається за угодою сторін, а при її відсутності - судом за дійсною вартістю будинку( квартири) на час розгляду справи.

У висновку судової будівельно-технічної експертизи №012X2009 від 7.04.2009 року зазначено, що дійсна вартість спірної квартири складає 485208 грн. З експертним висновком представники сторін погодились. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню грошова сума у розмірі 485208 : 2 = 242604 грн.

Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу розподілу спільного майна, регулюються нормами ст.ст. 69-71 СК, ст.ст.370,364 ЦК України.

Керуючись ст.213,214,215 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 242604 грн, що складає вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_2.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м.Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Калашнікова О.І.