Апеляційний суд Житомирської області
15 листопада 2010 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого Микитюк О.Ю.
суддів Старовойта Г.С., Косигіної Л.М.
при секретарі Сапінській Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ „Технологічна Аграрна Компанія Обєднана про визнання договору оренди недійсним, повернення самовільно зайнятої земельної ділянки
за апеляційною скаргою ПАТ „Технологічна Аграрна Компанія Обєднана
на рішення Попільнянського районного суду від 14 вересня 2010 року,
В лютому 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати недійсним договір оренди землі від 20.12.2005 року між ним та ЗАТ „Технологічна аграрна компанія та зобовязати відповідача повернути самовільно зайняту земельну ділянку площею 5,4225 га на території Паволоцької сільської ради Попільнянського району. В обґрунтування позову зазначив, що на підставі державного акта є власником вказаної земельної ділянки, договір оренди позивач не укладав і не підписував, про його існування дізнався в грудні 2009 року.
Рішенням Попільнянського районного суду від 14 вересня 2010 року позов задоволено, а також стягнуто із ЗАТ „Технологічна аграрна компанія на користь ОСОБА_1 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 17 грн. державного мита.

Додатковим рішенням цього ж суду від 04 жовтня 2010 року із ЗАТ „Технологічна аграрна компанія на користь ОСОБА_1 стягнуто 463 грн.39 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ „Технологічна Аграрна Компанія Обєднана просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про відмову в позові. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Вважає, що суд безпідставно застосував позовну давність для нікчемного правочину до недійсного договору, не взяв до уваги додаткову угоду та відомості про отримання позивачем орендної плати за оспорюваним договором.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

На підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку від 26 квітня 2004 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 5,4225 га на території Паволоцької сільської ради Попільнянського району. Згідно договору оренди землі від 20 грудня 2005 року ОСОБА_1 передав вказану земельну ділянку в оренду строком на 10 років із ЗАТ „Технологічна аграрна компанія (яке з 25 січня 2010 року має назву ПАТ „Технологічна Аграрна Компанія Обєднана).

Висновком судової почеркознавчої експертизи від 19.08.2010 року №1/609 встановлено, що підпис в графі „Орендодавець договору оренди землі від 20.12.2005 року, який зареєстрований у Попільнянському районному відділі ЖРФ ЦДЗК 12.12.2006 року та підпис в графі „Передав орендодавець в акті прийманняпередачі земельної ділянки від 20.12.2005 року виконаний не ОСОБА_1 та не його дружиною ОСОБА_2, а іншою особою.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо від підписаний його сторонами (ч.2 ст.207 ЦК України). Статтею 14 Закону України „Про оренду землі передбачено, що договір оренди землі укладається у письмові формі.

Оскільки ОСОБА_1 не підписував договір оренди землі від 20.12.2005 року, суд першої інстанції обґрунтовано визнав його недійсним.

Доводи апелянта щодо отримання позивачем орендної плати не мають правового значення для вирішення спору, оскільки як розяснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними виконання чи невиконання сторонами зобовязань, що виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Із змісту додаткової угоди від 10 березня 2009 року (а.с.28, зворот) вбачається, що вона додається до договору оренди землі від 12.12.2008 року, предмет оренди в цій угоді взагалі не визначений.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

ОСОБА_1 25.12.2009 року звернувся до відповідача із заявою, з якої вбачається, що він щойно дізнався про існування договору оренди від 20.12.2005 року. Відповідь на заяву датована 13.01.2010 року (а.с.33,34). Відповідач не довів, що ОСОБА_1 і раніше знав про наявність оспорюваного договору. Посилання апелянта на те, що про обізнаність позивача щодо існування договору оренди свідчить довіреність, якою він уповноважив дрдовіреність (а.с.30, зворот) видана на отримання грошей за земельний пай в 2007 році, не містить року її видачі та підпису ОСОБА_1 Факт отримання ОСОБА_2 орендної плати не свідчить про те, що особисто позивачу було відомо про договір оренди.

Апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не пропустив визначений у ст.257 ЦК України строк звернення до суду. Суд першої інстанції помилково застосував ч.4 ст.258 ЦК України, проте це не впливає на правильність вирішення спору.

Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 314, 315, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ПАТ „Технологічна Аграрна Компанія Обєднана відхилити.

Залишити без змін рішення Попільнянського районного суду від 14 вересня 2010 року та додаткове рішення цього ж суду від 04 жовтня 2010 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: Судді: