Кагарлицький районний суд Київської області
Справа 2-421/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2010 року Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого - судді Шевченко І.І

при секретарі Камхі А.Д.

з участю прокурора Булиги Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Кагарлицький міжрайонний прокурор, служба у справах дітей Кагарлицької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :

позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, виселити та зняти з реєстрації ОСОБА_2 з житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, посилаючись на те, що 21 вересня 1999 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, ОСОБА_2 і проживав з нею разом до 2010 року, після чого шлюбні відносини між ним і відповідачем були фактично припинені, а 12 березня 2010 року шлюб між ними було розірвано.

Від даного шлюбу вони мають малолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, які після розірвання шлюбу залишилися проживати із позивачем та перебували на його утриманні.

Відповідач ухилявся від обов'язку виховувати дитину, а саме: з січня 2010 року не провідувала дітей та не виявляла бажання спілкуватися з ними і не приймала участі в їх вихованні, не турбувалася про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання та підготовку до самостійного життя, не підтримувала їх матеріально.

Зазначені ним обставини у відповідності з п. 2 ч. І ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Згідно ч. 2 ст. 167 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про виселення того з батьків, хто позбавлений батьківських прав, з житлового приміщення, у якому він проживає з дитиною, якщо буде встановлено, що він має інше житло, у яке може поселитися, або постановити рішення про примусовий поділ житла чи його примусовий обмін.

У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Позовні вимоги позивач у судовому засіданні підтримав у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Третя особа в особі Кагарлицького міжрайонного прокурора уточнені позовні вимоги позивача підтримала та просить суд їх задовольнити, оскільки для цього є всі підстави.

Представник третьої особи в особі служби у справах дітей Кагарлицької районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився та подав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, де було встановлено, що батьки неповнолітньої дитини розірвали шлюб 15.04.2010 року; після розлучення з чоловіком, ОСОБА_1, ОСОБА_6 з дітьми не проживає, з початку січня 2010 року вихованням та доглядом за дітьми не займається. Жінка взагалі зникла з села, уся відповідальність за життя та здоров'я дітей лягла на плечі їх батька та бабусі. За час проживання матері з дітьми, мати незадовільно ставилася до своїх обов'язків, часто залишала дітей дома, сама зникала на кілька днів з села. Беручи до уваги незадовільне виконання батьківських обов'язків по вихованню дітей гр. ОСОБА_2 та відповідно ст.164 Сімейного Кодексу України, служба у справах дітей Кагарлицької районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_7, 2000 р. н., ОСОБА_8, 2007 р. н., ОСОБА_9, 2008 р. н.

Вислухавши позивача, відповідача, третю особу та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

21 вересня 1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

Спільне життя у подружжя не склалося, оскільки як виявилось згодом їхні характери є зовсім різними, погляди на подружнє життя не співпадають, у зв'язку з чим 12.03.2010 р. Кагарлицьким районним судом шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Від спільного шлюбу Позивач та Відповідач мають малолітніх дітей, а саме:

●ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження додається);

●ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія свідоцтва про народження додається):

●ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (копія свідоцтва про народження додається);

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Однак, після розірвання шлюбу, а саме з січня 2010 року ОСОБА_2 не виконує свого обов'язку щодо виховання своїх малолітніх дітей. Вона постійно не проживає з дітьми, при цьому діти постійно проживають з батьком, тобто ОСОБА_1, у його будинку разом з батьками, тобто бабусею та дідусем. З січня 2010 року ОСОБА_2 періодично з'являється на декілька днів або годин, проте навіть в цей період не піклується про дітей.

До січня 2010 року, ОСОБА_2 хоча і проживала з позивачем, але також не дбала про дітей.

Отже, відповідач з січня 2010 року взагалі не піклується про долю та життя своїх дітей. Зокрема, не виховує дітей, не піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, не дбає про навчання старшого сина ОСОБА_10, який навчається у Черняхівській ЗОШ І-ІІІ ступенів. Вихованням дітей займається батько, тобто ОСОБА_1, який забезпечує дітей матеріально, піклується про здоров'я дітей, про їх розвиток, навчання сина ОСОБА_10. Також, у вихованні дітей позивачу допомагають батьки. Мати, тобто ОСОБА_2, дітьми не цікавиться, обділяє дітей увагою, матеріально не забезпечує, не займається їх вихованням.

Згідно висновку служби у справах дітей Кагарлицької районної державної адміністрації №19-10-84 від 09.06.2009 р. було встановлено, що ОСОБА_2 з дітьми не проживає, з початку січня 2010 р. виховання та доглядом за дітьми не займається. Відповідач взагалі зникла з села, уся відповідальність за життя та здоров'я дітей лягла на плечі батька та бабусі. За час проживання з дітьми мати незадовільно ставилась до своїх обов'язків, часто залишала дітей вдома, сама зникала на кілька днів з села.

Тому, служба у справах дітей прийшла до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Крім того, згідно акту комісії Леонівської сільської ради від 30.03.2010 р. про обстеження матеріально-побутових умов, комісія встановила, що діти проживають разом з батьком та дідом і бабою, у власному будинку. Будинок складається з трьох кімнат, цегляний, 1964 року побудови, опалення газове, зроблено косметичний ремонт. Середня заробітна плата позивача 1800 гривень. Сім'я веде підсобне господарство, є худоба, птиця, обробляють город площею 0,50 га.

Таким чином, ОСОБА_2 взагалі не спілкується з дітьми, не виконує обов'язку щодо виховання дітей, не піклується про освіту, здоров'я, виховання. Така поведінка відповідача завдає дітям моральних переживань та страждань, завдає шкоди їх психологічному здоров'ю, негативно впливає на виховання дітей.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 ухиляється від обов'язку щодо виховання своїх дітей, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України відповідач повинна бути позбавлена батьківських прав.

Згідно ч. 2 ст. 167 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про виселення того з батьків, хто позбавлений батьківських прав, з житлового приміщення, у якому він проживає з дитиною, якщо буде встановлено, що він має інше житло, у яке може поселитися, або постановити рішення про примусовий поділ житла чи його примусовий обмін.

На підставі ст.ст. 164, 165, 166, 167 СК України, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Кагарлицький міжрайонний прокурор, служба у справах дітей Кагарлицької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав задовольнити в повному обсязі.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Виселети та зняти з реєстрації ОСОБА_2 з житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, який належить позивачу на праві приватної власності.

Стягнути з ОСОБА_2 державне мито в сумі 8,50 грн. в дохід держави.

Рішення набуває чинності відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Київської області протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя : І.І.Шевченко