Справа 2-165/10
Номер провадження 2-165/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.10 року. Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Бліщ О.Б.

при секретарі - Вербещук В.А.

з участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника служби у справах дітей Рахівської РДА - Варивода С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_4, Рахівського РВ ГУМВСУ в Закарпатській області,

ОСОБА_5. ОСОБА_6,

третьої особи без самостійних вимог на предмет спору -

служби у справах дітей Рахівської районної державної

адміністрації Закарпатської області

про

захист житлових прав, зняття з реєстрації місця проживання

та виселення із житлового будинку без надання

іншого житлового приміщення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про виселення із житлового будинку без надання іншого житлового приміщення.

Із позовної заяви вбачається, що відповідно до договору дарування, укладеного 22.09.2008 року між ОСОБА_7 та нею, посвідченого державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори, Закарпатської області, вона, ОСОБА_1, являється власником житлового будинку АДРЕСА_2, в цілій частині.

Даний житловий будинок являє собою капітальну споруду з надвірними та господарськими спорудами, загальною площею 36,82 м.кв., з яких 15,20 м.кв. - житлова, придатну для житла та використання її за цільовим призначенням, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 29.09.2008 р. комунальним підприємством «БТІ» Рахівської районної ради. Позивачка зазначає, що на день подачі заяви до суду, у даному житловому будинку проживає відповідачка, ОСОБА_4, яка таким чином порушує її право приватної власності на житло, як на саму власність, так "і на право вільного та безперешкодного користування, володіння та розпоряджання нею.

У березні місяці 2009 року позивачкою у письмовому вигляді було попереджено відповідачку, ОСОБА_4, про необхідність звільнення нею житлового будинку, що належить позивачці на праві приватної власності, однак до часу звернення позивачки до суду із даною позовною заявою будь-яких дій на виконання її вимог з боку відповідачки не має.

Враховуючи наведене, вважає, що вирішити даний спір в порядку досудового врегулювання не являється можливим із-за прямої відмови відповідачки, тому просить виселити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, із житлового будинку АДРЕСА_2, без надання відповідачці іншого житлового приміщення, стягнути із відповідачки на її користь судові витрати, які складаються із 8,50 грн. судового збору, 37 грн. судових витрат та 300 грн. платних юридичних послуг.

В судовому засіданні позивачка, ОСОБА_1 та її представник, ОСОБА_2, позовні вимоги збільшили, оскільки виявилося, що у спірному житловому будинку, проживають, зареєстровані (прописані) інші особи, які також вселилися у житловий будинок без належного дозволу та погодження із власником, у зв'язку із чим позивачкою окремою позовною заявою збільшені позовні вимоги, в тому числі, про захист житлових прав, зняття з реєстрації місця проживання та виселення із житлового будинку без надання іншого житлового приміщення відповідачів, які за цією ж позовною заявою були залучені до участі у розгляді даної справи. Пояснили, що в результаті винних дій відповідачки, порушується приватне право позивачки на житло, що є несумісним із положеннями статті 321 ЦК України, за якою право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Посилаються на те, що власник може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій особою, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідачка, ОСОБА_4, яка дала пояснення на одному із судових засідань, позов не визнала, заявила, що проживає у житловому будинку на відповідних правових підставах, оскільки приблизно у 1993 році оплатила попередньому власнику. ОСОБА_7, грошову суму у розмірі 5.000 радянських карбованців, як співрозмірну вартості даного нерухомого майна. Документів, які б підтверджували дані факти (договір купівлі-продажу, банківські квитанції, боргові розписки тощо) надати суду не може із-за їх відсутності, оскільки вважала, що поступає правильно, а вчинення таких дій не передбачає укладення будь-яких правовстановлюючих документів. Ствердила суду, що у житловому будинку прописалася без дозволу власника, оскільки вважала, що будинок її, а отримавши дозвіл на прописку у сільській раді, без будь-яких труднощів оформила прописні документи у районному паспортному столі. До цього проживала у м. Рахові. АДРЕСА_1, потім його продала та пішла проситися на квартиру до ОСОБА_7. У позові просить відмовити.

Відповідачка, ОСОБА_5, яка дала пояснення на одному із судових засідань, позов не визнала, заявила, що проживає у будинку правомірно, хоча підтвердила той факт, що прописалася у 2004 році у ньому сама, без належного дозволу та згоди власника будинку, так само прописався у житловому будинку без дозволу та згоди власника будинку її брат, ОСОБА_6, а оскільки не має іншого житла, виселятися із будинку не бажає і не буде. У позові просить відмовити.

Відповідач, Рахівський РВ ГУМВСУ в Закарпатській області, в судове засідання представника не надіслав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак із Рахівського РВ ГУМВСУ в Закарпатській області надіслано до суду через канцелярію суду заяву про розгляд даної справи без участі їхнього представника. Позов визнають.

Відповідач, ОСОБА_6, в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про свідчать судові розписки, а справа неодноразово відкладалася слуханням, в тому числі, із-за неявки відповідачів.

У відповідності до положень статті 38 ЦГІК України сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Суд не позбавив відповідачів взяти особисто участь у судових засіданнях або доручити представництво своїх інтересів третім особам, а тому суд вважає, що процесуальні права відповідачів, в тому числі, право на судовий захист особисто або через свого представника, судом не порушено, а сторони справи ним не скористались у порядку та формі, передбаченими чинним законодавством.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, служби у справах дітей Рахівської РДА Закарпатської області, ОСОБА_3, позов не визнала та пояснила. Служба у справах дітей Рахівської РДА Закарпатської області дослідила матеріали справи та встановила, що сім'я відповідачів, в яких є неповнолітні діти, дійсно проживає у будинку позивачки, який належить їй на праві приватної власності. Встановлено також той факт, що відповідачі прописані (зареєстровані) у даному спірному будинку без згоди (дозволу) власника будинку, однак, зважаючи на те, що виселення із спірного житлового будинку відповідачів тягне за собою виселення із нього неповнолітніх дітей, служба у справа дітей Рахівської РДА Закарпатської області, з метою захисту прав дітей, не погоджує їх виселення із спірного житлового будинку, оскільки іншого житла відповідачі не мають. У позові просять відмовити.

Свідок, ОСОБА_8, яка була допитана в ході судового розгляду справи, пояснила, що у листопаді 1993 року впустила через зиму відповідачів до житлового будинку, оскільки останні прийшли в ночі з плачем проситися перезимувати, оскільки втратили своє житло, при цьому договору найму не укладали, оскільки їхнє проживання у будинку мало бути тимчасовим. Про договір купівлі-продажу даного нерухомого майна мова між сторонами ніколи не йшла, грошей від відповідачів за будинок не отримувала, а згоду на прописку відповідачів у спірному житловому будинку не надавала.

Свідок, ОСОБА_9, яка була допитана в ході судового розгляду справи, пояснила, що знає про те. що відповідачка купила у ОСОБА_7 хату. Було це у листопаді 1992 року, коли вона разом із відповідачкою, ОСОБА_4, приїзджала у м. Рахів до ОСОБА_7 додому з метою купити будинок. При цьому не бачила точно, якими купюрами розплачувалася відповідачка з ОСОБА_7 за будинок, а сума була 5.000 карбованців, так як про це говорила сама відповідачка.

Свідок, ОСОБА_7, який був допитаний в ході судового розгляду справи, пояснив, що він являвся власником даного житлового будинку до того часу, коли за договором дарування відчужив його позивачці. Ніколи не мав розмов із відповідачкою про продаж їй даного будинку, грошей від неї не отримував, дозволу на прописку відповідачів у спірному житловому будинку не надавав. Поселились в будинку вони тимчасово, бо не мали де перезимувати.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що збільшений позов гр-ки ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Рахівського РВ ГУМВСУ в Закарпатській області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - служби у справах дітей Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про захист житлових прав, зняття з реєстрації місця проживання та виселення із житлового будинку без надання іншого житлового приміщення підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може грунту ватися на припущеннях.

У ході судового дослідження достовірно встановлено, що позивачка, ОСОБА_1, відповідно до договору дарування, укладеного 22.09.2008 року між нею та ОСОБА_7, та посвідченого державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори, являється в цілій частині власником житлового будинку АДРЕСА_2. Даний житловий будинок являє собою капітальну споруду з надвірними та господарськими спорудами, загальною площею 36,82 м2, з яких 15,20 м2 - житлова.

Позивачкою, ОСОБА_1, її представником. ОСОБА_2, в ході судового розгляду справи доведено, відповідачами не спростовано, а судом не здобуто інших доказів щодо реєстрації (прописки) відповідачів у спірному житловому будинку без належної на те згоди (погодження, дозволу) власників нерухомого майна.

Факт самовільної прописки (реєстрації) відповідачів у будинку АДРЕСА_2, та який на праві приватної власності належить в цілій частині ОСОБА_1, підтвердили і самі відповідачі, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у зв'язку із чим не має необхідності доводити цей факт іншими документами чи доказами.

При цьому суд критично ставиться до довідки № 9218, виданої 07.12.2009 року Рахівським РВ ГУМВСУ в Закарпатській області про те, що заява для реєстрації гр-ки ОСОБА_4 у спірному житловому будинку знищена у зв'язку із терміном давності, оскільки інформація у даній довідці не підтверджена посиланням на відповідні правові приписи, нормами яких врегульовуються порядок та строки зберігання такої документації.

У відповідності до положень статей 58-59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, а суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд також не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд, задовольняючи збільшені позовні вимоги щодо зняття з реєстрації місця проживання та виселення із житлового будинку відповідачів без надання іншого житлового приміщення, бере до уваги всі обставини справи, наведені сторонами під час розгляду справи, в тому числі, ті, які підтверджують чи спростовують доводи збільшеного цивільного позову.

Однак, керуючись положеннями статті 212 ЦПК України суд оцінює всі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожног о доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При розгляді даної справи суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування, складений в інтересах неповнолітніх дітей щодо неможливості їх виселення із спірного житлового будинку у зв'язку із відсутністю іншого житла, однак суд посилається також на положення статті 321 ЦК України, згідно яких право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій особою, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

У відповідності до положень статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

У відповідності до положень статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом (ст.176 СК України).

Однак, враховуючи те, що в ході судового розгляду справи відповідачі не надали суду, а судом не здобуто інших доказів належності спірного нерухомого майна саме відповідачам, суд не вважає, що за таких обставин порушуються права дітей, в тому числі, на їхнє проживання у спірному житловому будинку, оскільки права неповнолітніх дітей є похідними від прав їхніх законних представників, в даному випадку, батьків, а батьки, вони ж відповідачі по справі, не довели суду своє право на дане нерухоме майно чи законне право на проживання в такому.

У відповідності до положень статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною (ст.З ЦПК України).

В силу приписів статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

За таких обставин суд, задовольняючи збільшений позов щодо захисту житлових прав, зняття з реєстрації місця проживання та виселення відповідачів із житлового будинку без надання іншого житлового приміщення, приходить до висновку, що відповідачами внаслідок їхніх незаконних дій порушується приватне право позивачки на житло, його вільне та безперешкодне користування за цільовим призначенням, а позов заявлений у відповідності до положень цивільно- процесуального законодавства, а виходячи із доказів, наведених позивачами та отриманих судом в ході розгляду справи, останній достатнім, аргументованим та підставним.

Отже, заслухавши та дослідивши пояснення сторін, суд вважає доводи позивачів належними та достатніми для задоволення позову, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Враховуючи наведене та зважаючи на обставини справи, ті докази, які були здобуті судом в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що збільшений позов ОСОБА_1 є підставним та обгрунтованим, а тому підлягає до задоволення у повному об'ємі.

В силу ст.88 ЦПК України до солідарного стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 підлягає сума 345 гривень 50 копійок сплачених нею судових витрат, які складаються із 8,50 грн. судового збору, 37 грн. судових витрат та 300 грн. платних юридичних послуг.

Керуючись положеннями ст.ст.10, 58, 60, 83, 88, 209, 212, 213, 223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Збільшений позов задовольнити.

Захистити житлові права ОСОБА_1, шляхом надання дозволу СГІРФО Рахівського РВ ГУМВСУ в Закарпатській області (м. Рахів, вул. Шевченка, буд.З, Закарпатської області) провести зняття ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 з реєстрації місця їхнього проживання, а саме із житлового будинку АДРЕСА_2 без їхньої згоди.

Виселити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 із житлового будинку АДРЕСА_2, який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності та який розташований у АДРЕСА_2, без надання їм іншого житлового приміщення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 345 (триста сорок п'ять) гривень 50 копійок судових витрат.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.Б.Бліщ