Рівненський міський суд Рівненської області
справа 2-238/2010 р.
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2010 року Рівненський міський суд
Рівненської області в особі судді - Кучиної Н.Г.
при секретарі - Цимбалюк А.І.
з участю відповідача - ОСОБА_1
представника відповідача - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання права власності, -
Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.
В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та суду пояснив, що з 1987 року по 2006 рік він перебував у шлюбі та проживав однією сім'єю з відповідачем ОСОБА_1.
В 1997 році він разом з відповідачем ОСОБА_3 продали спільну квартиру в місті Чернівці і вирішили переїхати до її матері - відповідача ОСОБА_4 в місто Рівне, оскільки вона була похилого віку і потребувала догляду.
Зазначив, що в 1998 році, повернувшись із закордону, він одразу ж приїхав до міста Рівне, до помешкання відповідача - ОСОБА_4 де проживала його дружина - ОСОБА_3. ОСОБА_4, запропонувала йому з дружиною залишатись проживати в її квартирі за адресою АДРЕСА_2, натомість просила придбати їй 2-х кімнатну квартиру неподалік, оскільки вона була пенсіонерка, грошей на ремонт власного помешкання у неї не було, в її квартирі навіть не було елементарних зручностей.
В 2000 році він зареєструвався в АДРЕСА_3, влаштувався на роботу слюсарем в підприємство «Комуненергія», м. Рівне, вул ОСОБА_5, 27.
Після чергового повернення від своїх батьків в 2006 році, він не зміг попасти до власного помешкання за адресою АДРЕСА_2. У вхідних дверях були замінені замки. Пізніше йому стало відомо, що заочним рішенням Рівненського міського суду від 17.07.2006 року, його було знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_4.
Зазначив, що реконструйований і добудований будинок і гараж за адресою АДРЕСА_2 було створено в результаті його праці та його грошових затрат, оскільки він особисто працював на будівництві, за власні кошти купував будівельні матеріали та наймав робітників, вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя і частки їх є рівними.
Просить суд, визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку (квартири), що розташований за адресою: АДРЕСА_5., та визнати свідоцтво про право власності на будинок (квартиру), що розташований за адресою: АДРЕСА_5, видане на ім'я ОСОБА_4 недійсним.
Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала, та суду пояснила, що вона дійсно перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, проте згідно актового запису № 232 шлюб між ними було розірвано 08.08.1990 р. в Першотравневому р/в РАЦС м. Чернівці. Спірна квартира АДРЕСА_6 належала на праві спільної сумісної власності її батькам ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 25 липня 1994 року. Ствердила, що після розірвання шлюбу вона з ОСОБА_3 не проживала як подружжя, спільного господарства не вела, зазначила, що ніякої добудови до квартири АДРЕСА_7 спільно з ОСОБА_3 вона не проводила. Просила в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.
Представник відповідача ОСОБА_6 Г О.- ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти позову ОСОБА_3, зазначив, що спірна квартира АДРЕСА_8 належить на праві власності його довірительці з 1994 року, ОСОБА_3 не приймав ніякої участі у здійсненні добудови до спірної квартири, власних коштів у будівництво не вкладав, її донька ОСОБА_1 не проживала з ОСОБА_3 як подружжя і спільного господарства не вела. Просить в задоволенні позову відмовити.
Оцінюючи пояснення учасників цивільного процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, дослідивши матеріали відео спостереження, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав.
Сукупністю досліджених в справі доказів, які неоспорені відповідачем та визнаються судом достовірними, підтверджується, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, зареєстрованому Форосною сільською радою Новоселеицього району Чернівецької області, актовий запис № 5 від 21 травня 1988 року. ( а.с. 85)
Відповідно до оглянутого в судовому засіданні витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано 08 серпня 1990 року у відділі реєстр рації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 232 ( а.с. 86-87)
У відповідності до п.1 Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, цей кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним Кодексом України.
Відповідно до п.1.4. Прикінцевих положень Цивільного Кодексу України, цей кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року., щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Позовні вимоги ОСОБА_3 полягають у визнанні за ним права власності на 1/2 частину будинку ( квартири), що розташований в АДРЕСА_9, посилаючись на те, що протягом 1998 -2006 років він перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1 та разом вони здійснили невідємні поліпшення спірної квартири, а тому має право на визнання за ним права власності на 1/2 вказаної квартири.
Оскільки вказані правовідносини виникли до набуття чинності Сімейним Кодексом України, а саме до 01 січня 2004 року, то посилання позивача на ст. 60, 69, 70, 71 СК України є безпідставним.
Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб і сімю України ( 1969 року) майно нажите подружжям за час шлюбу, є його сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном
Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло від 25 липня 1994 року квартира АДРЕСА_10 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6( а.с.52)
Відповідно до оглянутого в судовому засіданні витягу з реєстру прав власності 1/2 частина квартири , яка належала ОСОБА_6 зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі рішення Рівненського міського суду від 08 лютого 2007 року ( а.с.54-55).
За таких підстав в судовому засіданні встановлено і дана обставина позивачем не спростована належними та допустимими доказами, що спірна квартира АДРЕСА_11 належить на праві приватної власності ОСОБА_4.
Доводи позивача в тій частині, що він спільно із ОСОБА_1, перебуваючи у фактичних шлюбних стосунків у період з 1998 по 2004 рік провели реконструкцію і капітальний ремонт квартири АДРЕСА_12, побудували гараж, суд не приймає до уваги виходячи з наступного.
Статтею 24 Кодексу про шлюб і сімю України ( 1969 року) передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з подружжя.
Як зазначено вище, на момент придбання квартири, а саме станом на 1994 рік, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано.
З матеріалів справи вбачається, що 31 травня 1998 року відповідно до актового запису № 554 міськвідділу РАЦС м. Чернівців, позивач ОСОБА_3 уклав шлюб (зазначено вперше) з гр. ОСОБА_7, з якою розлучився 07.06.2000 р. ( а.с. 82).
Таким чином, суд приходить до висновку, що твердження ОСОБА_3, що він у в казаний період проживав однією сімєю з відповідачем ОСОБА_1 не відповідає дійсності.
Доводи позивача в тій частині, що ним спільно з ОСОБА_1 була придбана квартира для ОСОБА_4 за кошти виручені від продажу квартири в місті Чернівці, суд не приймає до уваги, виходячи з наступного.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечила, що продаж спільного помешкання (квартири) позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_1, що знаходилось в м. Чернівці було здійснено нею за дорученням, однак, виручені кошти від продажу в сумі 6 (шість) тисяч доларів США були повернуті позивачу - ОСОБА_3, (про що є його розписка в матеріалах справи) та за які ним була придбана інша квартира в м. Чернівці, яка оформлена на його матір ( а.с. 129).
З оглянутої в судовому засіданні розписки ОСОБА_3 від 21 серпня 1998 року вбачається, що він отримав 6000 доларів США на купівлю квартири від ОСОБА_1 ( а.с .129).
Відповідно до проведеної судової почеркознавчої експертизи від 17 листопада 2009 року, висновок експерта № 707 вбачається, що розписка датована 21 серпня 1998 року виконана ОСОБА_3
Таким чином, в судовому засіданні, позивачем не доведено той факт, що він спільно із ОСОБА_1 придбав для ОСОБА_4 квартиру, а натомість, остання залишила їм квартиру АДРЕСА_10
Що стосується доводів позивача ОСОБА_3 в тій частині, що ним спільно з ОСОБА_3М . за їх спільні кошти було здійснено реконструкцію спірної квартири АДРЕСА_8, вони є недоведеними в судовому засіданні.
У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини
Так у відповідності з статтею 61 ЦПК України у справі № 2-5090/07 (суддя Сидорук Є.І.) було встановлено, що власником квартири АДРЕСА_13 є ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований у вказаній квартирі з 29 грудня 2000 року, однак з 2005 року виїхав і постійно проживає в м.Чернівці.
За таких підстав, в судовому засіданні підтверджено, що з 2005 року ОСОБА_3 не проживав у спірній квартирі.
Як вбачається з наданих відповідачами та досліджених в судовому засіданні накладних № 3672 від 12 листопада 1998 року, № 3655 від 11 листопада 1998 року, № 3 661 від 11 листопада 1998 року вбачається, що було придбано будівельні матеріали( а.с. 37-38)
Таким чином, як встановлено в судовому засіданні, будівництво гаража та добудови до квартири АДРЕСА_1 розпочалось в 1998 році. Як зазначалось вище, саме у період з 1998 року по 2000 рік ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, з якою розлучився 07.06.2000 р. ( а.с. 82), доказів, що він проживав в цей період однією сімєю з ОСОБА_1 та вів з нею спільне господарство він суду, у відповідності до вимог ст . 60 ЦПК України не надав.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 підтвердили, що будівництво гаража та добудови до квартири АДРЕСА_1 розпочалось в 1998 році виключно за кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_1 і здійснювалось найманими ними працівниками. Позивач ОСОБА_3 з дозволу відповідача ОСОБА_1 інколи проживав в їхньому будинку та за винагороду допомагав ОСОБА_1 або найманим працівникам.
У відповідності до ст. 105 ЦК України 1963 року, чинного на час здійснення будівництва та добудови до спірної квартири громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо).
Господарські і побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту, чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів зносяться громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок.
З оголошеного та дослідженого в судовому припису від 17 травня 1999 року вбачається, що міська інспекція ДАБК забороняє ОСОБА_4 виконання будівельних робіт по добудові приміщень до сараю, веранди до будинку № 39 по вул.. Т.Добровольців в місті Рівне без затвердженої управлінням містобудування та архітектури документації та дозволу на будівництво ( а.с.67)
З дослідженої в судовому засіданні постанови № 95 від 26 липня 1999 року вбачається, що на ОСОБА_4 було накладено адмінстягнення у вигляді штрафу 170 грн. за самовільно збудований гараж та добудову до квартири АДРЕСА_14. ( а.с. 56)
Відповідно до оглянутої в судовому засіданні довідки № 882 від 20 грудня 2006 року вбачається, що квартира АДРЕСА_15 самовільно проведена реконструкція ОСОБА_4, чим самочинно зайнята прибудинкова територія міської ради ( а.с. 40)
Відповідно до ст. 301 Закону від 20 квітня 2000 року № 1699-111 Про планування і забудову території, ст. 18 Закону від 16 листопада 1992 року № 2780- Х11 про основи містобудування, будівництво обєктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам, закінчені будівництвом обєкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України
За таких підстав, в судовому засіданні встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами, що самочинне будівництво гаражу та добудови до квартири АДРЕСА_15 було проведено ОСОБА_4
Що стосується свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13. то до їх свідчень суд відноситься критично, оскільки жоден з них не підтвердив, що позивач ОСОБА_3 вкладав у будівництво свої кошти та не спростував той факт, що будувались гараж та добудова за кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_1
У відповідності з вимогами закону, при вирішенні спорів про право приватної власності на майно, суди повинні виходити з того, що обєктами права приватної власності є, зокрема, жилі будинки, набуті з передбачених законом підстав. Особа, яка здійснила самочинне будівництво не набуває права власності на нього, оскільки будівництво було здійснене без дотримання передбаченого законом порядку його здійснення, а тому і не може бути законною підставою для виникнення права власності на такий обєкт.
Окрім того, як зазначалась вище, одноосібним власником квартири № 3 по вул.. Тувинських Добровольців в місті Рівне, в яку входить і самочинно реконструйована частина, з 2007 року є ОСОБА_4, яка в свою чергу, будь- яких дій щодо визнання за нею права на самочинне будівництво, не вчиняла і з відповідним позовом до суду не зверталась.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину будинку ( квартири), що розташований за адресою АДРЕСА_16 не підлягають до задоволення.
У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Оскільки позовні вимоги про визнання свідоцтва про право власності на будинок ( квартиру), що розташований за адресою АДРЕСА_17, видане на імя ОСОБА_4 є похідними від вимог про визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири, то вони задоволенню не підлягають.
Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України якщо сторона звільнена від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України
На підставі ст. 22, 24 Кодексу про шлюб і сімю України ( 1969 року), ст.105 ЦК України 1963 року , керуючись ст.ст. 10,11,57-60,88, 212, 213-215,218,223, 294 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання права власності відмовити.
Судові витрати компенсувати за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Мінстрів України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Рішення також може бути оскаржено і без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Рівненського міського суду Н.Г.Кучина