Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
24 грудня 2010 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої судді Сагайдак І.М.
при секретарі Загоруйко О.В.
з участю: відповідачки за первісним позовом ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання її та неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщення та виселення; та за зустрічним позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_2, відділу реєстрації, громадянства та міграції Старокостянтинівського РВ УМВС України у Хмельницькій області про визнання права користування житловим приміщенням та зобов»язання провести реєстрацію місця проживання,
В серпні 2010 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_7 (ухвалою суду від 17.09.2010 року встановлено особу відповідачки, яка в дійсності є ОСОБА_1 (а.с.24)) і просив визнати її та неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщення №34 по вул. Вишневій в с. Решнівка Старокостянтинівського району Хмельницької області та виселити їх із зазначеного житлового будинку як тимчасових мешканців без надання іншого жилого приміщення.
В обґрунтування заявленого позову вказує, що він є власником будинку №34 по вул. Вишневій в с. Решнівка Старокостянтинівського району. Біля 14 років назад він дозволив тимчасово на 3-4 місяці вселитись у свій будинок своєму онуку ОСОБА_8 та його дружині відповідачці по справі ОСОБА_1 Через деякий час шлюб між ними було розірвано і онук виїхав на інше місце проживання, а відповідачка та троє її неповнолітніх дітей залишились проживати у його будинку.
Вказує, що відповідачка постійно вчиняє з ним скандали, обзиває нецензурними словами, вчиняє бійки та спричиняє йому тілесні ушкодження, заважає розпоряджатись належним йому майном, вести домашнє господарство на власний розсуд. На неодноразові його прохання, відповідачка відмовляється добровільно звільнити будинок. А тому, на підставі ст.ст. 99, 116 та 157 ЖК України просить визнати відповідачку та її дітей такими, що втратили право користування житловим приміщення №34 по вул. Вишневій в с. Решнівка Старокостянтинівського району Хмельницької області та виселити їх.
17.09.2010 року ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей:
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 подала зустрічний позов до ОСОБА_2, відділу реєстрації, громадянства та міграції Старокостянтинівського РВ УМВС України у Хмельницькій області і просила визнати за нею та її неповнолітніми дітьми право користування житловим будинком №34 по вул. Вишневій в с. Решнівка Старокостянтинівського району Хмельницької області та зобов»язати відділ реєстрації, громадянства та міграції Старокостянтинівського РВ УМВС України у Хмельницькій області зареєструвати її та дітей за вищезазначеною адресою.
В обґрунтування позову вказує, що у 1996 році вона та її чоловік поселились у будинку ОСОБА_2 з його згоди. Вказує, що поселились та проживали у будинку як члени сім»ї ОСОБА_2, за свої кошти проводили ремонт у будинку, провели газове опалення. Після розлучення з чоловіком ОСОБА_8, його родичі вимагають, щоб вона з дітьми виселилась з будинку, при цьому наговорюють усякі нісенітниці, ніби вона кривдить ОСОБА_2 Однак виселитись вона не має куди, оскільки інше житло відсутнє.
В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_9 уточнили заявлені позовні вимоги, визнавши той факт, що ОСОБА_1 та її діти є членами сім»ї ОСОБА_2, та просили визнати їх втратившими право користування житловим приміщенням та виселити саме як членів сім»ї власника з підстав, передбачених ст. 157 ЖК України. Проти зустрічного позову заперечили.
Відповідачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_10 проти позову ОСОБА_2 заперечили. При цьому ОСОБА_1 пояснила, що з липня 1993 року вона з чоловіком почали проживати у будинку ОСОБА_2 з його добровільної згоди. Коли заселялись, то хата пустувала, так як ОСОБА_2 жив в с. Самчики із своєї співмешканкою. При вселенні термін їх проживання у хаті не оговорювався, навпаки ОСОБА_2 говорив, щоб вони жили у хаті і хата буде їхня. Близько 5 років назад ОСОБА_2 повернувся із с. Самчики і попросився жити разом з ними, на що вона та чоловік погодились. Жили однією сім»єю, в цей період побудували хлів, провели газ. У 2008 році вона та ОСОБА_8 розлучились і останній перейшов жити до своєї матері. З цього часу родичі чоловіка усіма силами намагаються виселити її та дітей зі спірного будинку. Вказує, що жодних неправомірних дій стосовно ОСОБА_2, які б робили неможливими їх спільне проживання, вона не вчиняла. При цьому просить задоволити зустрічний позов у повному обсязі.
Представник відділу реєстрації, громадянства та міграції Старокостянтинівського РВ УМВС України у Хмельницькій області, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з»явився, причини неявки суду не повідомив.
Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов задоволити частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку №34 по вул. Вишневій в с. Решнівка Старокостянтинівського району Хмельницької області. У даному будинку проживають ОСОБА_2, колишня дружина його онука ОСОБА_8 ОСОБА_1 та її неповнолітні діти: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_11.
Зазначені обставини підтверджується свідоцтвом про право власності виданим виконкомом Старокостянтинівської районної ради народних депутатів від 27.11.2000 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.07.2010 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу між подружжям ОСОБА_11, свідоцтвами про народження дітей, довідками виконкому Решнівецької сільської ради Старокостянтинівського району.
Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_9 визнали той факт, що ОСОБА_1 та її колишній чоловік ОСОБА_8 поселились у будинок №34 по вул. Вишневій в с. Решнівка Старокостянтинівського району, належний ОСОБА_2, як члени його сім»ї, а також проживали у цьому будинку разом зі своїми трьома дітьми також як члени його сім»ї, а тому необхідності у доказуванні цих обставин суд не вбачає.
Згідно зі ст. 157 ЖК України членів сім»ї власника житлового будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 116 ЖК України передбачено, що якщо наймач, члени його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до роз»ясень, даних в п.17 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статись і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.
З огляду на зазначені нормативні положення виселення через неможливість спільного проживання може мати місце лише при систематичному порушенні винним правил громадського співіснування. Доказом застосування заходів попередження і громадського впливу можуть бути постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, офіційні попередження, рішення суду про притягнення до відповідальності, протоколи або постанови громадських організацій, трудових колективів, що засудили дії винного. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 просить виселити відповідачку з дітьми з підстав неможливості спільного проживання з ними. При цьому на підтвердження своїх позовних вимог надав суду постанову ДІМ Старокостянтинівського РВ УМВС України у Хмельницькій області ОСОБА_12 від 26.02.2008 року про відмову у порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_8 (нині ОСОБА_1) З.В. за ст.ст.121,122, 296 КК України та акт судово-медичного дослідження №65 від 20.02.2008 року, згідно якого у нього виявлено легкі тілесні ушкодження. При цьому ОСОБА_2 та його представник вказали, що позивач не звертався до суду зі скаргою на ОСОБА_1 в порядку приватного обвинувачення й рішення суду про визнання ОСОБА_1 винною у нанесенні йому легких тілесних ушкоджень не приймалось.
Інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 та її діти систематично вчиняють по відношенню до ОСОБА_2 протиправні дії і застосування до них заходів попередження та громадського впливу є безрезультатними, позивач не надав, не здобуто таких і судом.
Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_1 знущається над ОСОБА_2, б»є його, штовхає та ображає, оскільки вона знаходиться у неприязних відносинах зі ОСОБА_1 і, як пояснила сама свідок, вона цього особисто не бачила, а про дії відповідачки знає зі слів ОСОБА_2 Крім того, не бере суд до уваги пояснення свідка, що з приводу виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2 звертався до міліції, оскільки такі факти звернення не підтвердження жодними доказами. Крім того, одні лише факти звернення до відповідних органів зі скаргами на порушення правил співжиття без застосування до винного заходів впливу цими органами не є підставою для виселення.
Таким чином, оцінивши усі надані докази в їх сукупності суд вважає, що правових підстав для виселення ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей з будинку №34 по вул. Вишнева в с. Решнівка Старокостянтинівського району в порядку ст.157 ЖК України не має, а тому в цій частині позов ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення.
Не вбачається також і підстав для визнання ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим будинком ОСОБА_2, оскільки відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Оскільки відповідачка та її діти постійно проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1, що сторонами не оспорюється, тому і в цій частині позову ОСОБА_2 слід відмовити.
Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім»ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин із власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Оскільки право позивачки та її дітей, які є членами сім»ї ОСОБА_2, останнім оспорюється, то виходячи із вищезазначених нормативних положень суд вважає за можливе визнати ОСОБА_1 та її неповнолітніми дітьми ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_14 право користування житловим приміщенням, що розташоване по вул. Вишнева, 34 в с. Решнівка Старокостянтинівського району Хмельницької області.
Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» єдиною підставою для реєстрації місця проживання особи є заява особи про реєстрацію місця проживання.
Оскільки ОСОБА_1 не надала суду доказів звернення із заявою про реєстрацію її місця проживання та доказів відмови уповноваженого органу у реєстрації її та неповнолітніх дітей за адресою вул. Вишнева, 34 в с. Решнівка Старокостянтинівського району Хмельницької області, тому її вимоги про зобов»язання відділ реєстрації, громадянства та міграції Старокостянтинівського РВ УМВС України у Хмельницькій області зареєструвати її та дітей за вищевказаною адресою є передчасними, а тому у їх задоволенні слід відмовити.
При розподілу судових витрат суд виходить із положень ч.1 ст.88 ЦПК України.
керуючись ст.ст. 10,11, 60 ч.1, 61 ч.1, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст.116, 16,17 ЖК України, ст.405 ч.2 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, п.17 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», суд
В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання її та неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщення та виселення відмовити.
Зустрічний позов задоволити частково.
Визнати за ОСОБА_1 та її неповнолітніми дітьми ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_14 право користування житловим приміщенням, що розташоване по вул. Вишнева, 34 в с. Решнівка Старокостянтинівського району Хмельницької області.
В задоволенні позову ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 до відділу реєстрації, громадянства та міграції Старокостянтинівського РВ УМВС України у Хмельницькій області про зобов»язання провести реєстрацію місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 грн. 50 коп. судового збору та 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Старокостянтинівський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: