Яготинський районний суд Київської області
____________________________________________________________________
Справа №2-792/2010
РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2010 року Яготинський районний суд

Київської об ластів складі:

головуючого судді Бугіль В.В.

при секретарі Моргун О.В.

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Яготинському районному суді справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ПП Фактор про зобовязання внести запис до трудової книжки, проведення повного розрахунку та стягнення моральної шкоди,

Встановив:

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду з даним позовом в якому зазначила, що в лютому 2005 року вона була працевлаштована на роботу в кафе, яке розташоване на 115 кілометрі авто дороги Київ - Харків і належить приватному підприємству Фактор директором якого є відповідач. Під час прийняття її на роботу, відповідач оговорила з нею усі суттєві умови її роботи (час роботи, графік роботи та відпочинку, порядок оплати праці іт. ін) та отримала від неї її трудову книжку серії АС № 147511, копію паспорту та ідентифікаційного номера. Ці документи вона отримувала, щоб оформити її на роботу, про що повідомила її. Ніяких сумнівів в цьому в неї не виникало. Після цього вона була допущена до роботи, яка була різна: продавець буфету, офіціант, прибиральниця, охоронниця, посудомийка. При цьому, всі перераховані нею роботи вона виконувала практично одночасно, оскільки на зміні була одна.

Її трудові відносини з ОСОБА_4 тривали до 10 червня 2009 року. Після цього, внаслідок різних причин, вона вирішила звільнитися з роботи у відповідача. Однак, незважаючи на її неодноразові звернення, вона відмовилась звільнити її з роботи у встановленому законом порядку. Крім цього, коли вона повернула їй трудову книжку, то вона помітила, що в ній відсутні записи про роботу у відповідача. Її звернення з даного приводу до неї з проханням зробити відповідну відмітку про роботу, також не дали позитивних результатів. В подальшому, в ході розслідування кримінальної справи, порушеної відносно відповідачки, їй стало відомо, що її трудові відносини з відповідачкою взагалі не були оформлені та не зареєстровані у встановленому порядку у відповідних організаціях. Відповідачка в порушення вимог діючого законодавства, відмовляється провести відповідні записи до трудової книжки та провести з нею повний розрахунок. Просила зобовязати відповідача провести запис до її трудової книжки про її перебування з ПП Фактор у трудових відносинах з 25 лютого 2005 року по 10 червня 2009 року; зобовязати відповідача провести повний розрахунок; стягнути з відповідача на її користь витрати, повязані з отриманням юридичної допомоги в розмірі 500 гривень; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 4000 гривень. Під час судового засідання позивачка доповнила позовні вимоги та просила зробити запис про звільнення її з посади бармена-продавця.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги.

Відповідачка проти позову заперечила.

Представник третьої особи про вимог щодо внесення запису у трудову книжку не заперечила, проти інших вимог заперечила.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, суд приходить до наступних висновків.

Так, статтею 61 ЦПК України вказано, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи видно, що вирок Яготинського районного суду Київської області від 12 серпня 2010 року по кримінальній справі № 1-98/10 ОСОБА_4 була визнана винною та засуджена за ч.2 ст. 1^2 КК України і їй призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 гривень.

З матеріалів кримінальної справи оглянутих у судовому засіданні та пояснень наданих позивачкою, видно, що ОСОБА_3 працювала у кафе належного ПП Фактор з лютого 2005 року. Власник даного кафе ОСОБА_4 шукала на роботу продавця. Оскільки вона весь час мала справи саме з ОСОБА_4, то завжди вважала, що працювала саме в неї у приватному підприємстві. При цьому, коли надавала ОСОБА_4 свої документи для працевлаштування, а саме ксерокопію паспорту, ідентифікаційного коду, трудову книжку, то була впевнена, що вона оформляє трудові відносини саме у підприємстві. Працювала у кафе з лютого 2005 року по 10 червня 2009 року виконуючи одночасно функції продавця, офіціантки, прибиральниці, охоронниці, посудомийки. Особистих функціональних обовязків розроблено не було. Припинила роботу через те, що ОСОБА_4 відсторонила її, звинувативши у тому, що вона продає свій товар, обманює покупців, розкрадає товар і гроші. Коли ОСОБА_4 віддала їй трудову книжку, в ній не було запису про роботу.

Оплата роботи проводилась на протязі одного року роботи по місячно, в подальшому 7 % від виручки за зміну.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні з інших матеріалів справи, а саме з трудової книжки позивачки з якої видно, що останній запис у трудовій книжці зроблено 23.05.2001 року.

Також, факт роботи за умов, та період на які вказала позивачка, у судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Твердження відповідачки та представника третьої особи ПП Фактор про неналежне виконання своєї роботи позивачкою, за що її і було звільнено, а також те, що остання не працювала повністю за вказаний період роботи, суд до уваги не бере, оскільки вказані пояснення спростовуються матеріалами кримінальної справи. Жодних доказів про неналежне виконання позивачкою своїх обовязків відповідачка суду не надала.

Відповідно до ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобовязаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і повести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

З наведеного вище вбачається, що обставини справи щодо факту та обставин праці позивачки у ПП Фактор керівником якого є відповідачка в період з 25 лютого 2005 року по 10 червня 2009 року, а так само не внесення запису у трудову книжку позивачки, є доведеним та ніким не спростованим. Тому позовні вимоги в частині зобовязання внесення запису у трудову книжку, про працю позивачки у ПП Фактор на посаді бармена-продавця є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Позовні вгїмоги, в частині зобовязання провести з позивачкою повний розрахунок задоволенню не підлягають, оскільки в судовому засіданні з пояснень сторін, зокрема позивачки, встановлено, що остання працювала по змінно та після кожної зміни отримувала 7 % відсотків коштів від виручки за день. В судовому засіданні позивачка підтвердила факт розрахунку з нею.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України до витрат повязаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу.

Статтею 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати....

З квитанції до прибуткового касового ордеру № 135 вбачається, що позивачка сплатила за надання їй правової допомоги 500 гривень, то відповідно дана сума підлягає стягненню з відповідача.

Що стосується стягнення моральної шкоди, то відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ніш органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пунктом 9 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру майнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуючи стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Враховуючи, наведене, суд вважає, що не оформленням належним чином позивачки, що потягло своїм наслідком неможливість документально підтвердити її стаж роботи на протязі тривалого Часу, їй було нанесено моральні страждання, втрати нормальних та звичних звязків, порушенням звичного ритму життя, а тому суд вважає, що в цій частині позов підлягає до задоволення частково із стягненням з відповідача 1000 гривень моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 79, 88, 209, 213-215 ЦПК України, ст. 47, 237-1 КЗпП України, Пунктом 9 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ПП Фактор про зобовязання внести запис до трудової книжки, проведення повного розрахунку та стягнення моральної шкоди, задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_4 провести запис до трудової книжки ОСОБА_3 про її перебування з ПП Фактор у трудових відносинах на посаді бармена-продавця у період з 25 лютого 2005 року по 10 червня 2009 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 500 (пятсот) гривень витрат за отримання юридичної допомоги.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1000 (одну тисячу) гривень моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Бугіль