Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2010 року Хмельницький міськрайонний суд

в складі : головуючого судді - Салоїд Н.М.,

при секретареві - Колісник В.В.,

за участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький в залі суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_3

до

Хмельницької міської Ради

про визнання права на приватизацію земельної ділянки та зобовязання прийняття рішення щодо приватизації земельної ділянки

в с т а н о в и в :

В лютому 2010 року ОСОБА_3 звернулась із позовом до суду, який мотивувала тим, що згідно договору дарування, посвідченого нотаріусом Першої Хмельницької Державної нотаріальної контори 09 червня 1992 року вона являється власником будинковолодіння, розташованого по вулиці Криничній, 3 у м. Хмельницькому.

Відповідно до частини 2 статті 377 Цивільного кодексу України, якщо жилий будинок або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Кабінетом Міністрів України Декретом «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року за №15-92 постановив сільським, селищним, міським Радам забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) з наступною видачею Державного акта на право приватної власності на землю. Згідно із частиною пятою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» право власності на інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами визнаються державою. Тому вважає позивач її право постійного користування землею державою визнано.

Згідно із повідомленням управління земельних ресурсів та земельної реформи Хмельницької міської Ради від 18.11.2009 року за обліковими земельно-кадастрової книги ,переданої радгоспом ім.. Щорса по вул. Криничній, 3 значиться запис 0,16 га.

Частинами 1 та 2 статті 118 Земельного кодексу України передбачено спрощений порядок приватизації земельних ділянок громадянами у яких земельна ділянка вже перебуває у користуванні. За заявою рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Однак листом від 03 грудня 2009 року вказується на необхідність проходження процедури одержання земельної ділянки, які не мають у своєму користуванні земельної ділянки. Вважає, що не зобовязана виконувати вимоги про розробку технічної документації із землеустрою. Тому просить визнати за нею право на приватизацію земельної ділянки розміром 0.16 га та зобовязати Хмельницьку міську Раду прийняти рішення щодо її приватизації.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_1, позовні вимоги підтримали. Суду пояснили, що після вчинення договору дарування позивач не ставила питання перед органом місцевого самоврядування про надання їй земельної ділянки у користування, і до цього часу вона рахується за колишнім її власником ОСОБА_4 Окрім того із існуючої земельної ділянки, що рахувалась за ОСОБА_4 частина її вилучалась для суспільних та громадських потреб (будівництво школи), тому який розмір має земельна ділянка в даний час пояснити не може. Однак відповідно до вимог закону в разі переходу права на будівлю і споруду має право і на земельну ділянку, в тому числі, яка надавалась колишньому власнику для ведення особистого підсобного господарства. В подальшому змінила пояснення та посилалась на те, що розмір земельної ділянки становить в даний час 0.16 га, і вона не має обовязку виготовлювати технічну документацію на землю, а відповідно цей обовязок лежить на відповідачеві.

Представник Хмельницької міської ради заявлених вимог не визнала та суду пояснила, що спору між позивачем і Хмельницькою міською Радою не існує, і по суті Хмельницька міська Рада не відмовляла позивачеві у приватизації земельної ділянки. Однак для проведення приватизації необхідно виготовити технічну документацію на земельну ділянку. Відповідно Хмельницька міська Рада діяла вже за спрощеним порядком, але позивач відмовилась. Посилається і на те, що Хмельницька міська Рада є колегіальним органом, тому суд не може зобовязати його прийняти рішення щодо приватизації.

Заслухавши доводи позивача та її представника, заперечення представника Хмельницької міської Ради, перевіривши матеріали справи доказами, суд, вважає, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору дарування посвідченого нотаріусом Першої Хмельницької Державної нотаріальної контори 09 червня 1992 року вона являється власником будинковолодіння, розташованого по вулиці Криничній, 3 у м. Хмельницькому.

Відповідно при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 202 року, згідно із положеннями чинної до цієї дати статті 30 Земельного кодексу до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою , на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження.

Як вбачається з листа управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів представленого позивачем згідно із земельно-кадастровою книгою переданої радгоспом ім. Щорса Хмельницької міської Ради по вул. Криничній, 3 значиться запис 0,16 га.

Як встановлено судом, і цих обставин не заперечують ні позивач ні її представник про те, що земельна ділянка з часу укладання договору дарування не передавалась позивачеві ні у користування, ні у власність органами місцевого самоврядування, вона надавалась попередньому користувачеві як для обслуговування жилого будинку, так і для ведення особистого підсобного господарства. У свій час частина наданої земельної ділянки вилучалась у попереднього користувача ОСОБА_4 для громадських та суспільних потреб (будівництва школи), тому який загальний розмір земельної ділянки вона становить на час розгляду справи, та який розмір конкретного цільового призначення земельної ділянки (обслуговування будинку та ведення особистого підсобного господарства) позивач не навела, а суд таких не встановив.

Суд не може вважати прийнятною позицію позивача та її представника стосовно порушення її прав та законних інтересів Хмельницькою міською радою, адже відповідно до частини 1 статті 118 Земельного кодексу України громадянином, який зацікавлений в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні подається заява до відповідної Ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання, а рішення про приватизацію органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Частина 11 статті 118 цього кодексу передбачає, що лише у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується у судовому порядку.

Судом беззаперечно встановлено, що управлінням земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів листом за 3Б-12839-09 від 03 грудня 2009 року позивачеві розяснено порядок передачі у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку шляхом подання заяви відповідного зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження типової форми заяви (клопотання) про вибір місця розташування земельної ділянки», а не відмовлено у приватизації, тому спору між сторонами не існує.

Суд критично оцінює і до у ваги не бере позицію позивача та її представника, що спрощеність передачі у власність земельної ділянки обмежується лише поданням заяви без врахування вимог наведеної частини 2 статті 118 Земельного кодексу України, а технічну документацію має надати відповідач.

Така позиція є хибною та не відповідає вимогам Закону України «Про землеустрій». Так, відповідно до статті 27 наведеного закону замовники технічної документації із землеустрою, яка прописана у частині 2 статті 188 Земельного кодексу України, і на яку посилається позивач та її представник, за рахунок власних коштів мають право на вибір розробника та укладення з ним договору.

Відповідно до вимог статті 56 Закону технічна документація із землеустрою, що посвідчують право на земельну ділянку, включає:

●технічне завдання на складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку;

●рішення органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або користування земельної ділянки;

●копії заяв фізичних осіб чи клопотання юридичних осіб.

На підставі наведеного слід відмовити позивачеві у позові.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3,10,60,212,215 ЦПК України ст.ст. 116, 118, 120 Земельного кодексу України, суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_3 до Хмельницької міської Ради про визнання права на приватизацію земельної ділянки та зобовязання прийняття рішення щодо приватизації земельної ділянки відмовити.

Заяву на апеляційне оскарження може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подання заяви на апеляційне оскарження до Апеляційного Суду Хмельницької області.

Суддя :