Справа № 2-461/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2010 року Рівненський міський суд

в особі головуючого

судді Головчака М.М.,

при секретарі Кушнерук Ю.С.,

з участю позивача ОСОБА_1,

та її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

та його представника ОСОБА_4,

представника третьої особи

ВАТ «Кредитпромбанк» ОСОБА_5,

представника третьої особи

ВАТ «Родовід Банк» ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - відкрите акціонерне товариство «Кредитпромбанк», публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

28 травня 2009 року до Рівненського міського суду звернулася з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. В обгрунтовання позовних вимог вказувала, що з 28.07.2000 року перебуває в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 За час спільного подружнього життя вони нажили майно, яке будучи їхньою спільною власністю потребує поділу, а саме автомобіль марки «Форд Фіеста» 2007 року, вартість якого згідно договору купівлі-продажу від 29 січня 2008 року становить 85 000 гривень, а також незавершений будівництвом житловий будинок (готовність 95%), що знаходиться за адресою м.Рівне вул.Академіка Малиновського, 39. Зазначає, що будинок перебуває в заставі за іпотечним договором від 10 серпня 2007 року на забезпечення зобовязання за договором про іпотечний кредит від 10 серпня 2007 року. Згідно з іпотечним договором ринкова вартість будинку становить 1132600,00 грн. Незавершений будівництвом житловий будинок був переданий ОСОБА_7 (батьком відповідача) у спільну власність ОСОБА_8 ( брата відповідача) і ОСОБА_3 за договором дарування від 20 березня 2002 року. Частка відповідача у праві спільної власності на даний житловий будинок з надвірними будівлями становить 50 % згідно з рішенням постійно діючого третейського суду при Універсальній товарній біржі «Україна-Захід» від 26 лютого 2007 року. Зазначає, що в період шлюбу, за її кошти було проведено суттєве поліпшення вищевказаного будинку, в результаті чого він істотно збільшився у своїй вартості. Трудові та грошові затрати по поліпшенню будинку були здійсненні нею на загальну суму 202839,13 грн., що документально підтверджено закупівельним актом, квитанціями до прибуткового касового ордеру, накладними, товарними чеками, фіскальними чеками, підсумковою відомістю ресурсів, актом приймання виконання підрядних робіт, довідкою про вартість виконаних робіт, видатковими накладними.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали, просили позов задовольнити, а саме визнати будинок, що знаходиться за адресою м.Рівне, вул.Академіка Малиновського,39 обєктом права спільної сумісної власності подружжя, виділивши ОСОБА_1 грошову компенсацію її частки на будинок у розмірі 283 150,00 грн., та грошову компенсацію її частки на автомобіль марки «Форд Фіеста», 2007 року у розмірі 42500,00 грн.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позов не визнали, просили суд відмовити в його задоволенні за безпідставністю позовних вимог. Зазначили, що з 28 липня 2000 року відповідач з позивачкою ОСОБА_1 перебували у шлюбі. 20 березня 2002 року ОСОБА_7, який являється батьком відповідача, подарив останньому ? частину незавершеного будинку (готовність 95%). Поточний ремонт будинку, проводився за особисті кошти відповідача, які були отримані за продаж ОСОБА_9 в 2003 році трьохкімнатної квартири по вул.Костромській в м.Рівне, яка належала його батькам. Зазначають, за період перебування в шлюбі суттєвих поліпшень вищевказаного будинку не було проведено, а проводився тільки поточний ремонт. Окрім того, вказують, що відповідач не уповноважував свою дружину на укладання будь-яких будівельних робіт по ремонту спірного будинку. З приводу автомобіля марки «Форд фіеста» зазначають, що транспортний засіб був придбаний за кредитні кошти, і в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було укладено договір застави. На даний час, виникла велика заборгованість за спірний автомобіль, приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис на договорі застави про звернення стягнення на автомобіль для погашення заборгованості.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - відкрите акціонерне товариство «Кредитпромбанк» ОСОБА_5 зазначив, що 10 серпня 2007 році між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про іпотечний кредит, на підставі якого відповідачу було надано кредит в суму 500 000 грн. Кредитні кошти надавалися на провадження капітального ремонту житлового будинку, розташованого за адресою м.Рівне вул.Ак.Малиновського,39. В забезпечення виконання зобовязань відповідача перед банком, був укладений іпотечний договір, згідно якого в іпотеку було переданий житловий будинок, який розташований м.Рівне, вул.Ак.Малиновського,39. З приводу визнання будинку, що знаходиться за адресою м.Рівне вул.Ак.Малиновського 39, обєктом права спільної власності подружжя, зазначає, що дана вимога є необґрунтована, безпідставна та така, що не підлягає до задоволенню. Оскільки визнання будинку обєктом спільної сумісної власності за позивачем призведе до зміни режиму права власності на спірне майно, яке є предметом іпотеки. Виділ чи поділ нерухомого майна на користь позивача порушує права банку як іпотекодержателя за іпотечним договором, так як передане в іпотеку нерухоме майно відповідачем буде в результаті зменшено, і не дозволить погасити боргові зобовязання за раніше отриманим кредитом ОСОБА_3

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» ОСОБА_6, зазначив, що 04 лютого 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_10, був укладений кредитний договір, згідно якого банк відкрив позичальнику відновлювальну лінію на загальну суму 16831,00 доларів США строком по 04 лютого 2015 року включно. Кредитні кошти надавались на купівлю автомобіля та сплату страхових внесків. В забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором було укладений договір застави транспортного засобу марки «Форд Фіеста». У зв»язку з невиконанням боржником ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань, банк звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_11 з заявою про вчинення виконавчого напису. Враховуючи, те що проводиться звернення стягнення на автомобіль для погашення заборгованості позичальника перед банком, просить в частині поділу автомобіля відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними та необґрунтованими, а тому її позов не підлягає до задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.07.2009 року по 17.12.2009 року.

12 березня 2002 року ОСОБА_7 - батько відповідача, уклав договір дарування,згідно якого його сини ОСОБА_8 та ОСОБА_3 прийняли в дарунок в рівних долях від ОСОБА_7 незакінчений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями (готовність 95 %), який знаходиться в м.Рівне вул. Академіка Малиновського 39.

26 лютого 2007 року рішенням постійно діючого третейського суду при Універсальній товарній біржі «Україна-Захід» за ОСОБА_3 та ОСОБА_8 по ? частці визнано у праві спільної власності на житловий будинок з який знаходиться в м.Рівне, вул.Академіка Малиновського, 39.

10 серпня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про іпотечний кредит №27.3/000094/07 НВД, на підставі якого відповідачу було надано кредит в сумі 500 000,00 грн., зі строком погашення не пізніше 10 серпня 2037 року.

В забезпечення виконання зобовязань відповідача перед Банком, що випливали з кредитного договору між банком та відповідачем, ОСОБА_8 був укладений іпотечний договір № 27.3/000094/і01/07-НВД від 10 серпня 2007 року, згідно якого в іпотеку в порядку і на умовах. Визначених іпотечним договором, було передано житловий будинок та земельна ділянка. Які розташовані по вул. Малиновського,39 м.Рівне.

Відповідно до ч.3 ст.369 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.2 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Як вбачається з матеріалів справи спірний будинок подарований ОСОБА_3 та ОСОБА_8 їхнім батьком, і згідно рішенням постійно діючого третейського суду при Універсальній товарній біржі «Україна-Захід» за ОСОБА_3 та ОСОБА_8 по ? частці визнано у праві спільної власності на житловий будинок.

Твердження позивачки ОСОБА_1 про те, що в період шлюбу за її особисті кошти було проведено суттєве поліпшення спірного майна, не заслуговує на увагу, оскільки за період з 2002 року відповідач отримав кредитні кошти в сумі 500 000 грн., саме на проведення капітального ремонту спірного житлового будинку. Згідно заяви від 10 серпня 2007 року вбачається, що позивачка ОСОБА_1, давала згоду ОСОБА_3А на отримання кредиту в розмірі 500 000 грн. із укладанням договору про іпотечний кредит від 10.08.2007 року.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя :зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки, відчужувати предмет іпотеки.

Як встановлено в судовому засіданні, згоди іпотекодержатель ВАТ «Кредитпромбанк» на капітальний ремонт позивачу не надавав.

Окрім того, як пояснила в судовому засіданні свідок ОСОБА_12, в неї в приватній власності перебувала квартири, яку вона продала ОСОБА_13 за 8 000 доларів. Частину коштів вона надала ОСОБА_3, щоб останній використав їх на ремонт будинку.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні підтвердила факт купівлі нею в сім»ї ОСОБА_3 квартири, також зазначила, що ОСОБА_12 частину коштів передала для свого сина ОСОБА_14, оскільки він робив ремонт в будинку.

Судом також встановлено, що 04 лютого 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3, був укладений кредитний договір, згідно якого банк відкрив позичальнику відновлювальну лінію на загальну суму 16831,00 доларів США строком по 04 лютого 2015 року включно. Кредитні кошти надавались на купівлю автомобіля та сплату страхових внесків. В забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором було укладений договір застави транспортного засобу марки «Форд Фіеста». У звязку з невиконанням боржником ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань, банк звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_11 з заявою про вчинення виконавчого напису. 21 серпня 2009 року приватним нотаріусом ОСОБА_11 було вчинено виконавчий напис на договорі застави про звернення стягнення на автомобіль для погашення заборгованості позичальника перед банком. 28 жовтня 2009 року відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису.

Згідно ч.2 ст.586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте переконливих доказів позивачка ОСОБА_1 на підтвердження своїх доводів та спростування заперечень відповідача ОСОБА_3 суду не надала.

На підставі викладеного, ч.3 ст.369, ч.2 ст.586 ЦК України, Закону України « Про іпотеку», керуючись ст.ст. 208, 209, 213 - 218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - відкрите акціонерне товариство «Кредитпромбанк», публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», про поділ спільного майна подружжя, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Рішення також може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, але у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Рівненського міського суду М.М.Головчак