Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2010 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої: судді Токар Н.В.,

при секретарі: Романцові М.В.,

за участю представника позивача: ОСОБА_1,

за участю представника відповідача: ОСОБА_2,

за участю представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля», Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Павлограді про визначення розміру середньої заробітної плати для призначення страхової виплати у звязку із втратою працездатності та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2010 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким визнати довідку про середню заробітну плату від 28.09.2007 року за №63, виготовлену шахтою «Павлоградська» ВАТ «Павлоградвугілля», недійсною, прийняти середню заробітну плату для призначення страхових виплат у звязку з стійкою втратою працездатності у розмірі 3550 грн. 37 коп., зобовязати відповідача прийняти для розрахунку середню заробітну плату в розмірі 3550 грн. 37 коп. та провести перерахунок страхових сум з початку призначення виплат, а також виплатити недоплати та стягнути судові витрати по справі.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він знаходився у трудових відносинах із Відкритим акціонерним товариством «Павлоградвугілля», працював на шахті «Павлоградська». Під час роботи на шахті, він втратив професійну працездатність внаслідок нещасного випадку, про що був складений акт №60 від 07.06.1990 року. Після огляду МСЕК 10.09.2007 року, йому було встановлено 5% втрати професійної працездатності з 26.06.2007 року. Він звернувся до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Павлограді про призначення йому одноразової допомоги та щомісячних виплат. Відділенням, йому була призначена одноразова допомога та щомісячна грошова сума у звязку із втратою працездатності, взявши для розрахунку середньомісячний заробіток у розмірі 2862 грн. 83 коп., з яким він не згодний, оскільки вважає його заниженим, у звязку з чим, вимушений звернутися до суду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача - Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля», в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, пояснивши суду, що всі нарахування відповідають чинному законодавству.

Представник відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Павлограді, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, зазначивши, що нарахування позивачу здійснено на підставі «Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1266 від 26 вересня 2001 року, які відповідають чинному законодавству. Тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представників відповідачів, кожного окремо, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у звязку з наступним.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 з 01 серпня 1978 року по 03 січня 2002 року знаходився у трудових відносинах із Відкритим акціонерним товариством «Павлоградвугілля» (арк.с.6).

04 червня 1990 року зі ОСОБА_4 стався нещасний випадок на виробництві, про що був складений акт форми Н-1 №60 від 07.06.1990 року (арк.с.7-8).

Згідно висновку МСЕК від 10 вересня 2007 року, позивачу було встановлено 5% втрати професійної працездатності рахуючи з 26.06.2007 року (арк.с.8 зворот).

28 вересня 2007 року шахта «Павлоградська» ВАТ «Павлоградвугілля», згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року №1266, видала позивачу довідку №63 про його середню заробітну плату (дохід) за період з грудня 1989 року по травень 1990 року (включно) для нарахування середньої заробітної плати для відшкодування шкоди здоровю (арк.с.32) в тому числі:

Нарахована зарплата Зарплата прийнята Відпрацьовані зміни

(арк.с.10 зворот)для розрахунку (арк.с.32)(арк.с.10 зворот)
Грудень 1989 року1310,73935,3621
Січень 1990 року578,61578,6122
Лютий 1990 року791,08751,0818
Березень 1990 року363,88402,9713
Квітень 1990 року1003,68642,390
Травень 1990 року526,35580,1816
Разом4574,333890,5990

Звідси, середньоденна зарплата становила: 3890,59 : 90 = 43 грн. 22 коп.

Середньомісячна заробітна плата складала: 43 грн. 22 коп. х 20,9 = 903 грн. 29 коп.

Таким чином, в розрахунок не ввійшли (арк.с.35): доплати за нормативний час пересування в шахті від ствола до місця праці і назад; оплата часу вимушеного перебування на підприємстві; оплата чергової відпустки; індексація на суму заборгованості та вартість вігулля та вугільних брикетів, безоплатно наданих в обсягах та за переліком професій, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Проте, суд вважає, що зазначене нарахування середньої заробітної плати є правильним у звязку з наступним.

Відповідно до п.4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1266 від 26 вересня 2001 року, який діяв на час виникнення у позивача права на відшкодування, розрахунковим періодом, за який обчислюється п.4 Порядку, є останні шість календарних місяців перед настанням страхового випадку.

Згідно п.7 зазначеного Порядку, середня заробітна плата застрахованої особи обчислюється виходячи з нарахованої заробітної плати за видами виплат, що включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати (у тому числі в натуральній формі), які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про оплату праці» та підлягають обкладенню прибутковим податком громадян.

Таким нормативно-правовим актом, який повинен застосовуватись при обчисленні середньомісячної заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням є Інструкція зі статистики заробітної плати, яка затверджена Наказом Міністерства статистики від 11 грудня 1995 року №323 і була чинною на момент страхового випадку ОСОБА_4

Відповідно до п.4.3 зазначеної Інструкції, передбачено «до виплат, які не входять до фонду оплати праці належать надбавки за пересувний (ходові), розїздний характер робіт ...».

В розясненні Міністерства праці та соціальної політики України від 13 квітня 2004 року №20-144 щодо визначення видів оплати праці, на які нараховуються страхові внески до фондів соціального страхування і які включаються для обчислення середньої заробітної плати при розрахунку страхових виплат зазначено, що з прийняттям Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» №889-ІУ від 22 травня 2003 року, змінилися види виплат з фонду оплати праці, які не підлягають оподаткуванню. Зокрема, до 01 січня 2004 року доплати за нормативний час пересування в шахті від ствола до місця праці і назад працівникам, які постійно зайняті на підземних роботах, не оподатковувалися, на них не нараховувались страхові внески і вони не включалися до розрахунку середньої заробітної плати.

Також, в розясненні зазначено, що вартість вугілля та вугільних брикетів, безоплатно наданих в обсягах та за переліком професій, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, платнику податку з числа осіб, що перебувають у трудових відносинах з вугледобувним підприємством, не включаються до складу загального місячного або річного оподаткованого доходу. Зазначені видатки підприємства відносять до додаткової заробітної плати. На ці видатки не нараховуються страхові внески і вони не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати для розрахунку страхових виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням.

Іншим нормативно-правовим актом, який повинен застосовуватись при обчисленні середньомісячної заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням є «Порядок обчислення середньої заробітної плати», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Так, в п.4 «і» зазначеного Порядку вказано, що вартість безоплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива (в даному випадку вугілля) та сума коштів на їх відшкодування, не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством.

Відповідно до п.4 «л» вказаного Порядку, не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством «працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати».

Оскільки, згідно п.7 «Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1266 від 26 вересня 2001 року, який на час виникнення у позивача права на відшкодування, визначені певні виплати для нарахування середньої заробітної плати, до яких не входить оплата чергової відпустки, яка також є середньомісячним заробітком, то відповідачем і не була прийнята така оплата до розрахунку.

Оплата часу вимушеного перебування на підприємстві, передбачена п.9.6 «Тарифної угоди...» за 2001 рік,на підставі якої були укладені в 2002-2003 роках колективні договори на підприємствах вугільної промисловості, в тому числі і на шахті «Павлоградська» ВАТ «Павлоградвугілля». Цими договорами також передбачені такі виплати, але за рахунок коштів підприємства. Ці виплати є компенсаційними, а не заробітком, тому, згідно п.4 «е» «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати.

Таким чином, відповідачі вірно обчислили середню заробітну плату позивача для нарахування одноразової допомоги та щомісячних виплат відшкодування шкоди здоровю, і їх розрахунок, наведений в довідці №63 від 28.09.2007 року, відповідає чинному законодавству.

Отже, посилання представника позивача про прийняття середньої заробітної плати для призначення страхових виплат у звязку з стійкою втратою працездатності у розмірі 3550 грн. 37 коп., зобовязання відповідача прийняти для розрахунку середню заробітну плату в розмірі 3550 грн. 37 коп. та проведення перерахунку страхових сум з початку призначення виплат, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому, задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч.4 ст.88 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Оскільки відповідачі не несли ніяких судових витрат при розгляді вказаної справи, вони компенсується за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57-60, 88, 131, 209, 212-21-5 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля», Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Павлограді про визначення розміру середньої заробітної плати для призначення страхової виплати у звязку із втратою працездатності та зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку передбаченому ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Токар