Київський районний суд м. Одеси
Справа №2-645/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2010 року місто Одеса

Київський районний суд міста Одеси у складі: Головуючого - судді Непоради М. П.

при секретарі - Пилипенко Н. Ю., Панченко О. В., Єрьоменко Л. В., Яіцькой А. І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2.

представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегенюк Валерій Михайлович про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним посилаючись на те. що 14 серпня 2006 між нею та відповідачем був укладений договір дарування, відповідно до якого позивачка подарувала відповідачу 162/1000 частини ДБК «Земробітник», з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, та розташованим на земельній ділянці загальною площею 6281 кв. м. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегенюк В. М.

У своїй позовній заяві позивачка посилалась на те. що до укладення цього договору її спонукало те. що вона є непрацездатною особою, пенсіонеркою, за віком та станом здоров'я вона потребувала стороннього догляду, матеріальної допомоги та лікування. З огляду на свій похилий вік вона потребувала сторонньої допомоги та моральної підтримки.

Свого чоловіка та двох синів позивачка поховала відповідно в 1991, 1993 та 1998 роках.

Відповідач є родичем позивачки - син покійної двоюрідної сестри позивачки. Як стверджує позивачка тривалий час сторони підтримували дружні стосунки, відповідач надавав позивачці матеріальну допомогу, і в решті решт відповідач пообіцяв довічно доглядати позивачку, забезпечувати її продуктами харчування, ліками, оплачувати обов'язкові платежі за будинок і землю, займатись домашнім господарством. Позивачка домовилась з відповідачем, що у випадку виконання ним цих зобов'язань, він за її життя набуває права користування та володіння жилим будинком, а після смерті розпоряджатись ним на власний розсуд. За вказаних умов позивачка погодилась підписати з відповідачем відповідний договір. 14 серпня 2006 року відповідач повіз позивачку до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегенюка В. М., де вони разом з відповідачем уклали договір текст якого вона не читала, зміст його не розуміла, вважаючи що у договорі передбачено права і обов'язки сторін про які вони домовились з відповідачем. Також позивачка зазначила, що з урахуванням стану здоров'я їй було важко зрозуміти те, що відбувалось в кабінеті приватного нотаріуса, та який за юридичною сутністю був підписаний нотаріально посвідчений документ.

Як стверджує позивачка останнім часом відповідач змінив своє ставлення до неї та повністю ігнорує домовленості яких вони досягли. Відповідач ОСОБА_4 відвідує позивачку лише декілька разів на місяць, не забезпечує її продуктами харчування, ліками, став її ображати, та застосовував до неї фізичну силу.

Як стверджує позивачка, під час укладання договору дарування вона мала на меті укладання договору довічного утримання, та вважає, що договір дарування укладеним між нею та відповідачем укладений з метою приховати дійсну угоду про довічне утримання таких обставин позивачка вважає що вчинила помилку внаслідок чого укладену угоду вважає удаваною.

В судове засідання з'явилась позивач, її представник, та представник відповідача.

Третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегенюк В.М. в судове засідання не з'явився, сповіщався належним чином про час та місце слухання справи, до матеріалів справи залучено письмове пояснення Сегенюка В.М по суті справи, в яких він пояснив, що в літку 2006 року до нього в контору, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, з'явились громадяни ОСОБА_1, ОСОБА_4 та його дружина.

ОСОБА_1 повідомила що ОСОБА_4 є її далеким родичем, і вона має бажання передати йому належні їй 162/1000 частин ДБК «Земробітник», що розташовані в АДРЕСА_1.

Нотаріус зазначив, що ним було роз'яснено сторонам що на цей випадок законодавство України передбачає оформлення договорів довічного утримання дарування. Оскільки законодавством України станом на 2006 рік приватним нотаріусам було надано право оформлення договорів довічного утримання, ним було рекомендовано звернутись до державної нотаріальної контори у випадку, якщо ОСОБА_1 виявить бажання укласти з ОСОБА_4 договір довічного утримання, а в тому разі, які ОСОБА_1 виявить бажання укласти з ОСОБА_4 договір дарування належно частини домоволодіння, то такий договір можна буде оформити у приватного нотаріуса.

Також нотаріус в своїх письмових поясненнях пояснив суду, що довів до відома ОСОБА_1 про наявність документів, які необхідні для посвідчення договору дарування. Під час розмови ОСОБА_1 говорила, що ОСОБА_4 її родич, та.що він і його дружина ОСОБА_6 дуже порядні люди, тому їй треба обміркувати . роз'яснення надані їй нотаріусом з приводу договору довічного утримання та договод дарування.

11 серпня 2006 ОСОБА_1„ ОСОБА_4 та ОСОБА_6 прийшли л нотаріуса та принесли документи необхідні для оформлення договору дарування ОСОБА_1 повідомила, що згодна подарувати ОСОБА_4 належну їй частик ДБК. У зв'язку із цим, як пояснює нотаріус, він призначив дату та час посвідчень» договору дарування.

14 серпня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 прийшли до нотаріуса і нотаріальну контору. Нотаріус роздрукував примірник договору дарування та надав його сторонам для ознайомлення з ним. Договір дарування сторонами був прочитаний. Сторони повідомили, що договір відповідає їх дійсним намірам, зауважень та будь - яких заперечень з боку сторін заявлено не було. Після чого сторони підписали договір дарування, який був ним посвідчений та внесений до реєстру.

У судовому засідання позивачка, її представник позовні вимоги підтримати просили визнати договір дарування недійсним.

Відповідач заявлені позивачем позовні вимоги не визнав, в судовому засіданні, яке відбулося 12.05.2010 року пояснив суду, що він є рідним сином двоюрідної сестри позивачки, вони тривалий час підтримували дружні родинні стосунки, він зі свого боку . надавав позивачці всіляку допомогу по домашньому господарству, купував ліки, продукти харчування, морально її підтримував, та в наступний час токож не відмовляється цього робити.

У 2006 році позивачка повідомила його про те, що має намір подарувати йому належний їй на праві власності будинок.

У серпні 2006 року вони з позивачкою уклали договір дарування 162/1000 частикн ДБК «Земробітник» з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1. який належить позивачці.

Відповідач ОСОБА_4 зазначив, що укладена угода не є удаваною, оскільки наміру укладати з позивачкою договору довічного утримання він не мав, при цьому не

відмовляючись у будь - якій підтримці позивачки в тому числі й фінансової з мотивів родинних зв'язків.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, встановивши дійсні правовідносини, які виникли між сторонами, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Встановивши у судовому засіданні що правовідносини між сторонами виникли з приводу укладення ними правочину, суд вважає за доцільне звернутись до положень цивільного законодавства, яким врегульовані виниклі правовідносини.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 ЦК України, зокрема волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Виходячи з наведеної норми закону законодавець має на увазі укладання сторонами двох правочинів: реального правочину, вчиненого з метою створити певні юридичні наслідки; правочину, вчиненого для приховування реального правочину.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні безоплатно майно у власність.

Визначаючи правову природу відносин, які виникають між сторонами договору дарування законодавець визначає, що в першу чергу договір дарування є односторонньо зобов'язувальним. З його укладанням у сторін, як правило, не виникають взаємні або односторонні обов'язки. При цьому лише обдарований набуває прав у вигляді повноважень власника стосовно прийнятого майна.

Визначаючи ознаки договору дарування законодавець характеризує цю угоду як безоплатну, будь - які причини, мотиви дарувальника не мають значення, тобто дарувальник не має права вимагати від обдарованої особи зустрічних дій майнового або немайнового характеру.

У судовому засіданні судом встановлено наступне:

14 серпня 2006 між позивачем - ОСОБА_1 та відповідачем - ОСОБА_4 був укладений договір дарування, відповідно до якого позивачка подарувала, а відповідач прийняв в дар 162/1000 частини ДБК «Земробітник», з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, та розташованим на земельній ділянці загальною площею 6281 кв. м. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегенюком В. М.. та внесений до державного реєстру під № 3865.

Зазначена домобудівля належача дарувальнику на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 15.06.1998 № 3-1253, та зареєстрованого в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» в книзі 7с-133, номер запису 249.

Судом достеменно встановлено, і матеріалами справи доведено що позивачка на момент вчинення договору дарування мала на меті саме безоплатну передачу в дар відповідачу належного їй майна.

Так, суд встановив, що відповідач є рідним сином двоюрідної сестри позивачки, вони тривалий час підтримували дружні родинні стосунки.

Судом встановлено, а сторонами не оспорювався той факт, що відповідач зі свого боку, до моменту укладання договору дарування, надавав позивачці всіляку допомогу по домашньому господарству, купував ліки, продукти харчування, морально її підтримував виходячи з родинних стосунків та поваги до людини похилого віку.

У 2006 році позивачка повідомила відповідача про те. що зважаючи на свій похилий вік, має намір подарувати йому належний їй на праві власності будинок.

У серпні 2006 року вони з позивачкою уклали договір дарування будинку належного позивачці.

Дослідивши договір дарування частини домоволодіння (а. с 8) від 14.08.2006 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегенюнюк В. М., та зареєстрованого в реєстрі за № 3865, суд встановив, що сторони даної угоди попередньо були ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності угод.

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегенюк В надав суду вичерпні письмові пояснення з приводу укладення сторонами договф дарування від 14.08.2006.

Окрім того дійсність наміру укласти саме договір дарування підтверджує^ поясненнями позивачки та відповідача, наданими ними у судовому засіданні.

Так, позивачка підтвердила суду, що дійсно у 2006 році вона мала намір та бажання подарувати відповідачу належне їй майно, і у серпні 2006 року її внутрішя воля виразилась зовні - вона уклала саме договір дарування, а не договір довічного утримання. Лише після того, як через тривалий проміжок часу відповідач перестав надавати їй допомогу, вона вирішила поставити питання про визнання договору дарування недійсним внаслідок того, що укладена між сторонами угода є удаваною.

В свою чергу відповідач пояснив суду, що він у серпні 2006 року, маючи гарні родинні стосунки з позивачкою прийняв у неї в дар належні позивачці 162/1000 частини ДБК «Земробітник», що розташовані в АДРЕСА_1. Намір укладати з позивачкою договору довічного утримання він не мав, оскільки вважав свсі обов'язком допомагати своїй тітці, оскільки інших родичів у неї не залишилось.

З огляду на встановлені судом обставини справи суд не визнає, що між сторонами мав місце договір довічного утримання, оскільки позивачка не надала суду доказів, чи будь - яких інших беззаперечених доводів чи була між сторонами на час укладення договірних відносин досягнута домовленість щодо істотних умов договору довічного утримання, зокрема про надання матеріальної допомоги на утримання позивачки.

З огляду на зібрані у справі докази, пояснення сторін, нотаріуса, суд приходить до обгрунтованого висновку, що між сторонами насправді був укладений договір дарування без мети приховати інший правочин - договір довічного утриманні Зокрема у справі відсутні докази, які б свідчили про те, що, укладаючи договір дарування, сторони мали на меті приховати договір довічного утримання, посилання позивачки на те, що відповідач після укладення договору надавав допомогу, не свідчать про приховання договору довічного утримання. У судовому засіданні позивачка вказувала що прагнула укласти договір довічного утримання, але помилково вчинила дарування.

Також суд враховує й той факт, що відповідач прийняв дар. шо підтверджується наданими до матеріалів справи квитанціями про сплату комунальних послуг, з яких вбачається, що відповідач переоформив на себе особисті рахунки по сплати комунальних послуг.

Разом із тим, суд вважає, що помилка в правовій природі договору не свідчить про його удаваність. Не є безспірним доказом удаваності договору дарування також вік та потреба у сторонній допомозі позивачки.

Крім того, суд враховує, що договір дарування був укладений у 2006 році.а позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом наприкінці 2008 року, і у свої позовній заяві позивачка стверджує, що про своє порушене право дізналась лише після того, як відповідач перестав надавати їй матеріальну допомогу, хоча і не заперечувала у позові, у судовому засіданні підтвердила, що на час укладення договору знала про те що укладено було саме договір дарування. Про це свідчить і її підпис на нотаріально посвідченому договорі дарування.

Враховуючи викладене суд, обгрунтовано приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору дарування недійсним за підставами: передбаченими частиною 1 статті 235 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 6, 8, 10, 15, 57, 60, 209, 212, 213. 214, 215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст. ст. 15,16, 202, 203, 235. 717 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегенюк Валерій Михайлович про визнання договору дарування 162/1000 частини ДБК «Земробітник», з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, та розташованим на земельній ділянці загальною площею 6281 кв. м. від 14 серпня 2006 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. П. Непорада