Броварський міськрайонний суд Київської області
справа 2-38/10
РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2010 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

Головуючого судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Калита Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3, треті особи: виконавчий комітет Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області і орган опіки та піклування Броварської районної держаної адміністрації Київської області про визнання заповіту недійсним, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 і ОСОБА_3, треті особи: виконавчий комітет Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області і орган опіки та піклування Броварської районної держаної адміністрації Київської області про визнання заповіту недійсним.

Позивач зазначав, що 16 квітня 1996 року його мати ОСОБА_3 надія Іванівна подарувала позивачу належну їй ? частину будинку № 12 по вул.. Франка в смт. В.Димерка Броварського району Київської області. Власником іншої ? частини будинку був його батько ОСОБА_4. Крім позивача його батьків був ще один син ОСОБА_2, яком його бабуся подарувала будинок, а в подальшому позивач зі всією сімєю допомогли збудувати новий будинок. Оскільки батько казав, що свою частку в будинку він заповідає позивачу, тому відносився до цієї частки будинку, як до своєї. Робив поточні ремонти, ніс всі витрати, повязані з утриманням та обслуговуванням будинку.

Так як батько зловживав спиртними напоями протягом багатьох років, з 1996 року не мав самостійного заробітку позивач змушений був утримувати його, весь свій вільний час знаходився біля нього, оскільки будучи в частих і довго триваючих запоях, батько не контролював свою поведінку. Останні два роки не зовсім адекватно поводив себе, не завжди впізнавав людей, були випадки, коли навіть не міг пригадати імя позивача. На ґрунті алкоголізму батькові часто ввижались якісь люди, які нібито спілкуються з ним, в той час, коли в кімнаті він знаходився один, він розмовляв з ними, кричав, розмахував руками. 12 липня 2008 року ОСОБА_4 помер. ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини на користь позивача. Коли позивач через кілька годин знову у нотаріальну контору поцікавитись, які документи необхідно підготувати для оформлення спадщини, то, нотаріус повідомила його, що по справі є заповіт, у якому ОСОБА_4 все своє майно заповідає братовій доньці ОСОБА_3. Позивач звернувся до брата за розясненнями, який повідомив, що про заповіт йому не відомо, це непорозуміння, бажання батька було зовсім інше, і якщо він залишив такий заповіт, то це він вчинив не по своїм волі і тому вони будуть звертатись до органу опіки та піклування за отриманням дозволу на відмову від спадщини його доньки. Такої ж думки була братова дружина, але через кілька днів їхня думка змінилась. Вважає, що батько залишав заповіт на імя ОСОБА_3, будучи в стані, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Посилаючись на викладене позивач просив суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_4, посвідчений Великодимерською селищною радою Броварського району Київської області 04 квітня 2008 року на користь ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що його батько зловживав алкоголем, з 1996 року, мати розлучилась із ним, бо на ґрунті алкоголізму він бив її, були приводи в міліцію, погрожував життю. Коли батька звільнили з радіостанції, він ніде не працював. Крім того, він хворів на туберкульоз і був знятий з обліку в тубдиспансері нібито за те, що не ходив відмічатися. ? частину будинку № 12 по вул. Франка в смт. В.Димерка Броварського району Київської області мати позивача подарувала ОСОБА_1, інша ? частина вищезазначеного будинку належала ОСОБА_4 Батько його зловживав спиртними і знаходився на його утриманні, вів безобразний образ життя, запивав на місяць, на два. В останні роки життя батька хоч і були спори, в основному спілкувались, як завжди. У листопаді, чи у грудні 2007 року і навесні 2008 року возив батька до психіатра, йому виписувались ліки, коли заходив у двір, батько фактично не впізнавав сина, через 30 хвилин міг вже впізнавати. Приховували особливості поведінки батька. Завжди в розмовах батько казав, що хоче переписати на позивача свій будинок. Просив задовольнити позов в повному обємі та визнати недійсним заповіт ОСОБА_4, посвідчений Великодимерською селищною радою Броварського району Київської області 04 квітня 2008 року на користь ОСОБА_3.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_4 давно зловживав алкоголем, ще до 1984 року, до розлучення. він бував в таких запоях, що у нього була біла гарячка, що і було причиною розлучення ОСОБА_4 з матірю. З 80-х років і до 2008 року зловживав алкоголем. В 2007 році було звернення з цього приводу до психіатра. Тривалий час ОСОБА_4 мав дуже погану память, бували періоди, коли він не орієнтувався в часі, просторі, не впізнавав свого сина, розмовляв із ним в дворі, як із чужою людиною, але через деякий час впізнавав. Він також страждав на туберкульоз та хронічний алкоголізм, а останнім часом на рак. Позивач відносився до частини будинку, що належала батькові, як до своєї, бо давно вже були про це розмови. Спочатку ОСОБА_4 давав якісь кошти, потім перестав давати і пропивав усі кошти, із-за чого бували конфлікти із позивачем, який забезпечував продуктами харчування батька. Незадовго до смерті позивач опікувався батьком, купував ліки. ОСОБА_4 на час написання заповіту був в нездоровому стані, він навіть допустив дві грубі помилки, вказав неправильну адресу, дату. Просила задовольнити позов в повному обємі.

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_2 пояснили, що вони є батьками ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, якій її дідусь ОСОБА_4 своїм заповітом від 4 квітня 2008 року заповідав все належне йому майно. Дійсно мати подарувала ОСОБА_1 свою частину будинку, в якій проживала зі старшим сином ОСОБА_2 Позивач одружився і хотів проживати окремо зі своєю сімєю. Спочатку бабуся запропонувала йому, щоб він переїздив із сімєю до неї в будинок, доглядав за нею, а вона йому подарує будинок і землю. Позивач не захотів, тому що будинок був старий та занедбаний, та неблагоустроєна присадибна територія. Тоді мати із ОСОБА_2 поступилися і приїхали жити до бабусі, а позивачу, після частих і довготривалих скандалів мати спочатку заповіла будинок, але коли заповіт не влаштовував позивача і стався черговий скандал, мати за згодою ОСОБА_2 подарувала свою частину будинку ОСОБА_1 Відповідно бабуся подарувала свій будинок відповідачу ОСОБА_2 Довелося багато часу, сил і коштів витратити на те, щоб довести до ладу будинок і присадибну територію. Коли вдруге одружився у 2000 році, то з жінкою проживав у її батьків в с. Шевченкове по вул. Леніна, 5, де в одному будинку проживало 10 осіб. У подарованому будинку, де і нині мешкають бабуся з матірю, умов проживання для сімї відповідача не було. У будинку 2 кімнати, одна з яких прохідна і веранда з кухнею. Фактично користувачами житла по вул. Польова 42, яке подароване відповідачу, фактично є його мати і бабуся. Так само і город 13 сотих, який знаходиться при будинку, більша частина якого належить фактично матері. Земельна ділянка по вул. Зоряна також на 2/3 належить їй. Там вона садить картоплю та іншу городину, щоб утримувати себе. ОСОБА_2 із сімєю, поступаючись матері, змушений орендувати земельну ділянку під город для своєї родини. Щодо того, що усією сімєю допомогли побудувати будинок, то це неправда. На момент будівництва будинку 2001-1006 року мати ніде не працювала, пенсію не отримувала, батько ніде не працював, пенсію не отримував, бабусі було 80 років, отримувала мінімальну пенсію. Позивач спілкувався своєю родиною, одного разу лише допоміг перевезти 8 залізобетонних панелей та й то за гроші. Єдине, що коли проводилися внутрішні роботи в будинку, мати варила їсти для 3 осіб робітників, з тих продуктів, які купувалися відповідачами. Бабуся дала 600 євро, які отримала, як колишня остарбайтер. Працювали відповідачі разом з друзями, допомогали ще батьки та родичі дружини. Не було такого, щоб ОСОБА_4 говорив, що буде заповідати свою частину будинку позивачу. Так думали мати, бабуся і брат. Та й тоді, коли мова зайшла про спадщину, ОСОБА_2 ще за життя батька сказав, що не буде претендувати на свою частину у спадку. Останні 3 роки ОСОБА_1 з батьком фактично не спілкувався, перебували у сварці, а тому за газ та електроенергію батько сплачував самостійно, сам утримував і облаштовував свою частину будинку. Батько випивав, були сварки у родині. З матірю розлучилися. Далі опікувався собою сам. Не можна сказати, що позивач його утримував. Батько обробляв город, продавав городину, робив різний сільськогосподарський ремонт, шатківниці, ремонтував велосипеди. Останні два роки отримував пенсію. З позовної заяви виходить, що останні два роки, а це 12 липня 2006 - 12 липня 2008 рр., батькові часто ввижались якісь люди, він кричав, розмахував руками. По-перше, позивач з ним не спілкувався, то й не міг цього бачити, по друге - такого й бути не могло, бо він поводив себе адекватно. Про це свідчать документи з пенсійного фонду, а саме: анкета відомостей про пенсіонера, заява про призначення пенсії від 20 жовтня 2006 року, яку власноручно писав батько, довідка з Державного центру зайнятості, про те, що батько самостійно став на облік, отримував там кошти, знятий був з обліку перед оформленням пенсії. Також, згідно наданих суду документів, ОСОБА_4 ніколи не перебував на обліку у психіатра та нарколога. Ніколи не звертався до психіатра та нарколога з якимись проблемами повязані із здоровям, про що свідчить і відсутність записів в медичній карті. Те, що мав білу гарячку слідує лише зі слів адвоката ОСОБА_5 Ніяких документальних підтверджень цьому немає. Щодо запису від 18 грудня 2007 року, який свідчить, шо ОСОБА_4 був приведений сином ОСОБА_1 до кабінету дільничного психіатра Броварської ЦРЛ і оглянутий ним, також було призначено лікування досить серйозними седативними препаратами можна сказати наступне: малоймовірно, що це було взагалі, бо позивач із батьком не спілкувався. Батько міг зателефонувати своїй колишній дружині і абсолютно нормально спілкуватися з нею. У своїй розмові з нею він запитував чи є вдома невістка з онукою і чи можна приїхати до них і привітати онуку зі святом ОСОБА_7. Дізнавшись же, що вони у батьків невістки, зателефонував туди, привітав зі святом і був запрошений в гості. Факт телефонної розмови засвідчує ОСОБА_8 - свідок з боку позивача. 20 грудня 2007 року, об 11.00 годині ОСОБА_4 приїхав на таксі в гості до синової родини. Поводив себе абсолютно нормально. Подарував онуці ляльку, 800 гривень, на новосілля, сина привітав з 40-річчям, подарувавши йому спортивний костюм. Грався з онукою. За столом їв і пив мало. Скаржився, що чомусь нездужає. Десь о 14 годині поїхав додому, викликавши таксі. Та й до цього візиту ми заїжджали у гості до батька, привозили онуку. Коли ОСОБА_3 тільки народилася, зателефонував, привітав з народженням онуки. Були випадки, коли телефонував, просив, щоб привезли їсти. Завозили та привозили, а у дворі позивач із сімю. Батько скаржився, що йому нічого їсти вони не привезли. Зателефонував 8 березня 2008 року. Привітав зі святом. Попросив, якщо є ОСОБА_2, нехай набере його. ОСОБА_9 привіз діда. Він привітав онуку і невістку зі святом. Посидів за столом, спиртного майже не пив. Скаржився, що болить все в середині. Казав, що збирається в лікарню, можливо знову хворий на туберкульоз. Просив гарно помити посуд, з якого їв. Батько потім, коли прощався, казав, що дуже хотів побачити онуку. Заїжджали до нього привітати з Пасхою 28 квітня 2008 року. Сидів на веранді, перебирав картоплю, занесену ним на посадку. Просив відвезти його до лікарні, казав, що сам не доїде. Дуже томиться. ОСОБА_2 відвіз до лікарні в м. Бровари, звідти батька направили на лікування в тубдиспансер, але коли потрібно було їхати, батько відмовився, скаржився, що нічого не може їсти і в такому стані його ніхто не покладе до диспансеру на лікування. ОСОБА_2 зустрівся з братом і розповів йому про стан здоровя батька, запитував, чи буди ним займатися, на що ОСОБА_10 сказав, що якщо хоче, то нехай водить його по лікарях. Мати неодноразово телефонувала ОСОБА_1, просила приїхати помиритися з батьком. Після цього він забрав батька до Києва в лікарню. Потім повідомив, що у батька рак на кінцевій стадії. Лікарі вже не рекомендували робити операцію. Після операції ОСОБА_1 зателефонував брату і просив, щоб він почергував біля батька. відповідач і чергував, а потім сказав, що батька виписують. Думали, що він забере його до себе і буде доглядати, але він привіз його додому і залишив самого. Прийшлося відповідачам доглядати його до самого кінця. позивач інколи приїздив навідати батька, привозив памперси та пелюшки, коли його просили. Вже коли 11 липня батько був без свідомості, в агонії, десь о 8 годині вечора він з родиною приїхав до батька, а 12 липня 2008 року батько помер. Ховали батька разом. Після похорону, десь 8 серпня 2008 року, ОСОБА_1 звернувся до брата з проханням офіційно відмовитися від своєї частки у спадщині. ОСОБА_2 відмовився. В цей же день позивач, при подачі заяви на спадщину у нотаріальній конторі дізнався, що є заповіт на імя доньки відповідачів ОСОБА_11, як він потім сказав, він був шокований цим і вирішив розібратися. Позивач з дружиною в присутності чоловіка почали звинувачувати відповідачку ОСОБА_2 в тому, що вона заставила батька написати заповіт на її доньку. Відповідачі сказали, що вони не знали про заповіт і відмовляться від нього, але потім передумали та вирішили прийняти спадщину для дитини. Замість того, щоб вибачитися за свою поведінку і попросити просто віддати йому те, що по заповіту має належати дитині відповідачів, він почав тиснути на них. Почала приходити мати і передавати його погрози на нашу адресу. На його прохання просто влаштовувала сварки, приходячи до нашого дому. Вимагав звернутися до опікунської ради з проханням про дозвіл на відмову від спадщини дитини. Виходячи з вищевикладеного, відповідачі не погоджуються з позовною заявою ОСОБА_1 Вважають, що ОСОБА_4 був абсолютно дієздатною особою і заповіт складав добре обдумавши свої дії і усвідомлюючи їх.

В судовому засіданні представник третьої особи виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_4 складав враження фізично хворої людини. Він перечитував заповіт, був в дуже тяжкому фізичному стані, прочитав заповіт, підписав та поїхав, на помилки не звернув уваги. Помилки сам нотаріус помітив, коли видавав дублікат. ОСОБА_4 був тверезий, але дуже хворий. Те, що він все заповідав онучці не викликало подиву, так як це родинні стосунки.

В судове засідання представник органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації не зявився, про слухання справи повідомлявся належним чином.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що жити по сусідству з ОСОБА_4 почав з 1991 року. ОСОБА_1, син покійного ОСОБА_4, трохи пожив там, потім став жити в Броварах. Про ОСОБА_4 зказав, що він був нормальною людиною, сидів вдома, на базар їздив, любитель був заглянути в чарку. В 90-х роках він ще працював на радіостанції, з середини 90-х вже сидів вдома. Іноді заходив побалакати. Останні роки був слабий та ходив з паличкою. Перестав їздити на базар останні роки 2 чи більше. Іноді у нього бували запої, коли тиждень, коли більше. Запоями пив останні З роки, а може ще більше. Заводився дуже легко, міг покричати у себе в дворі. Сварився з його тіткою. На базар їздив раз в 2-3 місяці, в 2008 році не бачив, щоб їздив. Позивач приїжджав 2-3 рази на тиждень, іноді ОСОБА_4 посилав своїх дітей за цигарками. У ОСОБА_4 висіла табличка про те, що він ремонтував велосипеди. За кілька років кілька разів заходив, та просив їсти.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що ОСОБА_4 знав, він був хорошою людиною, нічого поганого про нього не може сказати, любив чарку випити. ОСОБА_14 знав давно, з 1967 року, так як жили по сусідству, свідок знав, що будинок повинен бути залишений позивачу. В минулому році звертався до ОСОБА_14, він допомагав, і він казав, що будинок буде позивачу, приїжджав в основному ОСОБА_1 і порядок підтримував він. Не працював ОСОБА_4 вже дуже давно. Казав, що в нього немає здоровя. Чи часто випивав. Він до нього кожного дня не ходив - не бачив. Він міг тиждень-два не пити, але потім входив в запій. Просив купити йому цигарок, продуктів, коли вже випивав. Після операції бачив дивнощі в поведінці ОСОБА_4 ОСОБА_10 час він продавав самогон, а позивач приїжджав та виливав самогон, дуже сварились, це усі сусіди знають. Заходили до ОСОБА_4 люди випивати по 100 г, він скаржився свідкові, що позивач виганяв людей. У 2007 році ОСОБА_4 город вже не обробляв, продукти на базар не возив. Свідок в 2008 році році звертався до нього, то він був нормальний, допомагав, з металу робив уголочки, в 2008 році він хворів. Бачив, що постійно машини біля двору стоять, і свідок розумів, що він хворіє, не памятає коли точно це було. Останній раз у 2008 році бачив ОСОБА_4 вже після операції. Свідка він впізнавав завжди. Взагалі свідок в 2007-2008 році займався будівництвом свого будинку, тому рідко спілкувався та бачився із сусідами.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 матір позивача та відповідача, повідомила, що її чоловік знущався з дітей, 30 років він був пяний, у нього не було інтересу ні до дітей, ні до сімї. Все по цеглині стягували на будівництво Ще до 1987 року коли розлучилась у ОСОБА_4 була біла гарячка, вже тоді свідок вважала, що йому треба полікуватися, але він не бажав. Міліцію кілька разів викликала. Все своє життя він пропив, не дітям, ні жінці, ні батькам життя не давав. На ОСОБА_2хату бабусі переписали, ділянку земельну 18 соток. Після операції на шлунку продовжував вживати горілку. 19 грудня 2007 року звонив свідкові, просив номер телефону сина. На протязі 2007 року спілкувалась із чоловіком дуже рідко. В 2008 році бачила його на лавочці сидів, про те, що хворий і продовжував випивати знала від сусідів.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона сусідка ОСОБА_4 через дорогу навпроти, повідомила, що він зловживав горілкою, розлучилися із-за цього із дружиною, речі до неї заносили, щоб не пропивав, бо були запої. Як запивав то кричав у дворі, лаявся безпричинно. Запивав часто, міг не попити місяць-півтора, потім знов. Бачила часто його і в 2007-2008 року, він в магазин ходив, часто сидів біля двора, не спілкувалась із ним. Город у нього в останні роки оброблявся, він собі там щось робив.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив, що він сусід ОСОБА_4, повідомив, що часто, два рази на день бачив його, розмовляв із ним. Після розлучення ОСОБА_4 залишався жити в своїй половині будинку, до пенсії не робив, приробляв тим, що ремонтував велосипеди, також вирощував та продавав продукцію з городу, підробляв також зваркою, робив креслення, займався також виробленням сільськогосподарських знарядь, поводив себе адекватно, як нормальний чоловік. З сином ОСОБА_17 позивачем у нього дружби не завязалось, бо ОСОБА_4 міг випити, вживати нецензурні слова, були дуже складні відносини. Після того, як син ОСОБА_9 побудував будинок, ходив до нього в гості, схилитися до когось хотів, там сподобалась йому онука і він казав, що мабуть перепише на неї будинок, думали, що це все слова, а він насправді так зробив. Він сам оформляв документи, пенсію, завжди скаржився свідкові, що самому приходилось все вирішувати. В травні вже відчувалось, що трохи почав слабіти, із трудом на велосипед сідав. Рішення про заповіт він прийняв виважено, адекватно. В 2007 році у нього на городі все було в порядку, він сам в основному і обробляв. Останнього разу бачив ОСОБА_4 9 травня, він у дворі сидів. Після травня, після операції вже трохи заговорювався, до 9 травня такого не було. Видно було, що чоловік нездоровий, схуд, блідий. Спиртне міг собі позволити, як усі, Бувало входив в нормальний запій, нема кому було термозити. Казав, що йому їжу готувала сусідка.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_18 повідомив, що ОСОБА_2 його кум, сиділи за однією партою. Його батька бачив останні 2-3 роки на базарі, той торгував там. Розмовляли із ним про прості речі, він знав, що свідок кум відповідача, його сина, свідок підвозив додому ОСОБА_4, казав, що сину ОСОБА_17 тільки хата і майно потрібні, хвалив сина ОСОБА_9. Пив як всі люди тепер пють. В 2008 році бачив ОСОБА_4, не помітив якоїсь неадекватності в його поведінці. Свідок їздить часто мимо будинку, де проживав ОСОБА_4, бачив, що було у дворі, паркан там невисокий. В гостях в будинку в 2008 році у нього не бував.

Відповідно до п. 1 ст. 225 Ц України, право чин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а вразі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер 12 липня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 124411, виданого виконкомом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області 14 липня 2008 року. (а.с.7).

Згідно дублікату заповіту від 04 квітня 2008 року, ОСОБА_4, що народився 27 вересня 1946 року в смт. В.Димерка Броварського району Київської області, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 київської області по вул. Франка, 19, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, діючи добровільно без будь-якого примусу, на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і, взагалі, все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с.31).

Відповідно до акту посмертної судово-психологічної експертизи № 135 від 18 березня 2009 року комунального закладу Київської обласної ради Обласне психіатрично-наркологічне обєднання Київська обласна психіатрична лікарня № 1 Судово-психіатричної комісії смт. Глеваха, ОСОБА_4, у квітні 2008 року страждав на хронічне психічне захворювання органічний розлад особистості та поведінки (МКХ-10, F 07.0) внаслідок ураження головного мозку (хронічна алкогольна та ракова інтоксикація, церебросклероз, гіпертонічна хвороба) із психоорганічним синдромом (ослаблення памяті, зниженням інтелекту, нетриманням афектів) та враженими змінами особистостями за органічним типом. Ступінь виразності психічних розладів у вакуленко В.О. була такою, що 4 квітня 2008 року в період посвідчення заповіту він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (а.с.100-103).

Згідно акту додаткової посмертної судово-психологічної експертизи № 678/34 від 20 січня 2010 року комунального закладу Київської обласної ради Обласне психіатрично-наркологічне обєднання Київська обласна психіатрична лікарня № 1 Судово-психіатричної комісії смт. Глеваха, ОСОБА_4 станом на 4 квітня 2008 року страждав на хронічне психічне захворювання органічний розлад особистості та поведінки (МКХ-10, F 07.0) внаслідок ураження головного мозку (хронічна алкогольна та ракова інтоксикація, церебросклероз, гіпертонічна хвороба) із психоорганічним синдромом (ослаблення памяті, зниженням інтелекту, нетриманням афектів) та враженими змінами особистостями за органічним типом. Ступінь виразності психічних розладів на період посвідчення заповіту 4 квітня 2008 року була такою, що він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (а.с.185-198).

За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.225 ЦК України, ст. ст. 241-215 ЦПК України, -

вирішив:

позов задовольнити.

Визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 на імя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, посвідчений 04 квітня 2008 року Великодимерською селищною радою Броварського району Київської області.

На рішення може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів, апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя В.С.Сердинський