20.05.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Справа № 22ц 1724/10 Головуючий в 1 інстанції :
Категорія 5 Доповідач : Бездрабко В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2010 року травня місяця 20 дня колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого : Кузнєцової О.А.

Суддів : Приходько Л.А.

ОСОБА_2

При секретарі : Ляшенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 19 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, пославшись на те, що 10 січня 1998 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4 До шлюбу вони разом проживали однією сім»єю з серпня 1997 року.

За спільні кошти батьків, в дарунок на весілля 21 листопада 1997 року була придбана квартира АДРЕСА_1, яка відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу була оформлена на відповідача.

Вона зареєструвалася за вказаною адресою, разом з відповідачем провели ремонт в квартирі, сплачувала комунальні послуги, встановила автономне опалення. 22.05.2009 року в спірній квартирі був зареєстрований їх син ОСОБА_5.

Оскільки між нею та відповідачем виникають непорозуміння щодо порядку користування квартирою, ОСОБА_4 чинить їй перешкоди та погрожує виселити з квартири, з урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_3 просила в порядку ст.25, 28 КпШС України визнати за нею право власності на 2/3 частини спірної квартири.

В подальшому позивач уточнила позовні вимоги та на підставі ст.17 Закону України «Про власність» просила визнати за нею право власності на ? частину квартири, обґрунтовуючи свої вимоги її придбанням з відповідачем за спільні кошти.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 19 лютого 2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 січня 1998 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 21 листопада 1997 року ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_2 (а.с.12). З часу придбання квартири, в ній проживають та зареєстровані сторони та їх неповнолітній син.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира була придбана відповідачем до укладення шлюбу, а тому не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу між подружжям і, на частину якої за позивачкою може бути визнано право власності.

Проте погодитися з даним висновком суду не можна, оскільки що суд не визначився з характером спірних правовідносин, не перевірив доводи і заперечення сторін, не дослідив належним чином надані ними докази та не застосував до спірних правовідносин норми права, які їх регулюють, не встановив обставини, якими фактично обґрунтовувалися позовні вимоги, з урахування уточнених ОСОБА_3 позовних вимог (а.с.115).

З поданої позовної заяви, наданих доказів, пояснень сторін та свідків у справі вбачається, що до реєстрації шлюбу позивачка та відповідач проживали однією сім»єю та перебували у фактичних шлюбних відносинах, що ОСОБА_4 не заперечується.

З пояснень свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 вбачається, що саме для придбання ОСОБА_3 частини спірної квартири 07 листопада 1997 року позичалися кошти в розмірі 1500 доларів США, що також підтверджується відповідною розпискою (а.с.20).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що саме позивачка домовлялася з нею, як з бувшою власницею спірної квартири, про укладення договору купівлі - продажу, проводила огляд квартири, сплатила завдаток у розмірі 300 доларів США, а потім сплатила усю суму за договором. ОСОБА_3 була присутньою при укладені договору і не заперечувала, щоб квартира була оформлена на відповідача.

Проте, відповідачем не надано будь-яких доказів придбання спірної квартири лише за власні кошти.

Суд на зазначене уваги не звернув, оцінки показам свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про придбання частини квартири за рахунок коштів позивачки надано не було, хоча покази цих свідків мають значення для вирішення справи, а також суд не навів переконливих доказів з приводу чого він не приймає до уваги факт придбання квартири за спільні кошти сторін, надавши оцінку вказаним доказам лише в площині визначення спірної квартири майном подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про власність», який регулює спірні правовідносини за часом їх виникнення, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім»ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Тобто, згідно ч.1 ст. 17 Закону майно, придбане внаслідок спільної праці особами, які перебували у фактичних шлюбних відносинах і жили однією сім»єю або за рахунок їх особистих коштів, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

З огляду на наведене, оцінюючи надані докази, можна дійти висновку, що фактично спірна квартира була придбана сторонами за власні кошти кожного з них у спільну сумісну власність.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995р. зі змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за відсутності доказів про те, що участь когось із учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою, частки визначаються рівними.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог та визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину спірної квартири.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, ст.3, 17 ч. 1 Закону України «Про власність», колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 19 лютого 2010 року скасувати, постановити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двох місяців шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду України.

Головуючий :

Судді :