АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: поновлення порушеного Доповідач: Овсяннікова А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Овсяннікової А.І.,

суддів: -ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Москаленко Є.А., Щегельському Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 березня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визнання недійсною приватизацію земельної ділянки, відновлення межі та знесення гаражу,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання приватизації недійсною та визначення межі між земельними ділянками.

В обґрунтування позову позивачі вказали, що вони є власниками жилого будинку №62 по вулиці Комсомольській в м. Південне, а відповідачка власницею жилого будинку 64, тобто суміжного.

На території домоволодіння відповідачки є гараж, який знаходиться на відстані 1 м. 30 см. від стіни їх будинку, що є порушенням будівельних норм та правил.

Вихлопні гази через вікна потрапляють до них у будинок; постійний шум та запах завдають їм багато незручностей.

У 2003 році вони дізналися, що відповідачка приватизувала свою земельну ділянку не узгодивши з ними межі ділянки. При цьому з'ясувалося, що їх земельна ділянка стала менше в ширину за рахунок ділянки, займаної гаражем.

11.10.2005 року рішенням міськради затверджено межу між ділянками. відповідає технічній документації будинку відповідачки.

Твердої межі між ділянками немає до цього часу; перешкоди цьому створює відповідачка.

Просять визнати приватизацію земельної ділянки відповідачки недійсною; визначити тверду межу між земельними ділянками № 62 та № 64: зобов'язати відповідачку знести гараж.

Відповідачка в судове засідання не зявилася.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 09 березня 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким їх позов задовольнити, посилаючись на безпідставне неприйняття судом їх доводів.

Відповідачкою порушено їх право, що підтверджується наданими ними доказами.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи земельні ділянки сторін є суміжними.

Відмовляючи позивачам у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що ними не надано доказів на підтвердження порушена їх прав.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 62 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_3 є власником жилого будинку № 62 по вулиці Комсомольській з 05.01.1988 року (а.с. 35); ОСОБА_6 - з 28.04.1995 року (а.с. 80).

Гараж, про знесення якого ставиться питання позивачами, побудований ще попереднім власником будинку № 64 ОСОБА_7 на підставі рішення виконкому № 464 від 08.10.1991 року (а.с. 48) і він же був обєктом продажу у 1995 році відповідачці, про що вказано в договорі купівлі - продажу (а.с. 80).

Доказів, які можуть підтвердити, що гараж, належний відповідачці, порушує будь - які права позивачів - ними не надано.

В суді апеляційної інстанції позивачі підтвердили, що гараж був побудований ще ОСОБА_7 - попереднім власником цього будинку; проти такого будівництва вони не заперечували, а, навпаки, дали таку згоду, оскільки між ними були добрі відносини і ОСОБА_7 уступила їм частину своєї земельної ділянки в кінці городу, яку відповідачка на цей час у них забрала.

Посилання позивачів, що судом не встановлено, чи є цей гараж самочинним будівництвом - судовою колегією не приймається.

Обовязок довести, що цей гараж є самочинним будівництвом, покладається на позивачів.

Ними таких доказів не надано.

Надані докази підтверджують, що і на час будівництва гаража ОСОБА_7 розмір гаража відповідає розмірам гаража ОСОБА_6 (а.с. 77. 82 - 83).

Що стосується інших доводів, то вони також судовою колегією не приймаються.

За жилим будинком позивачів зареєстровано земельну ділянку площею 786 м2 на підставі рішення виконкому від 03.05.1955 року без номера, про що зроблено відмітку на технічному паспорті (а.с. 33).

При зясуванні цього питання встановлено, що будь - яких рішень відносно цієї земельної ділянки не приймалося, план відводу земельної ділянки відсутній (а.с. 34. 35).

Рішенням виконкому № 421 від 14.10.1997 року відповідачці ОСОБА_5В передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га з видачею державного акту (а.с.84). Державний акт видано 31.10.1997 року (а.с.81).

З прийняттям цього рішення, а також відсутністю рішення про закріплення земельної ділянки за будинком позивачів та відсутністю плана відводу цієї ділянки, з урахуванням інших документів виконкомом 11.10.2005 року було прийнято рішення вважати межу, встановлену між цими домоволодіннями такою, що відповідає розмірам, вказаним в технічній документації по домоволодінню відповідачки (а.с. 5).

Згідно запису в технічному паспорті на будинок позивачів, виданий 15.10.2007 року вбачається, що норма та фактична площа земельної ділянки буде встановлена при видачі державного акту на землю або при укладенні договору оренди (а.с. 45).

За таких обставин вважати, що при видачі державного акту на землю на імя відповідачки порушено права позивачів - не можна.

Посилання позивачів, що зменшилась ширина їх земельної ділянки на один метр і це сталося з вини відповідачки - колегією не приймаються, оскільки доказів цьому не надано і, крім того, фактично у встановленому законом порядку межі земельне: ділянки позивачів взагалі не визначались.

При цьому самі позивачі не заперечують, що загальна плоїш їх земельної ділянки не зменшилась.

За таких обставин колегія вважає, що рішення постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313, 315. 317. 319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 09 березня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: