справа № 2-1430/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2010 року смт. Приазовське

Приазовський районний суд Запорізької області

у складі головуючого: судді Пантилус О.П.,

при секретарі Орманджи Д.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Приазовського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що 03 серпня 2009 року вона позичила відповідачу ОСОБА_2 гроші в сумі 1000 доларів США, що еквівалентно 7908,20 грн. за курсом НБУ станом на 05.09.2010 року. При вчиненні договору позики вони домовилися, що позика буде повернута після того, як відповідач переоформить будинок матері у власність як спадщину, що підтверджується наданою позивачем розпискою. У зв'язку з невиконанням боргового зобов'язання відповідачем та на підставі ст.ст. 625, 1047, 1049, 1050 ЦК України, просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму боргу в розмірі 7908 грн.20 коп. та судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги за вказаними в заяві обставинами та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що він у ОСОБА_1 гроші не позичав, а вона давала 1000 доларів США його матері як завдаток за будинок, який в майбутньому хотіла купити, але згодом відмовилася від покупки будинку по раніше узгодженій між ними ціні. Зазначену позивачем розписку він писав для того, щоб ОСОБА_1 йому віддала розписку про позику у неї 11 000 доларів США, бо вказані гроші він їй повернув, а розписку ОСОБА_1 сказала поверне при умові, що він їй видасть розписку на 1000 доларів, які вона давала як завдаток за будинок. Вона мала наміри купити будинок, розташований по вул. Комунарів, 4 в с. Новокостянтинівка Приазовського району Запорізької області, де раніше проживала його мати та який належить на праві власності йому та його сестрі, тому в рахунок майбутніх платежів передала 1000 доларів США. Договір купівлі продажу будинку не укладався, так як на той час не була оформлена земельна ділянка, на якій розташований будинок. Але, потім ОСОБА_1 не захотіла купувати будинок, так як вони не зійшлися в ціні. Зазначену в позові суму він не бажає повертати, так як діти позивачки проживали в цьому будинку в літній період, пошкодили майно, за проживання і завдані збитки йому ОСОБА_1 не відшкодувала.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні не визнає позовні вимоги з підстав зазначених відповідачем та крім того пояснила, що розписка на яку посилається позивач в позовній заяві не може бути підставою для стягнення з ОСОБА_2 грошей, так як в ній зазначено, що строк повернення боргу настає при переоформленні будинку. Але, в розписці не зазначено якого саме будинку та яким чином переоформлення. Право власності на 1/2 будинку, розташованого по вул. Комунарів, 4 в с. Новокостянтинівка Приазовського району Запорізької області відповідач набув ще до дати складання розписки, а саме 16.11.2006 року на підставі договору дарування, укладеного між ним та ОСОБА_5, що підтверджується витягом із реєстру прав власності на нерухоме майно. До цього часу будь які переоформлення відповідачем цього будинку або якогось іншого не здійснювалися.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами письмові докази та опитавши свідків, суд дійшов висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, та як вони не обґрунтовані та не підтверджені доказами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти, або інші речі, а інша сторона зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики, згідно ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В судовому засіданні встановлено, що позивач передала відповідачеві одну тисячу доларів США, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 03.08.2009 року (а.с. 16). відповідно до тексту розписки ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 одну тисячу доларів США та зобов'язується їх повернути при переоформленні будинку.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснили, що вони були присутні при тому, як ОСОБА_1 передавала 1000 доларів США як майбутній платіж за будинок, який знаходиться за адресою: вулиця Комунарів, 4 в селі Новокостянтинівка Приазовського району Запорізької області, а позивачка мала наміри його купити, будь які письмові документи при цьому не складалися. Пізніше в зазначеному будинку в літній період проживали діти ОСОБА_1

Суд дійшов висновку про те, що зазначена розписка не є належним та достатнім доказом укладення між сторонами договору позики, так як у її тексті, всупереч вимог ст. 1049 ЦК України, не зазначені підстави отримання грошей та строк їх повернення.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_2 набув права власності на ? будинку, розташованого за адресою: вулиця Комунарів, 4 в селі Новокостянтинівка Приазовського району Запорізької області 16.11.2006 року на підставі договору дарування (а.с.37 43).

Враховуючи дату складання розписки 03.08.2009 року та дату набуття права власності на зазначений будинок 16.11.2006 року, останнє оформлення будинку не може бути датою повернення грошей, бо на той час вони відповідачем ще не отримані.

Таким чином, судом встановлено, що сума 1000 доларів США отримана відповідачем від ОСОБА_1 як авансовий платіж за будинок. Надалі сторони не дійшли згоди стосовно істотних умов договору ціни та покупець відмовилась купувати будинок. Оскільки договір купівлі-продажу між сторонами не був нотаріально оформлений, грошова сума 1000 доларів США не може бути визнана завдатком, згідно ст. 570 ЦК України вона є авансовим платежем та підлягає стягненню в розмірі цього платежу в разі пред'явлення таких вимог.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі.

З огляду на викладене, на підставі наявних у справі письмових доказів, пояснень сторін в судовому засіданні та свідків, враховуючи те, що представник позивача наполягає на стягненні коштів у сумі 1000 доларів США, що еквівалентно 7908,2 грн. за курсом НБУ на 05.09.2010 року саме на підставі договору позики, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення суми боргу за договором позики є не обґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню, так як між сторонами виникли відносини щодо внесення авансового платежу за будинок.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.П. Пантилус