Комсомольський міський суд Полтавської області
Справа № 2-131/10
Р І Ш Е Н Н Я

04 жовтня 2010 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі : головуючого судді Таранкової І. М.

при секретарі Передерищенко О.П.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Комсомольську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 міської ради про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 міської ради про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності та захист її права, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що в 1979 році на сім»ю з пяти осіб була виділена 3-кімнатна квартира АДРЕСА_1, яку в подальшому батьки поміняли на квартиру АДРЕСА_2.

Спочатку в цій квартирі проживали всі члени сім»ї: батько, мати та сестри ОСОБА_5, ОСОБА_6 та вона. Пізніше сестри виїхали на навчання та в квартиру не повернулися. В 1998 році вона поступила на навчання в Дніпропетровську Національну металургійну академію. 26.08.1998 року вона тимчасово виписалась з квартири і прописалась в гуртожитку академії в м. Дніпропетровську.

В червні 2003 року вона закінчила курс в академії за спеціальністю: інженер-технолог і одразу поступила в цей вищий навчальний заклад на другу вищу освіту на спеціальність бухгалтерський облік і аудит. Але в звязку з вагітністю знялася з реєстрації в гуртожитку і 14.09.2004 року зареєструвалась в своїй квартирі в м. Комсомольську.

13.09.2004 року у неї народилась дочка ОСОБА_7, яку вона зареєструвала в квартирі № 60. В звязку з потребою допомоги при догляді за дитиною вона проживала у своєї свекрухи у м. Кременчуці. Була не працевлаштована і з 11.02.2009 року перебуває на обліку в ОСОБА_4 службі зайнятості населення.

Влітку 2009 року виникла необхідність пожити в спірній квартирі, але її батько вчинив опір і не дав можливості її сім»ї проживати в спірній квартирі. Батько сказав, що він власник житла.

08.09.2009 року вона звернулась до ПП «Веста-Сервіс» за довідкою з місця проживання і дізналася, що квартира приватизована батьками і що в приватизацію вона не вписана. Зясувала, що, в той час, коли вона була виписана на навчання, квартира була приватизована батьками, чим було порушено її конституційне та житлове право.

В своїй позовній заяві від 09.12.2009 року ОСОБА_1 неодноразово змінювала свої позовні вимоги.

В своїй позовній заяві від 04.03.2010 року ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги і просила визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло від 02.02.1999 року, видане згідно з розпорядженням органу приватизації ОСОБА_4 міської ради № 138 від 02.02.1999 року її батьками ОСОБА_3 і ОСОБА_8, померлій 29.09.2003 року. Включити її до складу осіб, які володіють житлом квартирою № 60 по вул.. Леніна, 22 у м. Комсомольську Полтавської області на праві спільної власності, на підставі вказаного свідоцтва про право власності на житло, визнавши її власником 1/3 частки цієї квартири.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на зазначені обставини.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 позов не визнали повністю, посилаючись на його необґрунтованість та пропуск строку позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради та представник третьої особи КП «Кременчуцьке МБТІ» в судове засідання не зявились. Про час і місце слухання справи повідомлені у встановленому законом порядку. ОСОБА_4 міська рада надіслала до суду заяву про слухання справи у відсутність їх представника.

Треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_9 в судове засідання не зявились, надіслали до суду заяву , в якій просили справу розглянути у їх відсутність. Позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали повністю, посилаючись на пропуск нею строку позовної давності, оскільки ій було відомо про приватизацію житла у 1999 році.

Розглянувши справу в межах позовних вимог, дослідивши докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов необґрунтований і не підлягає до задоволення з таких підстав.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду № № 2482-ХІІ від 19.06.1992 року приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Статтею 8 цього Закону передбачено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім»ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Згідно ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

До членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 65-1 цього Кодексу передбачено, що наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім»ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.

Судом встановлено, що 28.01.1999 року керівнику органу приватизації від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява з проханням оформити передачу у приватну спільну часткову власність квартиру АДРЕСА_3. Заява була підписана ним та його дружиною ОСОБА_8

До заяви була додана довідка з місця проживання про склад сім»ї та прописку, де було зазначено, що в спірному жилому приміщенні проживають дві особи: відповідач та його дружина ОСОБА_8

Згідно розпорядження органу приватизації № 138 від 02.02.1999 року прохання ОСОБА_3 про передачу спірної квартири в приватну спільну часткову власність було задоволено.

На підставі цього розпорядження було видано свідоцтво про право власності на житло від 02.02.1999 року, згідно якого квартира АДРЕСА_3 була передана у спільну часткову власність ОСОБА_3 і ОСОБА_8 по ? частині кожному (а.с. 8).

26.08.1998 року позивач була тимчасово виписана з цієї квартири на навчання і прописана в м. Дніпропетровську по вул. Куйбишева, 1-а, гуртожиток № 1 до 01.07.2003 року, що визнали сторони в судовому засіданні та підтверджується відповідними штампами в паспорті позивача.

ОСОБА_1 закінчила у 2002 році Національну металургійну академію України і отримала базову вищу освіту за напрямом підготовки «Металургія» та здобула кваліфікацію бакалавра металургії.

ОСОБА_1 закінчила у 2003 році Національну металургійну академію України і отримала вищу освіту за напрямом підготовки «Металургія чорних металів» та здобула кваліфікацію спеціаліста металургії, що підтверджується відповідними дипломами.

Згідно довідки з місця проживання ОСОБА_1 перепрописалась в спірній квартирі 14.09.2004 року.

В спірній квартирі прописана дочка позивачки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що позивач ОСОБА_1 проживала з ним у фактичних шлюбних відносинах з кінця 2002 року. З серпня 2003 по даний час вона проживає з ним у квартирі в м. Кременчуці. В серпні 2009 року батько ОСОБА_3 заборонив проживати в квартирі позивачці і 08.09.2009 року вона дізналась про приватизацію квартири, коли отримала довідку з місця проживання.

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло не підлягають до задоволення, оскільки позивач не просить визнати недійсним розпорядження органу приватизації № 138 від 02.02.1999 року, законність якого ніким не оспорена і на підставі якого видано свідоцтво про право власності.

Суд не може вийти за межі позовних вимог, а тому в позові необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду № 2482-ХІІ від 19.06.1992, ст.ст. 64, 65-1 Житлового кодексу України, п.п. 5, 21 Положення «Про порядок передачі квартир (домів) у власність громадян», ст.ст. 213- 215 ЦПК України,

р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис ОСОБА_11

З оригіналом вірно :

Суддя І. М. Таранкова