Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа №2-205/2010р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2010 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Бондаренко І.А.

при секретарі: Моргушко Л.В., Кравчук М.Г.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання правочинів недійсними,

встановив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом у якому зазначив, що 12.06.2000 року померла його мати ОСОБА_7, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння № 57 по вул.. Червоноармійській у м. Бориспіль. Позивач стверджує, що він один прийняв дану спадщину шляхом фактичного вступу у володіння та користування спадковим майном, так як він організував похорон матері, після похорону деякий час проживав у будинку, сплачував за надані комунальні послуги, користувався присадибною ділянкою тощо. У відповідності до ст. 548 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.), вважає себе власником спадкового домоволодіння з 12.06.2000 року.

В 2009 році позивач звернення до міського БТІ з метою перереєструвати будинок на себе, але дізнався, що право власності на дане домоволодіння зареєстроване на імя відповідачки ОСОБА_6, яка придбала його 25.11.2008 року у ОСОБА_5, який, у свою чергу 10.02.2003 року придбав даний будинок у матері позивача, в - інтересах якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_8 Довіреність щодо розпорядження спадковим будинком, видану від імені ОСОБА_9 на імя ОСОБА_8, а також вірність її копії позивач вважає недійсними, так як вони видані після смерті його матері, у звязку з чим і подальші договори купівлі-продажу, на думку позивача, підлягають визнанню недійсними. Прохав встановити факт прийняття ним спадщини після смерті матері у вигляді спадкового домоволодіння, визнати недійсними довіреності та договори купівлі-продажу.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до суду не зявилися. Згідно поданих суду заяв проти позову не заперечували, факти та обставини якими обгрунтовано позов визнали у повному обсязі та просили справу розглядати у їх відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав у повному обсязі, при цьому пояснив, що він та його рідний брат ОСОБА_3 з 1997 року мешкають у будинку № 57 по вул. Червоноармійська у м. Бориспіль. До себе їх на постійне проживання забрала бабуся ОСОБА_7, з якою вони мешкати до дня її смерті. Після смерті бабусі вони залишилися проживати у даному будинку, їх батько - ОСОБА_10, на момент смерті бабусі, відбував покарання у місцях позбавлення волі, у звязку з чим за ними став опікуватись рідний дядько - позивач по справі ОСОБА_1. Деякий час після смерті бабусі ОСОБА_1 проживав у будинку, а потім став часто навідуватись, матеріально підтримував їх з братом, купував продукти, оплачував комунальні послуги, робив ремонт у будинку, а восени 2000 року обробляв присадибну земельну ділянку. Відповідач також повідомив, що після смерті бабусі ні його батько ОСОБА_8, ні його рідна тітка, ОСОБА_4 до будинку не заселялися та не проживати у ньому. Приблизно у 2006 році відповідач дізнався від свого батька ОСОБА_8 про переоформлення права власності на спадковий будинок на імя ОСОБА_5 Про ці обставини вони з братом ОСОБА_3 не повідомляли свого дядька ОСОБА_1, так як це заборонив їм батько, у звязку з виниклим між ними конфліктом. А коли у 2009 році він дізнався з газет про продаж їхнього будинку, то повідомив про це ОСОБА_1, який відразу ж звернувся з позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_5 проти позову заперечував та пояснив, що в 2003 році він за договором купівлі-продажу придбав будинок № 57 по вул.. Червоноармійська у м. Бориспіль. Від імені продавця за довіреністю діяв ОСОБА_8, який після укладання договору повинен був виселитись з будинку. Цю домовленість він не виконав, у звязку з цим ОСОБА_5 неодноразово приїздив до будинку з метою виселити останнього. Так як ОСОБА_8 він часто не заставав дома то він звертався до сусідів та запитував чи хтось проживає у будинку, на що йому відповідали, що до даного будинку часто навідується брат ОСОБА_8 з Києва. З 25.11.2008 року він не є власником даного будинку, так як продав його відповідачці ОСОБА_6 за 154887 грн..

Відповідічка ОСОБА_6 до суду не з'явилась, однак забезпечила явку своїх представників, які також заперечували проти позову з тих підстав, що ОСОБА_6 є добросовісним набувачем спірного домоволодіння. Також стверджували про те, що позивач не надав доказів на підтвердження факту прийняття спадщини та пропустив строк на звернення з позовом до суду, тому просили відмовити в задоволенні позову.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомив, що відповідачка ОСОБА_6 є його дочкою. В 2008 році вона придбала будинок № 57 по вул.. Червоноармійська в м. Бориспіль у ОСОБА_5 за 50 000 доларів США, хоч у договорі було зазначено меншу суму. Після укладання договору купівлі-продажу до нього звернулася дочка за проханням допомогти зробити ремонт у будинку. Коли вони приїхали до будинку, то з середини вийшли невідомі чоловіки та не впустили її до будинку. ОСОБА_6 звернулася за допомогою до адвоката, однак до суду з будь-якими позовами до цього часу не зверталася.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, а також матеріали цивільної справи № 2-32/2008. витребувану з архіву Бориспільського міськрайонного суду, прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог та необхідність у їх задоволенні з наступних підстав.

12.06.2000 померла ОСОБА_7. Дані обставини підтверджуються повторним свідоцтвом про смерть від 13.10.2004 року серії 1-БК № 522650. За життя спадкодавцю ОСОБА_7 належало домоволодіння № 57 по вул.. Червоноармійській у м. Бориспіль. Спадкоємцями за законом першої черги після її смерті є її діти: ОСОБА_1, ОСОБА_10 та ОСОБА_4 та чоловік ОСОБА_12. Факт родинних стосунків спадкоємців зі спадкодавцем ОСОБА_7 підтверджується актовими записами, наданими на запит суду відділом РАЦС Бориспільського міськрайонного управління юстиції.

Згідно ст.. 549 ЦК Української РСР ( в редакції 1963 р.) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину якщо він вступив в управління або володіння спадковим майном або подав нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини протягом 6-місячного строку з моменту смерті спадкодавця. Як встановлено судом, після смерті матері позивач не звертався з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак прийняв її у спосіб вступу в управління та володіння спадковим майном. Суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог в цій частині, так як факт прийняття позивачем спадщини у такий спосіб підтверджується відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Даний факт підтверджується також показаннями свідка ОСОБА_13, яка будучи допитаною в судовому засіданні 13.01.2010 року повідомила шо сім'ю ОСОБА_7 знає з 1958 року, так як мешкає по сусідству. Після смерті ОСОБА_7 у будинку № 57 по вул.. Червоноармійська у м. Бориспіль залишились проживати її внуки: ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Так як їх батько - ОСОБА_10 на час смерті ОСОБА_7 відбував покарання у місцях позбавлення волі, а їх мати покинула своїх дітей, нагляд за ними здійснював позивач ОСОБА_1. Відразу ж після смерті своєї матері позивач досить часто навідувався до своїх племінників, наводив лад на подвір'ї, наймав транспорт та людей для вивозу непотрібних речей та сміття, обробляв присадибну земельну ділянку, а восени 2000 року збирав з неї врожай.

Факт прийняття спадщини позивачем підтверджується також показаннями відповідача ОСОБА_5, який 9.12.2009 року пояснив, що коли намагався з'ясувати чи проживає хтось у спірному домоволодінні, то сусіди повідомили йому про те, що до будинку часто навідується брат ОСОБА_10, який мешкає у Києві та який, як повідомив ОСОБА_5, у 2009 році телефонував йому і стверджував про те, що не віддасть нікому дане будинковолодіння.

Факт управління та користування позивачем спадковим будинком підтверджується відповідями ЗАТ «А.Е.С.Київобленерго», Бориспільської філії по експлуатації газового господарства та квитанціями про сплату за надані послуги. Так, за період червень-грудень 2000 року за електропостачання спадкового будинку сплачено 74,25 грн.. Також позивачем надано квитанції про оплату наданих послуг з електропостачання в 2004, 2005, 2006, 2009 роках. Крім того, позивачем також додано довідку про оплату заборгованості за послуги з газопостачання в 2002 та 2006 році, у звязку з виникненням якої надання послуг було призупинено з червня 2000 року.

Зважаючи на викладені обставини суд приходить до висновку про доведеність вимог позивача в частині встановлення юридичного факту прийняття ним спадщини, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_7 у виді спадкового домоволодіння № 57 по вул.. Червоноармійській у м. Бориспіль.

Згідно ч. 2 ст.. 548 ЦК Української РСР ( в редакції 1963 р.) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття. У зв'язку з цим, а також враховуючи той факт, що позивач прийняв спадщину після смерті своєї матері, відповідно вона належить йому з часу відкриття 12.06.2000 року.

На підставі п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до даних правовідносин застосовується дія положень ЦК Української РСР.

Судом також встановлено, що 18.12.2000 року ОСОБА_9 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7І.) на ім'я ОСОБА_10 видано довіреність якою останнього уповноважено продати о житловий будинок № 57 по вул.. Червоноармійська у м. Бориспіль. Довіреність була посвідчена секретарем виконкому Попівської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області ОСОБА_14 та видана строком до 18.01.2003 року .

28.01.2003 року, через 10 днів після закінчення строку дії вищевказаної довіреності, приватним нотаріусом Онуфріївського районного округу Кіровоградської області ОСОБА_15 було засвідчено вірність її копії з оригіналом, зміст оригіналу довіреності перенесено на бланк вчинення нотаріальних дій та продовжено строк її дії до 18.03.2003 року .

Статтею 48 ЦК Української РСР ( в редакції 1963 р.) передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Як вбачається з встановлених судом обставин довіреність на право продажу спадкового будинку, що посвідчена секретарем виконкому Попівської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області 18.12.2000 року є недійсною, так як на момент її посвідчення довіритель з обєктивних причин не міг поставити у ній свій підпис, так як помер ще 12.06.2000 року. Крім того, як вбачається з письмових матеріалів справи з 9.01.1985 року ОСОБА_16 змінила прізвище на ОСОБА_7, так як вступила у шлюб з ОСОБА_12. Суд також звертає увагу на те, що особу повіреного ОСОБА_8 встановлено на підставі паспорту, який останній на момент посвідчення довіреності його ще не отримав, так як довіреність посвідчена 18.12.2000 року, а паспорт ОСОБА_8 отримав лише 9.02.2001 року. З викладених підстав суд вважає недійсною довіреність на право продажу спадкового будинку, що посвідчена секретарем виконкому Попівської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області ОСОБА_14 18.12.2000 року.

Вірність копії з оригіналом вищевказаної довіреності, яка була засвідчена 28.01.2003 року приватним нотаріусом Онуфріївського районного округу Кіровоградської області ОСОБА_15 також є недійсною, так як приватний нотаріус переніс текст з оригіналу довіреності на бланк для вчинення нотаріальних дій та всупереч закону вніс до нього зміни, продовживши строк дії довіреності до 18.03.2003 року.

10.02.2003 року приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу ОСОБА_17 посвідченодоговір купівлі-продажу будинку № 57 по вул.. Червоноармійська у м. Бориспіль, який було укладено між ОСОБА_9, від імені якої діяв ОСОБА_8 та ОСОБА_5

Частиною 1 ст. 59 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.) передбачено, що угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення, відповідно не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з її недійсністю. Зважаючи на те, що довіреність на право продажу будинку та вірність її копії з оригіналом є недійсними та слугували підставою для укладання зазначеного договору, останній також є недійсним. Правочин вчинений ОСОБА_8 є таким, що спрямований на порушення прав позивача, як спадкоємця на вільне володіння, користування та розпорядження спадковим майном, яке він прийняв у встановленому законом порядку та на підставі ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР став фактичним його власником з 12.06.2000 року. Враховуючи те. що позивач не уповноважував ОСОБА_8 на укладання оспорюваного договору, відповідно він є недійсним на підставі ст. 48 ЦК Української РСР.

У зв'язку з тим, що недійсна угода не створює юридичних наслідків, відповідно є недійсним і договір купівлі - продажу укладений 25.11.2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (ч. 3 ст. 215 ЦК України в редакції 2004 р.).

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не надали суду доказів, що спростовували б твердження позивача. Суд критично ставиться до позиції відповідачки ОСОБА_6 про те, що вона є добросовісним набувачем і спірне домоволодіння не може бути витребуване у неї. Такі висновки грунтуються на тому, що згідно ст. 388 ЦК України ( в редакції 2004 р.), майно за відплатним договором може бути витребуване у добросовісного набувача у разі, коло воно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом. Зважаючи на те, що з 12.06.2000 року фактичним власником спадкового будинку є позивач, а також враховуючи те, що даний будинок вибув з володіння ОСОБА_1 не з його волі, відповідно це майно може бути витребуване у відповідачки ОСОБА_6 Строк на звернення з даним позовом до суду позивачем не пропущено, так як він дізнався про порушення своїх прав у 2009 році від працівників БТІ про переоформлення права власності на будинок на імя відповідачів, а також від племінника ОСОБА_2 про продаж їхнього будинку, після чого відразу ж звернувся - з даним позовом до суду.

Згідно підпункту е) п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» № 3 від 28.04.78 року, як і ч. 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що правочин може бути визнаний недійсним, якщо заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, навіть після смерті громадянина, який був її учасником. Такі вимоги можуть бути заявлені другою стороною, спадкоємцями померлого, іншими заінтересованими особами та прокурором. Враховуючи все вищезазначене суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

На підставі викладеного та ст.ст. 48, 59, 548, 549 ЦК Української РСР ( в редакції 1963 р.), 203, 215, 216 ЦК України ( в редакції 2004 р.), керуючись ст.. 3, 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті матері ОСОБА_7, яка відкрилася 12.06.2000 року, у вигляді домоволодіння №57 по вулиці Червоноармійській у місті Борисполі.

Визнати недійною довіреність, видану від імені ОСОБА_9 на ім*я ОСОБА_10 від 18.12.2000 року, посвідчену секретарем виконкому Попівської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області ОСОБА_14, зареєстровану у реєстрі під №94 та вірність її копії з оригіналом, посвідчену приватним нотаріусом Онуфріївського районного округу Кіровоградської області ОСОБА_15 28.01.2003 року, зареєстровану у реєстрі під №42.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння №57 по вулиці Червоноармійській у м. Борисполі, укладений 10.02.2003 року між ОСОБА_9, від імені та в інтересах якої діяв ОСОБА_18, та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_17 за зареєстрованому у реєстрі за №545.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння №57 по вулиці Червоноармійській у м. Борисполі, укладений 25.11.2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_19 за зареєстрованому у реєстрі за №2781.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10 -ти днів з дня проголошення 1 рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 20 - ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд.

Суддя: І.А. Бондаренко