Справа №2-3005/10 16.09.2010 16.09.2010 16.09.2010
Провадження №22ц-5301/10
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2010 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.

суддів Лівінського І.В., Шаманської Н.О.

при секретарі Величковської В.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відсутності сторін у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 1 квітня 2010 року по цивільній справі за позовом

ОСОБА_2

до адміністрації Центрального районну виконкому Миколаївської міської ради та Миколаївської міської ради

про визнання права власності на самочинне будівництво

У С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2008 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до адміністрації Центрального районну виконкому Миколаївської міської ради та Миколаївської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво.

Позивачка зазначала, що з 2002 року є власницею нежитлового приміщення-магазину по вул. Декабристів, 19 у м. Миколаєві, загальна площа якого складала 48,3 кв.м. Наприкінці 2007 року вона самовільно перепланувала приміщення, добудувала другий поверх та мансарду, внаслідок чого загальна площа магазину збільшилась на 117,8 кв.м. У 2008 році вона отримала технічну документацію, узгодила будівництво з управлінням архітектурної діяльності, санітарного контролю та районним відділом ГУ МНС. Посилаючись на те, що самочинне будівництво не порушує прав інших осіб, ОСОБА_2 просила визнати право власності на приміщення магазину загальною площею 166,1 кв.м основної площею 140 кв.м, яка знаходиться за по вул.Декабристів, 19 у м. Миколаєві.

До участі у справі як третіх осіб залучено власників інших приміщень по вул. Декабристів,19, та як орган, який захищає права та інтереси інших осіб, - інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Миколаївській області.

Справа неодноразово розглядалась судом, і рішенням Центрального районного суду м. Миколаєвав від 1 квітня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову. Апелянт посилалась на те, що всі умови, за якими суд має визнати за нею право власності на самочинно збудоване майно передбачені в частині 3 статті 376 ЦК України, а суд безпідставно вийшов за ці межі.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що з 2002 року ОСОБА_2 є власницею нежитлового приміщення магазину площею 48,3 кв.м, розташованого в будинку №19 по вул. Декабристів у м. Миколаєві ( а.с.9). У 2007 році позивачка самовільно, тобто без належного дозволу та затвердженого проекту, перепланувала приміщення, добудувала другий поверх та поверх мансарди, що збільшило загальну площу приміщення до 166,2 кв.м, основну площу до 140,4 кв.м ( а.с.10-18).

Між ОСОБА_2 та іншими власниками приміщень будинку виник спір щодо порушення прав деяких з них самочинним будівництвом ( а.с.54. 130-132, 139).

Загальні підстави набуття права власності, зокрема і новоствореного нерухомого майна, передбачені статтями 328 та 331 ЦК України. Питання самочинного будівництва, що здійснено на чужій земельній ділянці чи на ділянці, яка не була відведена для цієї мети, та умови набуття права власності на таке майно врегульовані статтею 376 ЦК України.

Відповідно до частини 2 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо), якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, виникає з моменту прийняття його до експлуатації.

За правилами статті 30-1 Закону «Про планування і забудову територій», в редакціях чинних на той чи інший час, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів здійснювалось приймальними комісіями, а згодом - на підставі сертифіката відповідності, який видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

Ці питання було врегульовано також постановами Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року, яка діяла до 1 січня 2009 року, та № 1243 та від 8 жовтня 2008 року № 923, яка діє з 1 січня 2009 року.

Спрощена процедура прийняття обєктів нерухомості, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт, передбачена Тимчасовим порядком, затвердженим постановою Кабінетом Міністрів від 9 вересня 2009 року №1035.

Проте судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 не зверталась за вирішенням питання про прийняття обєкту в експлуатацію до компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підставу вважати про наявність спору про право.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку, що звернення до суду з позовом про визнання права власності на обєкт самочинного будівництва без попереднього звернення до відповідного уповноваженого державного органу, є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів не може погодитись з посиланням апелянта на те, що достатньою умовою для визнання права власності на самочинне будівництво за частиною 3 статті 376 ЦК України є надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під вже збудоване майно.

Зазначена норма містить лише одну з необхідних умов, а не виключний перелік обставин, за яких суд може визнати право власності на самочинне збудоване нерухоме майно.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 1 квітня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: