Справа №22-ц-1676/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого --ОСОБА_1 В А.,

суддів - Кононенко О.Ю., Білецького О.М.,

при секретарі - Назаровій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 09 квітня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки, поділ майна подружжя та встановлення порядку користування житловим приміщенням, земельною ділянкою,

встановила:

12 лютого 2010 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_3 з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину жилого будинку з господарськими приміщеннями та земельну ділянку, площею 295 м2, які знаходяться по пров. 8 Березня, 2 у м. Путивлі, а також на рухоме майно: стінку «Кімната», вартістю 2000 грн., гарнітур «Спальня», вартістю 2000 грн., три м'яких стільця, вартістю 90 грн., електродуховку, вартістю 150 грн., холодильник «Донбас», вартістю 300 грн., а всього на суму 4540 грн. Інше майно просила виділити відповідачеві й стягнути з неї на його користь 665 грн. грошової компенсації. Крім того, просила встановити порядок користування домоволодінням та присадибною земельною ділянкою, виділивши їй у користування кімнати, площею 12,4 м2 і 11,9 м , а відповідачу - кімнати, площею 27,2 м , залишивши у спільному користуванні кімнату, площею 7 м , коридор, кухню, ванну, веранду, туалет на подвір'ї, сарай, гараж; визнати за нею право користування земельною ділянкою, площею 295 м2. При цьому вказувала, що все зазначене майно було нажите ними за спільні кошти під час фактичних шлюбних відносин та подружнього проживання.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 09 квітня 2010 року вказаний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Поділено рухоме майно сторін. ОСОБА_2 виділено диван, вартістю 500 грн., гарнітур «Спальний»* з шафи, ліжка дерев'яного, дзеркала, двох тумб, вартістю 2000 грн., гарнітур «Дитяча кімната» з дивану малютки, ліжка, столу письмового, двох стільців, вартістю 1000 грн., 2 табуретки по 25 грн. за одну, на суму 50 грн., стіл-шафу, вартістю 50 грн., 1 навісну шафу, вартістю 50 грн., 1 тумбочку, вартістю 50 грн., духовку електричну, вартістю 150 грн., стіл кухонний - 100 грн., а всього на суму 3950 грн.; а ОСОБА_3 - стінку меблеву «Кімната» з шифоньєра, двох крісел, журнального столу вартістю 2000 грн., гарнітур «Прихожа» із столу обіднього, шести стільців м'яких, дивану, вартістю 1000 грн.,

2

холодильник «Донбас», вартістю 200 грн., стіл кухонний, вартістю 100 грн., 2 табуретки по 25 грн. за одну на суму 50 грн., 2 навісні шафи по 50 грн. за одну на суму 100 грн., шафу для витяжки вартістю 100 грн., стіл кухонний вартістю 100 грн., а всього майна на суму 3800 грн., що на 150 грн. менше, ніж виділено ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 150 грн. як компенсацію за більшу частину виділеного їй майна.

В задоволенні позовних вимог про визнання права власності на частину житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки, встановлення порядку користування житловим приміщенням та земельною ділянкою - відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, за рішенням виконавчого комітету Путивльської міської Ради народних депутатів №219 від 31 липня 1980 року ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка в безстрокове користування для будівництва житлового будинку на праві особистої власності по пров. 8 Березня, 6«а» (у теперішній час №2) у м. Путивлі, що підтверджується договором від 10 грудня 1980 року, посвідченим Буринською державною нотаріальною конторою, реєстровий №1545 (а. с. 7-8).

Відповідно до технічної документації будинок за вказаною адресою належить ОСОБА_3, а вартість його з господарськими будівлями становить 196333 грн. (а. с. 9, 10).

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що будівництво даного будинку і господарських будівель розпочалося ним і його бувшою дружиною ОСОБА_4 у 1980 році й закінчилося на початку 1985 року.

Вважаючи ці обставини доведеними, суд вірно взяв до уваги те, що ОСОБА_3, дійсно, з 1975 року по 1986 рік перебував у шлюбі з ОСОБА_4, який був розірваний у судовому порядку (а. с. 41), а також те, що вже на час розірвання вказаного шлюбу будинок, про який іде мова, був предметом спору про поділ майна подружжя Федько. Ухвалою від 28 січня 1986 року Конотопський районний народний суд затвердив мирову угоду, за якою весь будинок перейшов у власність ОСОБА_3 зі сплатою ним грошової компенсації ОСОБА_4 в сумі 4000 крб. (а. с. 38, 39, 40).

Виконання даної угоди підтверджується розписками від 29 січня та 08 лютого 1986 року, за якими ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 4000 крб. (а. с. 37).

Поряд з переліченими вище документами та дослідженими судом і наведеними в рішенні показаннями свідків, факт завершення будівництва будинку саме у 1985 році підтверджується також записами в технічному паспорті (а. с. 12).

За таких умов суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що цей будинок був нажитий подружжям ОСОБА_3 і ОСОБА_4

У шлюбі з ОСОБА_2 відповідач перебував з 1986 року по 2007 рік; вони мають сина Миколу;19 вересня ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5, 6, 31).

Наведені дані спростовують доводи позивачки про те, що спірний будинок був побудований у період з 1984 року по 1995 рік за її з ОСОБА_3 кошти під час їхнього спільного та подружнього проживання.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦК УРСР у її первинній редакції, основу особистої власності громадян становлять трудові доходи.

Зважаючи на це і на те, що фактично вказаний будинок був фактично нажитий відповідачем до одруження з позивачкою, він відповідно до ст. 24 КпШС України є роздільним майном подружжя, яке не підлягає поділу між ними, незважаючи на факт прийняття його в експлуатацію 17 серпня 1995 року (а. с. 27).

У той же час колегія не може погодитися з висновком суду про те, що будівництво господарської споруди сараю-гаража було завершене теж на початку 1985 року, так як цю обставину, яку суд вважав встановленою, не можна визнати доведеною.

Зазначений висновок суду, як і пояснення з цього приводу відповідача, та пояснення свідків, покладені в-основу рішення, спростовуються об'єктивним письмовим доказом -технічним паспортом на будинок станом на 17 січня 1995 року, за даними якого сарай і гараж були побудовані у 1990 році.

У зв'язку з цим рішення суду на підставі п. З ч. 1 ст. 309 ЦПК України слід змінити, шляхом виключення вказаного висновку з мотивувальної частини рішення.

Проте, це не впливає на правильність вирішення по суті вимог про визнання права власності на частину будинковолодіння та земельної ділянки і встановлення порядку користування цим майном.

Із заявлених підстав такі вимоги не підлягають задоволенню як із зазначених вище мотивів, так і в силу того, що участь члена сім'ї власника жилого будинку, який приймав участь лише у будівництві підсобних будівель і підсобних приміщень, не тягне за собою набуття права власності на жилий будинок та інші будівлі.

Позов про визнання права власності на частину будинку та земельної ділянки з інших підстав чи про відшкодування затрат на поліпшення стану будинку або на будівництво підсобних будівель тощо не заявлявся, тому дані питання не були предметом судового розгляду.

Відносно вирішення вимог про поділ рухомого майна подружжя, то і в цій частині рішення суду є законним і обґрунтованим, таким, що відповідає вимогам ст. ст. 22, 28, 29 КпШС України та ст. ст. 60, 69, 70 СК України.

Таким чином, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 314, 315 ЦПК України, колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 09 квітня 2010 року в даній справі змінити, виключивши з його мотивувальної частини висновок суду про те, що будівництво господарської споруди сараю-гаража було завершене на початку 1985 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий -

Судді -