Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа № 2-3325/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2010 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Вознюка С.М.,

при секретарі Височин Ю.В.,

за участю ОСОБА_1, ОСОБА_2 та представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши y попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в :

21 липня 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що з 16 грудня 1988 року у відділі РАГС м. Києва Московського РВК зареєстровано шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2, про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №1183. У сторін це перший шлюб, в якому у них народились двоє дітей: сини ОСОБА_4 (21.11.1996 р.н.) та ОСОБА_5 (25.05.2009 р.н.). Сімейне життя в них не склалось, через постійні сварки та суперечки, у звязку з чим з жовтня 2009 року шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться, сімя фактично розпалась. Відповідач проживає окремо від дитини, матеріальної допомоги не надає, хоча має на це змогу, оскільки працює. Аліменти на інших дітей не сплачує, утриманців не має. У зв'язку з цим позивачка просила суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з дня подання позову.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, обставини справи підтвердили та просили слухати справу на попередньому судовому засіданні.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, обставини справи підтвердив та просив слухати справу на попередньому судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх дітей.

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про достатність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу та утримання дитини, які врегульовані Сімейним кодексом України.

Під час судового слідства встановлено, що дійсно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 16 грудня 1988 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу, видане відділом ЗАГС м. Києва Московського РВК, й зроблений в книзі реєстрації актів запис за №1183 (а.с.6). У сторін це перший шлюб. В шлюбі народилось двоє дітей: сини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, видане відділом РАЦС Бориспільського міського управління юстиції Київської області від 14.07.2009 року серії 1-ОК №133334 (а.с.4) та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, видане відділом РАЦС Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області від 16.06.2009 року серії 1-ОК №127236 (а.с.5).

З наданих в ході судового розгляду пояснень позивачки та відповідача, вбачається, що спільне життя у них не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у звязку з чим сторони відмовляються від примирення. Сторони з жовтня 2009 року проживають окремо й спільного господарства не ведуть.

Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем відсутній, спору, щодо місця проживання дітей немає, діти залишаються проживати з матірю. З цього приводу спір відсутній.

З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у звязку з чим позивачка звернулася з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України.

Саме той факт, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сімя фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування та шкодить їх інтересам та інтересам дитини. При ухваленні рішення судом враховано спільне бажання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими.

Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам дітей, що має істотне значення, у звязку з чим шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України.

Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Відповідно ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейним кодексом України, а саме в ч. 1 ст. 182, також визначено, які обставини враховуються судом при визначенні розміру аліментів, серед яких: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В позовній заяві позивачка зазначила, що на утриманні відповідача немає інших дітей та непрацездатних батьків. Відповідач проти даного факту не заперечував, у звязку з чим суд не вбачає за необхідне з'ясовувати відомості про наявність на утриманні ОСОБА_6 інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, однак враховує зазначені сторонами відомості при ухваленні рішення.

Враховуючи вказані обставини суд приходить до висновку про необхідність призначення аліментів на утримання неповнолітніх дітей відповідно до ст. 183 СК України з визначенням їх розміру у частці заробітку батька.

При визначенні розміру аліментів судом враховані положення ч. 2 ст. 182 СК України щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, згідно якого такий розмір не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, розмір аліментів зазначений позивачкою та відповідачем.

Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей судом не встановлено. Про них не зазначили і сторони в справі.

У зв'язку з наведеним вище суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а саме: синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, слід визначити в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно з моменту подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття.

Судові витрати у справі в частині позовних вимог про стягнення аліментів, а саме суму судового збору в розмірі 51 грн. 00 коп. та суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. 00 коп., які підлягають покладенню на відповідача, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 81 та ч.1 ст. 88 ЦПК України, - слід стягнути з ОСОБА_2 на користь держави, оскільки позивачка звільнена від їх оплати. Судові витрати при розірванні шлюбу, а саме суму судового збору в розмірі 8 грн. 50 коп. та суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. 00 коп., відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України покласти на відповідача. При цьому розмір судового збору визначений судом на підставі Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21.01.1993 року №7-93, а суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - відповідно до Розмірів витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, повязаних з розглядом цивільних та господарських справ, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року №1258.

Державне мито при реєстрації розірвання шлюбу слід покласти на позивача.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд зобовязаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110-112, 141, 180 183, 191 СК України, ст.ст. 10, 79, 81, 88, 130 ч.4, 174 ч.4 209, 212 - 215, 367 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, який зареєстрований 16 грудня 1988 року у відділі РАГС м. Києва Московського РВК, запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу №1183.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.07.2010 року та до досягнення дітьми повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6) на користь держави суму судового збору в розмірі 59 (пятдесят девять) грн. 50 коп. (р/р №0004, МФО: 821018, код ЗКПО: 23570079, банк: УДК в Київській області, КБК: 22090200) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 150 (сто пятдесят) грн. 00 коп. (р/р №0004, МФО: 821018, код ЗКПО: 23570059, банк: ГУДКУ в Київській області).

При реєстрації розірвання шлюбу стягнути державне мито в розмірі 17 (сімнадцять) грн. з ОСОБА_1. ОСОБА_2 від сплати державного мита звільнити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів ля подання заяви про апеляційне оскарження до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не подана у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 28.07.2010 року.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду

Київської області ОСОБА_7