Краснопільський районний суд Сумської області
Справа № 2-11/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2010 року смт. Краснопілля

Краснопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Косар А.І.

секретаря Литвин А.В.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

представника третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Краснопільського районного суду Сумської області смт. Краснопілля цивільну справу позовного провадження

за позовною заявою Закритого акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк

до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування при Краснопільській районній державній адміністрації Сумської області, приватний нотаріус Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області ОСОБА_9

про звернення стягнення та виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Закрите акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк звернулося до суду з вказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 25 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № SUEWGK00000212 і вказаної дати відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 113475,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.10.2018 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 25 жовтня 2007 року був укладений договір іпотеки № б/н, за яким відповідач ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно будинок загальною площею 137,4 кв. м., який розташований за адресою: Сумська область, смт. Краснопілля, вул. Котовського, буд. № 5, який належить йому на праві власності на підставі договору купівлі продажу. Іпотека за вказаним договором поширюється на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Сумська область, смт. Краснопілля, вул. Котовського, буд. № 5, на якій розташований Предмет іпотеки і яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі документу зазначеного в договорі іпотеки.

У порушення умов договору відповідач ОСОБА_2 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав і станом на 21.05.2009 року має заборгованість 102356,96 грн., яка складається з наступного: 94851,68 грн. заборгованість за кредитом; 2191,04 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 200,00 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2,00 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 250,00 грн. фіксована частина штрафу; 4862,24 грн. процентна складова штрафу. Просить суд звернути стягнення на будинок загальною площею 137,4 кв. м., який розташований за адресою: Сумська область, смт. Краснопілля, вул. Котовського, буд. № 5 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки позивачем з укладенням від імені відповідача ОСОБА_2 договору купівлі продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, з отримання витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; виселити відповідача ОСОБА_2, який зареєстрований і проживає у будинку, розташованому за адресою: Сумська область, смт. Краснопілля, вул. Котовського, буд. № 5 зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України смт. Краснопілля.

У послідуючому позивачем уточнені позовні вимоги, у якості співвідповідачі залучено ОСОБА_3, ОСОБА_4 та неповнолітні ОСОБА_7, ОСОБА_8, які зареєстровані та проживають у будинку, який є предметом договору іпотеки за адресою: Сумська область, смт. Краснопілля, вул. Котовського, буд. № 5; у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування при Краснопільській районній державній адміністрації Сумської області, приватного нотаріуса Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області ОСОБА_9. При цьому, крім заявлених вимог по первісному позову просить суд також виселити відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8, які зареєстровані і проживають у будинку, розташованому за адресою: Сумська область, смт. Краснопілля, вул. Котовського, буд. № 5 зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України смт. Краснопілля, а також судові витрати, які складають 1032,07 грн. судового збору та 250 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, що діє на підставі письмового доручення, підтримав викладені в позові позовні вимоги і просить задовольнити позов з врахуванням наданих в подальшому доповнень до нього, пояснивши, що банком з 01 лютого 2009 року відповідачу ОСОБА_2 був збільшений розмір процентної ставки за кредитом з 15 % річних до 26,95 % річних, дія є правомірною і відповідає вимогам п. 2.3.1 Кредитного Договору від 25 жовтня 2007 року. Про намір банку збільшити розмір процентної ставки відповідач ОСОБА_2 повідомлявся своєчасно та належним чином, пославшись на повідомлення банку від 31.12.2008 року про вимушену зміну умов Кредитного договору № SUEWGK00000212 від 25.10.2007 р. з 01.02.2009 року, де було зазначено, що про розмір нового щомісячного платежу можна дізнатися звернувшись у відділення банку після 03.02.2009 року. Крім того, про зміну процентної ставки посилався на наказ ПриватБанку від 05.01.2009 р. № КТ-БТ-СП-2009-1/1.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та законний представник неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8 - ОСОБА_4 висловили заперечення проти позову і позов не визнали.

Представник відповідачів ОСОБА_5 в судовому засіданні також не визнала позов та пояснила, що дійсно між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 25 жовтня 2007 року був укладений кредитний договір № SUEWGK00000212, згідно з яким ПриватБанк надав йому кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 25 жовтня 2007 року по 17 жовтня 2018 року включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 113475,00 грн. на наступні цілі: 100000,00 грн. на купівлю будинку, розташованого за адресою: Сумська область, смт. Краснопілля, вул. Котовського, буд. № 5, а також 13475,00 грн. на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 23% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно п.3.1 Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2 Договору. В забезпечення виконання зобовязань за Договором 25 жовтня 2007 року також був укладений Договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно житловий будинок загальною площею 137,4 кв.м., житловою площею 69,0 кв.м., розташований за адресою: Сумська область, смт. Краснопілля, вул. Котовського, буд. № 5. Відповідно до п. 7.1 Кредитного договору встановлений щомісячний платіж у сумі 1764,03 грн. для погашення заборгованості за Договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам та винагороди, для цього був відкритий банком спеціальний рахунок № 7842.

На виконання взятих на себе зобовязань по кредитному договору, починаючи з 20 листопада 2007 року по 18 травня 2009 року ( робить наголос саме на цю дату, оскільки заборгованість в позовній заяві вказана станом на 21.05.2009 року), відповідач ОСОБА_2 за 19 місяців вніс на рахунок № 7842 кошти на загальну суму 33744,03 грн., вважає, що навіть за вказаний період є переплата на суму 227,46 грн., а тому відсутня заборгованість за кредитним договором. З розрахунку, доданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що заборгованість, яка складає: 2191,04 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 200,00 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2,00 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 250,00 грн. фіксована частина штрафу; 4862,24 грн. процентна складова штрафу виникла через те, що банком з 01 лютого 2009 року йому був збільшений розмір процентної ставки за кредитом з 15 % річних до 26,95 % річних. Так, дійсно п. 2.3.1 Договору встановлено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні конюктури ринку грошових ресурсів в Україні, проте жодного повідомлення про те, що розмір процентної ставки змінено та про те, що змінився щомісячний платіж з 1764,03 грн. на 2529,96 грн., як зазначено в новому графіку платежів, та в якому було б зазначено правове обґрунтування зміни не отримував, а тому нарахування заборгованості є неправомірним, просила суд визнати позов необґрунтованим і відмовити в його задоволенні.

Представник за письмовим дорученням органу опіки та піклування при Краснопільській районній державній адміністрації Сумської області ОСОБА_6 у суді пояснила, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки сторона не надала суду належних доказів на підтвердження позовних вимог. Відповідачі, у тому числі і неповнолітні діти, не мають іншого житла, а тому звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме домоволодіння потягне за собою і виселення неповнолітніх дітей, що є неможливим.

Третя особа - приватний нотаріус Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області ОСОБА_9 у судовому засіданні від 01.03.2010 року пояснив, що ним посвідчений договір іпотеки від 25 жовтня 2007 року, на час його оформлення неповнолітні діти або інші особи в будинку, розташованого за адресою: Сумська область, смт. Краснопілля, вул. Котовського, буд. № 5, що є предметом даного договору, не були зареєстровані, договір чинний. Щодо вирішення позову по суті позовних вимог покладався на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом першої інстанції були встановлені і сторонами не оспорюється наступні обставини: факт укладення 25 жовтня 2007 року кредитного договору № SUEWGK00000212 у розмірі 113475,00 грн. з кінцевим терміном повернення 17.10.2018 року; факт укладення 25 жовтня 2007 року договору іпотеки № б/н, за яким відповідач ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно будинок загальною площею 137,4 кв. м., який розташований за адресою: Сумська область, смт. Краснопілля, вул. Котовського, буд. № 5, який належить йому на праві власності на підставі договору купівлі продажу; факт відкриття на імя ОСОБА_2 спеціального рахунку № 7842; факт здійснення ОСОБА_2 щомісячних платежів в рахунок погашення Кредитного договору від 25 жовтня 2007 року у період з 20 листопада 2007 року по 20 липня 2009 року на загальну суму 33744,03 грн.; факт наявності графіка погашення заборгованості по кредиту щомісячною загальною сумою погашення 1764,03 грн.; факт реєстрації та фактичного проживання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в будинку за адресою: Сумська область, смт. Краснопілля, вул. Котовського, буд. № 5 /ас. 5 11, 21 23, 34 40/.

Дані угоди відповідачами ніколи не оспорювались та в порядку, передбаченому ЦК України недійсними ніколи не визнавалися.

Згідно ч. І ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувшись до суду за захистом своїх порушених прав по невиконанню кредитних зобовязань, зазначив, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № SUEWGK00000212 від 25 жовтня 2007 року у розмірі 113475,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.10.2018 року.

Проте відповідно до пункту 7.1 «ОСОБЛИВІ УМОВИ» кредитного Договору погашення заборгованості за цим договором ( за винятком нагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надати Банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 1764,03 ( одна тисяча сімсот шістдесят чотири гривні 03 коп. ) гривень для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

Відповідач ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості по погашенню кредиту здійснював щомісячний платіж на суму 1764,03 грн. на спеціальний рахунок № 7842, як того і вимагають «ОСОБЛИВІ УМОВИ» кредитного Договору, що підтверджується ксерокопіями банківських квитанцій /ас. 34 40/.

Жодний пункт Договору не містить вказаної у позові відсоткової ставки за кредитом у розмірі 15%.

Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що станом на 21.05.2009 року відповідач мав заборгованість102356,96 грн., яка складається з наступного: 94851,68 грн. заборгованість за кредитом; 2191,04 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 200,00 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2,00 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 250,00 грн. фіксована частина штрафу; 4862,24 грн. процентна складова штрафу.

Крім того, як вбачається з розрахунку, доданого позивачем до позовної заяви, вказана заборгованість виникла через те, що банком з 01 лютого 2009 року за кредитним договором від 25 жовтня 2007 року було збільшено розмір процентної ставки за кредитом з 15 % річних до 26,95 % річних, а тому з лютого 2009 року щомісячний платіж становив 2529,96 грн., а відповідач сплачував щомісячний платіж на суму 1764,03 грн.

Так, відповідно до п. 2.3.1 договору Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування Кредитом при зміні конюктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курс долара США до гривні більш ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому Банк надсилає Позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження правомірності дій з боку позивача його представником надано рішення про збільшення процентної ставки з 01.02.2009 року ПриватБанком ЗАТ «А-Банк» на підставі наказу від 05.01.2009 року /ас. 181 183/, , а також повідомлення про змушені зміни умов Кредитного договору від 25.10.2007 року /ас. 181 183/. В якості такої аргументації рішення позивача у вказаному листі наведено такі фактори, як зміна конюктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме настанні одного чи декількох з чинників: зміні курс долара США до гривні більш ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ), здійснення поточних коливань відсоткових ставок за вкладами та/ або кредитами, або зміни у грошово кредитній політиці НБУ; підвищення ставки за кредитами Кредиторів України у відповідній валюті (по статистиці НБУ), підвищення ставки більш ніж на 3 (три) відсоткових пункту за бланковими кредитами « овернайт» НБУ з дати укладення цього Договору чи останнього перегляду відсоткової ставки, з метою виконання зобовязань перед своїми вкладниками.

Судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини, що виникли в результаті укладення між ними кредитного договору, які регулюються ст.ст. 1054-1056-1 ЦК України.

Згідно з нормами цивільного законодавства зобов'язання, підставою виникнення яких є договір, мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності і справедливості.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Судом встановлено, що з боку відповідача ОСОБА_2 умови вищевказаного договору виконувались ним з моменту укладення в повному обсязі, тобто добросовісно та належним чином.

Згідно із ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється у тій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочини вчиняються усно або в письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. При цьому норма закону носить імперативний характер і не робить виключень до порядку зміни умов договору в односторонньому порядку, тобто обмін листами є обовязковим. Якщо обмін листами не відбувся «формально» правочин не може вважатися вчиненим у письмовій формі. Наслідки недодержання письмової форми договору, передбачені ч.2 ст.1055 ЦК України, відповідно до якої «кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним».

Проте, позивач 08.01.2009р. направив відповідачу листа, яким повідомив про збільшення ним з 01.02.2009р. процентної ставки за користування кредитом до 26.96% як було обумовлено ними при укладенні договору.

Слід зазначити, що 09.01.2009р. набрав чинності Закон України від 12.12.2008р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку». Відповідно до змін, які внесені цим Законом до ст.1056-1 ЦК України та ч.4 ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам заборонено зокрема збільшувати процентну ставку за користування кредитом в односторонньому порядку.

Також є суттєвою та обставина, що банк, реалізовуючи своє право в односторонньому порядку збільшити розмір процентної ставки за користування наданим кредитом, допустив кілька грубих порушень вимог законодавства України та нормативно-правових актів Національного банку України в сфері кредитування.

Так, він направив відповідачу ОСОБА_2 письмове повідомлення про намір змінити умови договору, яке являє собою ксерокопію листа за підписом керівника банку з ксерокопією самого підпису, якого на листі ледь видно, та без печатки установи. Надсилання таких ксерокопій не передбачено умовами як кредитного договору, так і чинного законодавства України, оскільки для визнання документа офіційним, він повинен відповідати певним ознакам і мати певні реквізити (бланк,печатку,штамп,голограму), які передбачені законом чи іншими нормативними актами. Такий документ повинен бути складений, засвідчений, виданий чи розповсюджений в інший спосіб службовою особою установи. Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Надіслане відповідачу банком повідомлення не містить певних реквізитів офіційного документа: не підписано особисто головою правління банку, на листі відсутній бланк і відтиск мокрої печатки банку. Крім того, надсилання тільки одного інформаційного листа без додаткової угоди та без супроводження інформацією щодо реальної вартості кредиту є порушенням вимог Правил надання банками України інформації споживачу щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту, затверджених Постановою правління НБУ №168 від 10.05.2007р. Зокрема, п.1.3 вказаних Правил встановлює, що банки зобовязані забезпечувати виконання цих правил під час укладення кредитних договорів із споживачами. Пропозиція про зміну розміру процентної ставки із наданням позичальнику можливості достроково припинити дію угоди у разі непогодження рівнозначно переукладенню кредитної угоди, тому Приватбанк зобовязаний був разом із листом та додатковою угодою надати йому необхідну інформацію згідно вимог зазначених Правил, чого в даному випадку не відбулося.

При цьому банк мотивував впровадження такого заходу зміною кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні.

Як вбачається з п.2.3.1 укладеного між сторонами договору, кон`юнктура ринку грошових ресурсів включає в собі декілька чинників (вони перелічені в зазначеному пункті договору).

Однак, позивач, пропонуючи відповідачеві змінити умови договору, не навів економічного обґрунтування збільшення ним розміру відсоткової ставки саме до розміру 26.95%, а не до будь-якого іншого, тобто він абстрактно обмежився фразою "кон`юнктура ринку грошових ресурсів".

Ці аргументації не можуть вважатися такими, що мали безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку щодо кредиту, який надано особисто в користування позивачеві, оскільки посилання на зростання вартості грошових ресурсів на міжбанківському ринку України наведено без зазначення інформації щодо подій, які мали безпосередній вплив на вартість ресурсів банку, із зазначенням публічного джерела інформації та діапазону часу, який аналізувався банком.

В звязку з тим, що всупереч вимогам ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вищеназваних Правил, які регулюють надання банками України інформації споживачу щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту, такої інформації йому в надісланому банком повідомленні не було надано, аргументацію листа в частині змін умов договору слід вважати необґрунтованою, односторонньою та надуманою.

Посилання позивача, як на підставу для збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, на зміну кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні суперечить вимогам ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", яка забороняє застосовування в договорах таких умов, які обмежують права споживача. Наявність в договорі п.2.3.1 умови про можливість збільшення відсоткової ставки у зв`язку із зміною кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні є незаконною, оскільки суперечить вимогам вказаного Закону.

Згідно загального принципу закон, який погіршує становище особи, зворотної сили не має, а підвищення відсоткової ставки погіршує матеріальне становище відповідача. До того ж, відсоткова ставка підвищена не законом, а в односторонньому порядку позивачем. Слід замітити, що це здійснено позивачем в той час, коли 01.01.2009р. вступив в дію Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" від 12.12.2008 р.

В зв`язку з цим Законом Цивільний кодекс України було доповнено статтею 1056-1, відповідно до якої встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Статтею 651 ЦК України також передбачена заборона в односторонньому порядку змінювати умови договору, оскільки це можливо лише за рішенням суду (ч.2 ст.651 ЦК України), зміна договору допускається тільки за згодою сторін.

Суд звертає увагу на те, що позивачем ігноровано внесення змін до ЦК України Законом України від 12.12.2008р., про що свідчить той факт, що позивач 08.01.2009р. направив відповідачеві листа, яким пропонує підвищення відсоткової ставки за користування кредитом /ас.90, 158/. Однак, на Реєстрі на відправку кореспонденції стоїть дата 09.01.2009 р., а на штемпелі вказана дата 08.01.09, штемпель не чіткий, на ньому не можливо прочитати кому він належить /ас. 156-157/. Також в реєстрі під номером 9 значиться ОСОБА_2, його адреса - «Гагарина15» без зазначення населеного пункту.

Відповідач ОСОБА_2 однозначно ствердив, що він та члени його сімї не отримували протягом січня 2009 року від позивача поштової кореспонденції, позивач таких доказів також не надав і доводи відповідача про неотримання поштової кореспонденції не спростував.

Крім того, представник позивача двічі долучав до справи відповідне повідомлення про вимушене підвищення процентної ставки, вказані документи мають явні розбіжності, а саме: в судове засідання 01.12.2009 року долучено вказане повідомлення, в якому було лише вказано прізвище адресата ОСОБА_2, а в судове засідання 01.03.2010 року долучено вказане повідомлення, в якому вже вказано прізвище адресата ОСОБА_2 та його адреса: Гагарина 15 с. Туря Сумська 42430. На вимогу учасників процесу позивач не надав для огляду оригінал документу. Як пояснив у суді представник позивача, що діловодство банку ведеться лише на електронних носіях, тому не має можливості їх надати. Копії документів, які за його клопотанням долучалися в справу, завірялися особисто ним, але при цьому він не бачив їх оригінали, документи надходили електронною поштою з м. Дніпропетровська.

За таких обставин суд не може дані документи вважати належними доказами.

Частиною 5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

В даному випадку пункти 2.3.1 та 2.3.2 вказаного кредитного договору є дискримінаційними, оскільки передбачають односторонню зміну відсоткової ставки за користування кредитом виключно за вимогою позивача.

Крім цього, згідно з ч.2 ст.1506-1 ЦК України встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Згідно з ч.4 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу за винятком випадків, встановлених законом.

На цей час відсутній закон, який надає позивачу право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за укладеним з відповідачем кредитним договором. Тобто, виходячи з вищезазначених норм права, слідує, що пункти 2.3.2 та 2.3.2 вказаного кредитного договору суперечать діючому законодавству, як і збільшення в односторонньому порядку процентної ставки до розміру 26.95% на рік, при тому, що виходячи з умов п.7.1 кредитного договору, процентна ставка на час укладання договору не визначалась, Позичальник щомісяця повинен надавати Банку кошти у сумі 1764,03 гривні.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несприятливими. В п.6 ч.3 ст.18 названого Закону несправедливими є умови договору про надання виконавцю права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається.

В свою чергу пунктом 2.3. кредитного договору передбачено право позивача здійснювати односторонню зміну та розірвання договору, а відповідачеві в свою чергу таке право не надано.

Згідно з ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства (ст.60 ЦПК України) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, докази подаються сторонами, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідач свій процесуальний обов`язок виконав в повній мірі, а позивач, навпаки, не обґрунтував свої позовні вимоги і не спростував доводи відповідача. Суд погоджується з доводами відповідача ОСОБА_2, що повідомлення не було ним отримане, оскільки на час укладення договору він проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, але він брав кредит на придбання житла за адресою: Сумська область, смт. Краснопілля, вул. Котовського, буд. № 5 і позивачу ця адреса відома, про що свідчить одна із позовних вимог про виселення відповідача, який зареєстрований і проживає у будинку, розташованому за адресою: Сумська область, смт. Краснопілля, вул. Котовського, буд. № 5 зі зняттям з реєстраційного обліку.

Таким чином, відповідач не міг отримати повідомлення і не міг знати про зміни відсотків по кредиту.

У звязку з викладеним вище, суд дійшов висновку, що всупереч чинній нормі закону позивачем неправомірно було здійснено підвищення розміру відсоткової ставки в односторонньому порядку, чим порушено право відповідачів.

Крім того, у справу в якості співвідповідачів залучено неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, які зареєстровані та проживають у спірному домоволодінні, а відповідно до ст. 2 ч. І Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», безпритульність стан людини, повязаний з неможливістю фактично проживати (перебувати) в жилому приміщення, на яке вона має право, профілактика бездомності і безпритульності система заходів, спрямованих на усунення правових, соціальних та інших причин бездомності та безпритульності, запобігання їм, у тому числі заходів щодо зниження ризику втрати людьми прав на житлові приміщення і запобігання втраті цих прав, і на попередження виникнення негативних суспільних наслідків, повязаних з відсутністю в людей житла.

Відповідно ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 16, 526, 610, 626, 629, 638, 651, 652, 654, 1054-1056-1 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 11, 18, 21, 22 Закону України "Про захист прав споживачів", Закону України №661-V1 від 12.12.2008р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 79,81, 88, 209, 212, 214 215, 217, 218 ЦПК України , суд , -

В И Р І Ш И В :

Відмовити Закритому акціонерному товариству комерційний банк „ПриватБанк в задоволенні позову за необгрунтованістю.

Судові витрати залишити за Закритим акціонерним товариством комерційний банк „ПриватБанк.

На дане рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження на протязі 10 днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження. Заява та скарга подаються до Сумського апеляційного суду через Краснопільський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо таку заяву було подано, але апеляційна скарга подана не була у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. Якщо було подано апеляційну скаргу і рішення за цією скаргою не скасовано, воно набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. І. Косар

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 19 квітня 2010 року о 16 год.00 хв.

Оригінал зберігається в матеріалах справи