Справа №2-494-10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2010 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючогосудді ОСОБА_1

при секретарі Крисюк Л.Л.

за участю адвокатів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на житло,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання за нею права власності на житло, а саме на 66,66% квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що 1 вересня 1999 року вона вступила у фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_7, з яким вели спільне господарство, проживали однією сімєю і 14 січня 2003 року зареєстрували шлюб офіційно. За час проживання, на спільні кошти вони 1 жовтня 2001 року, згідно договору купівлі-продажу, купили двокімнатну квартиру АДРЕСА_2. 16 листопада 2009 року ОСОБА_7 помер і вона здійснила всі необхідні витрати на поховання чоловіка. За життя чоловік залишив заповіт, згідно якого ? частину квартири залишив їй, а іншу своїм синам відповідачам. В подальшому ж, під тиском синів, він змінив заповіт і склав інший, згідно якого квартира ділилась на всіх по 1/3 частині на кожного, гараж в авто гаражному кооперативі «Дачний» №259 залишився її сину, з причини того, що він був куплений за її гроші. У самого ОСОБА_7 був гараж по вул.К.Цеткін м.Умані і дача, які він подарував відповідачам своїм дітям. Оскільки вони купили квартиру №35 по вул.Тищика.3, м.Умані під час спільного проживання, згідно Сімейного кодексу України вона має право на 1/2 частину придбаного майна або 50 %, а також як спадкоємець на 16,66%, тобто 66.66% квартири, а відповідачі 33,34% в спірній квартирі на двох. Тому у неї виникла необхідність звернутись до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю, просила його задовольнити та пояснила, що вона проживала разом з ОСОБА_7 з 1999 року. В 1998 році вона вийшла на пенсію і переїхала жити в село, займалась господарством, вирощувала птицю. ОСОБА_7 приїжджав до неї в село, розповідав що хворіє, що дружина його померла. В серпні 1999 року у неї викрали багато птиці, приїхав ОСОБА_7 і сказав їй переходити жити до нього. Вона вирізала птицю, яка залишилася, забрала цукор, муку, все що в неї було, і пішла жити до ОСОБА_7 Потім з міліції їй повернули 700 гривень за викрадену птицю. За ці гроші вони купили сарай за 200 гривень, потім у 2000 році зробили гараж, свідок ОСОБА_8 дав їм браму на гараж. Потім вони справили ОСОБА_7 75 років. Її племінниці чоловік побудував їм гараж, розібрав стіну, скинув верх, підшпаклював, утеплили і перекрили. Вона перекрасила двері, підбили в гаражі тирсоплиту. ОСОБА_7 був вже спокійний, ставив машину в гаражі біля дому. Все було в них добре, вони жили в цивільному шлюбі, любили один одного, жаліли. Всі гроші витрачали на ліки, бо ОСОБА_7 хворів.

Діти ОСОБА_7 сказали йому продати квартиру, собі купити однокімнатну, а виручені гроші віддати їм. ОСОБА_7 не хотів продавати квартиру, але сини наполягали, і він продав. Син ОСОБА_9 приїхав забрав гроші за продану квартиру і посуд і кришталь. Вона з ОСОБА_7 підшукували однокімнатну квартиру, вона запропонувала йому купити вдвох двокімнатну квартиру, він погодився, і вони знайшли підходящий варіант на вул. Тищика. Вона позичила 1800 доларів і вони вдвох купили квартиру.

Коли вона прийшла жити до ОСОБА_7, то в нього була трьохкімнатна квартира, на вул.Пушкіна, в дорогому районі. Сини наполягали, щоб ОСОБА_7 продав квартиру. У нього не було коштів, щоб оплачувати комунальні послуги за оплату трьохкімнатної квартири. Гроші, виручені за трьохкімнатну квартиру він розділив, частину віддав дітям, а за іншу частину купив квартиру по Тищика, вона дала на вказану квартиру 1800 доларів, це можуть підтвердити свідки. Вона не знає чому при купівлі квартири в договір купівлі-продажу не внесли її імя.

Ремонт гаража на вул.К.Цеткін, вони робили з ОСОБА_7 вдвох, також дачний будиночок теж ремонтували. Він постійно ходив на дачу чистити сніг. З Харкова від сина до ОСОБА_7 постійно були дзвінки, син і невістка принижували ОСОБА_7, він навіть не хотів з ними розмовляти.

Про заповіт вона взнала в 2003-2004 роках, ОСОБА_7 їй зразу повідомив про заповіт. У 2008 році то був вже повторний заповіт, бо сини його шантажували. В червні 2008 року був зроблений помилковий заповіт, але ОСОБА_7 передумав, сказав, тим заповітом образив її, і переробив.

16.11.2009 року ОСОБА_7 помер. Вона з ним купували квартиру АДРЕСА_3 вдвох, тому вона просить позов задовольнити, і визнати за нею право власності на 66,66 % квартири АДРЕСА_4, а за відповідачами визнати право власності на 33,34 % вказаної квартири.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 позов не визнав і пояснив, що він до батька їздив доволі часто. З 1999 року по 2001 рік він не бачив ні позивачки ні її речей в квартирі, вони познайомилися вже в 2001 році. Батько розповідав, що купив і ремонтує гараж.

Коли батько продав квартиру то подзвонив і попросив приїхати допомогти йому вивезти меблі в гараж і хотів віддати гроші, виручені за квартиру. На той час батько вже купив іншу квартиру. Батько продав квартиру по вул. Пушкіна за 7500 доларів США, віддав йому з братом 2700 доларів і сказав написати про це розписку. За 1/3 частину суми, вирученої від продажу квартири, батько купив іншу квартиру на вул. Тищика. Коли він приїжджав, то позивачки частіше не було вдома. Батько віддав йому заповіт, але потім сказав що переробить його, бо заповів гаража синові позивачки.

Договір купівлі-продажу квартири по вулиці Тищика укладений на батька. У 2008-2009 році він приїжджав до батька, позивачки не було вдома, і батько розповів йому, що позивачки викрала у нього розписку і бігала до адвокатів, але в неї нічого не вийшло. Батько був чесною людиною і не міг розпоряджатися чужим майном.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_6 позов не визнав та пояснив, що їхня мати померла в 1998 році, після її смерті вони спадщину не ділили. У 2001 році брат подзвонив і повідомив його, що батько живе з позивачкою. Після того він сказав батькові, що в нього дуже погані житлові умови, а він вже привів жінку на материну спадщину. Батько сказав що продасть квартиру і дасть їм з братом частину грошей.

Позивачка зверталася до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сімєю, суд відмовив їй у задоволенні заяви. Позивачка оспорює батьків заповіт, при цьому сама розповідає, що батько був дуже чесний. Батько віддав гаража синові позивачки.

Батько і позивачка вступили в шлюб в 2003 році, коли ще діяв старий кодекс про шлюб і сімю. Тому він вважає позов ОСОБА_4 безпідставним і просить відмовити в його задоволенні.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 суду пояснили, що вони знають родину ОСОБА_4 давно. Їм також відомо, що покійний ОСОБА_7 після смерті дружини продав квартиру на вулиці Пушкіна, частину грошей віддав дітям і разом з позивачкою придбав двокімнатну квартиру на вулиці Тищика.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 суду пояснили, що позивачка та ОСОБА_7 в жовтні місяці 2001 року разом вселилися в квартиру №35 по Тищика,3, м.Умань, разом робили ремонт. Також їм відомо зі слів ОСОБА_7, що вказану квартиру вони придбали разом.

Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 суду пояснили, що позивачка та ОСОБА_7 проживали разом з 1999 року, вони позивачці позичали гроші на придбання квартири: ОСОБА_17- 800 доларів США, ОСОБА_18 1000 доларів США, які в 2001-2002 році дочка позивачки їм їх повернула.

Свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 суду пояснили, що вони знали родину ОСОБА_7 дуже давно, оскільки проживали в одному будинку по вул.Пушкіна з самого його заселення. Бачили позивачку в дворі будинку декілька разів, ще до того, як ОСОБА_7 продав квартиру.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснила, що знає родину ОСОБА_7 дуже добре, бо покійний ОСОБА_7 її рідний дядько. ОСОБА_7 був дуже матеріально забезпеченим, мав збереження, отримував добру пенсію, ліки купував по пільгах. ОСОБА_7 мав і машину і дачу, вона завжди допомагала йому по дачі. ОСОБА_7 не залучав кошти позивачки на придбання квартири по вул.Тищика. Коли ОСОБА_7 продав квартиру по вул.Пушкіна, то розділив гроші, дав синам по тисячі з лишнім доларів, і одну третю залишив собі, на той час тієї суми було достатньо на придбання квартири. Квартиру по вул.Пушкіна він продав не менше чим за 7000 доларів. Коли ОСОБА_7 шукав собі квартиру, то вони ходили вибирати квартиру разом з ОСОБА_4, так як вони перебували в інтимних стосунках. Вона ходила до ОСОБА_7 майже щодня. Коли він ще жив на вул. Пушкіна, то позивачка з ним не жила, вони зійшлися вже коли він жив на вул.Тищика, десь через пів року після купівлі квартири, а розписалися позивачка з ОСОБА_7 вже через декілька років.

В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 3 вересня 2001 року ОСОБА_7 продав ОСОБА_22 та ОСОБА_23 належну йому на праві власності квартиру №1, що знаходиться в м.Умані, Черкаської області, по вулиці Пушкіна, будинок №12 за 17729 гривень, а згідно договору купівлі-продажу квартири від 1 жовтня 2001 року ОСОБА_24 продала, а ОСОБА_7 купив квартиру № 35, що знаходиться по вулиці Тищика, 3, м.Умань, Черкаської області за 8466 гривень.

Згідно технічного паспорту ЧООБТІ квартира АДРЕСА_5, належить ОСОБА_7, згідно договору купівлі-продажу квартири від 1 жовтня 2001 року (а.с.10).

Згідно заповіту складеного в м.Умані Черкаської області 25 липня 2008 року ОСОБА_7 заповів в рівних долях кожному: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 всю належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_6.(а.с.13)

Як вбачається з ксерокопії паспорта позивачки ОСОБА_4 вона зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 25 квітня 2003 року, тобто після реєстрації шлюбу з ОСОБА_7В.(а.с.7)

Згідно свідоцтва про одруження ОСОБА_7 та ОСОБА_25 зареєстрували шлюб 14 січня 2003 року (а.с.15).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_7 помер 16 листопада 2009 року в м.Умань.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов не підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 3 вересня 2001 року ОСОБА_7 продав ОСОБА_22 та ОСОБА_23 належну йому на праві власності квартиру №1, що знаходиться в м.Умані, Черкаської області, по вулиці Пушкіна, будинок №12 за 17729 гривень, а згідно договору купівлі-продажу квартири від 1 жовтня 2001 року ОСОБА_24 продала, а ОСОБА_7 купив квартиру № 35, що знаходиться по вулиці Тищика, 3, м.Умань, Черкаської області за 8466 гривень, тобто у покійного ОСОБА_7 було достатньо коштів для придбання ним, спірної на даний час, квартири без залучення для цього коштів позивачки, отже судом не було здобуто доказів про те, що саме за спільні кошти позивачки та покійного ОСОБА_7 була придбана спірна квартира, яка є спадковим майном.

Крім того, позивачка, відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, у позовні заяві, для підтвердження своїх позовних вимог, не ставила питання про встановлення факту проживання однією сімєю її з покійним ОСОБА_7 без шлюбу, оскільки згідно ст.22 КпШС України(1969 року)- майно, нажите подружжям під час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно ст.6 КпШС України (1969 року) визнається тільки шлюб, укладений у державних органах запису актів громадянського стану.

Оскільки правові відносини виникли до набрання чинності Сімейного кодексу України, посилання позивачки на вимоги ст.74 СК України є безпідставними.

Також позивачка, відповідно до ст.ст.231,1257 ч.2 ЦК України, у позовні заяві, для підтвердження своїх позовних вимог, не ставила питання про визнання правочину - заповіту складеного в м.Умані Черкаської області 25 липня 2008 року згідно якого ОСОБА_7 заповів в рівних долях кожному: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 всю належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_6 - недійсним.

На підставі ст.ст.1220, 1222, 1223, 1233, 1234, 1235, 1247, 1248, 1254 ЦК України, ст.22 КпШС України (1969 року) керуючись ст.ст. 10, 60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на 66,66% квартири АДРЕСА_7.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана сторонами протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а апеляційна скарга на рішення суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження до судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області, через Уманський міськрайонний суд.

Головуючий В.С. Прокулевич