РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-339/2010 р.

15 червня 2010 року смт Комінтернівське

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді ІванчукаВ.1.

при секретарі Антиповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, про поділ майна нажитого в період фактичних шлюбних стосунків.

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2008 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2Д про встановлення факту проживання однією сімєю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та про поділ майна нажитого в період фактичних шлюбних стосунків, а саме незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю 57 %, як будівельні матеріали, в рівних частинах по1/2 частині за кожним, (а.с. 2-3)

Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнював та доповнював позовні вимоги (а.с. 21-22; 39), остаточний позов ОСОБА_1 надав до суду 23 березня 2009 року, згідно якого просив суд встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 1973 по 2004 р. та розділити між ним та відповідачкою майно, нажите в період проживання у фактичних шлюбних відносинах, виділивши йому в приватну власність літню кухню та 1/2 частину присадибної земельної ділянки розташованих по вул. Польова, Зве. Фонтанка Комінтернівського району Одеської області, (а.с. 44)

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що з 1973 року він та відповідачка ОСОБА_2 проживали однією сімєю, у фактичних шлюбних стосунках. 30 листопада 1974 року в них народилась дочка - ОСОБА_3. В період спільного проживання у 2003 році за спільні кошти він та відповідачка купили земельну ділянку площею 0,0800 га по вул. Польова, З в с. Фонтанка Комінтернівського району Одеської області. Договір купівлі-продажу та державний акт на земельну ділянку були оформлені на імя ОСОБА_2 З 2003 року він за власні кошти та своїми силами розпочав будівництво житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, в якому постійно проживав до 2007 року. Готовність будинку на час звернення до суду з даним позовом складала 57 %. Враховуючи викладене на підставі ст. 74 СК України він просив задовольнити заявлені ним вимоги.

В судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі зазначивши, що у 2003 році він за власні кошти, виручені від продажу автомобіля, оскільки відповідачка не працювала та не мала особистих коштів, купив вищевказану земельну ділянку з розпочатим будівництвом житлового будинку.

Правовстановлюючі документи він оформив на відповідачку ОСОБА_2 з якою проживав з 1973 року. В 2003 році відповідачка ОСОБА_2 переїхала жити до дочки в гуртожиток, він їй допоміг перевезти речі і з того часу вони спільно не проживають.

В той же час позивач вказав, що у 2003 році за власні кошти він розпочав будівництво житлового будинку та господарських будівель і споруд. Збудував літню кухню в якій він проживає, на житловий будинок він не претендує, оскільки будинок будувався коштами дочки та в чоловіка. В той же час він вважає, що земельна ділянка та житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, є його та відповідачки спільним майном, оскільки вони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу та просить вказане майно розділити згідно заявлених вимог.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 »явлені відповідачем позовні вимоги не визнали та просили в їх задоволені відмовити.

В обґрунтування своїх заперечень послались на те, що з 1973 року ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 дійсно періодично проживали однією сімєю, без реєстрації шлюбу. Від шлюбних стосунків в 1974 р. у них народилась дочка, але спільне життя з відповідачем не складалося у звязку з складністю його характеру. Дуже часто ОСОБА_2 з дітьми була вимушена переїзджати до свого батька. їй та відповідачу, як спільно придбаний за час проживання разом, належить будинок в м. Ізмаїлі. У 2003 році її син ОСОБА_4 за частковою допомогою дочки та її чоловіка купили ОСОБА_2 для окремого проживання від ОСОБА_5 за свої кошти спірну земельну ділянку на якій був розпочатий будівництвом будинок та залишені колишнім власником будівельні матеріали. Позивач будучи усвідомленим, що на її імя буде придбане спірне майно тимчасово налагодив з ОСОБА_2 відносини та переїхав до с. Фонтанка, але вже наприкінці 2003 року вони остаточно припинили спільне проживання і у звязку з неможливістю знаходження у власному будинку, ОСОБА_2 була вимушена переїхати проживати до дочки та її родини в гуртожиток. ОСОБА_1 не бажаючи повертатись до м. Ізмаїла, де у нього є житло, у користуванні яким йому ніхто не заважає залишився проживати в с. Фонтанка та не будував, а демонтував будівельні матеріали з розпочатого попереднім власником будівництва будинку. Будівельні матеріали, які були залишені попереднім власником ОСОБА_1 продавав, постійно чинив ОСОБА_2 перешкоди у користуванні майном та самочинно без дозволу ОСОБА_2Д, та Комінтернівського РЕМ підключався до електричних мереж, у звязку з чим на імя ОСОБА_2 були складені відповідні акти про порушення Правил користування електричною енергією по яким відповідно нараховані збитки у сумі 35 000 грн., які вона, як власник будинку була зобовязана сплатити. Таким чином, посилаючись на вказані обставини ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 просили відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінюючи надані докази в їх сукупності суд прийшов до наступних висновків.

Відповідачкою ОСОБА_2 не заперечується факт сумісного поживання з ОСОБА_1 однією сією, без реєстрації шлюбу з 1973 року. Доводи відповідачки ОСОБА_2 про остаточне припинення шлюбних стосунків з ОСОБА_1 у 2003 році, підтверджені свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_8 і не заперечуються позивачем ОСОБА_1, тому відповідно до положень ч.І ст. 61 ЦПК України, додатковому доказуванню не підлягають.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України - постанова № 3 від 15 травня 2006 року - за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України норми Сімейного кодексу України (далі - СК України) застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності.

Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року.

Таким чином, посилання відповідача ОСОБА_1 на норми ст. 74 СК України, як на підставу розподілу спільного майна є безпідставними.

Пунтктом 1 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року - передбачено, що встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на підставі п.5 ст.273 ЦПК України (редакції 1963 року) може мати місце, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті (пропажі без вісті на фронті) одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації актів громадського стану. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу ОСОБА_5 у задоволені вимог про встановлення факту його проживання з ОСОБА_2 однією сімєю, без реєстрації шлюбу.

В судовому засіданні, згідно копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 943406 від 25 грудня 2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 34, виданого на підставі договору купівлі-продажу серії ВАЕ № 802660 від 03 квітня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за № 716 встановлено, що земельна ділянка, площею 0, 0800 га, що розташована в с. Фонтанка по вул. Польова, З Комінтернівського району Одеської області, яка є предметом даного спору придбана у 2003 році, тобто в період спільного проживання позивача та відповідачки, (а.с. 9)

Правила ст.ст. 22, 28, 29 КпШС України (які діяли на час виникнення спірних правовідносин) не застосовуються до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Правовідносини між сторонами стосовно придбаного під час спільного проживання майна регулюються законодавством, яке було чинним на той час, тобто п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК Української PCP 1969 р та з урахуванням роз'яснень, що містяться у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 (зі змінами від 15 травня 2006 року).

Відповідно до розяснень, викладених у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 «Про судову практику у справах про захист приватної власності», набуте сторонами майно є частковою спільною власністю. При поділі такого майна розмір частки кожного учасника спільної власності визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні (придбанні) майна.

Кожен з учасників спільної власності у такому випадку має довести свою участь та її ступінь у придбанні майна.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 підтвердив обставини на які відповідачка ОСОБА_2 послалась в заперечення на позовні вимоги та пояснив, що спірна земельна ділянка та розпочатий будівництвом будинок разом із будівельними матеріалами залишеними колишнім власником, були куплені відповідачкою без матеріальної допомоги відповідача.

ОСОБА_2 у звязку з неможливістю спільного проживання переїхала з м. Ізмаїла де і проживала з відповідачем в їх спільному будинку. Вслід за нею приїхав і позивач, який самовільно оселився в недобудованому будинку в с. Фонтанка і став чинити перешкоди ОСОБА_2, у звязку з чим він та його дружина - дочка відповідачки були вимушені забрати ОСОБА_2 проживати до себе в гуртожиток.

З моменту купівлі вказаного майна до теперішнього часу триває будівництво, яке він особисто фінансує. Відповідач жодних матеріальних та трудових внесків у будівництво спірного майна не вносив, а навпаки з 2005 по 2007р, коли в період відсутності коштів будівництво було призупинено, розпродавав будівельні матеріали, які розташовані на спірній ділянці та самочинно підключався до електричних мереж у звязку з чим Комінтернівський РЕМ нарахував приблизно 30-35 тис. грн. в рахунок відшкодування збитків. Вказані кошти він був вимушений оплачувати без допомоги ОСОБА_1

В даний час він з родиною та відповідачка ОСОБА_2 проживають у практично добудованому за кошти його родини будинку.

Свідчення ОСОБА_8 про придбання ним будівельних матеріалів для будівництва за адресою с. Фонтанка вул. Польова, 3 Комінтернівського району Одеської області, також підтверджується квитанціями, накладними та чеками за період з 2004р. по теперішній час. (а.с. 112-138).

Згідно вимог ч. З ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, враховуючи, положення ч.3. ст. 61 ЦПК України, суд вважає встановленими та такими, що не підлягають доказуванню, обставини на які відповідачка ОСОБА_2 посилається у своїх запереченнях на даний позов, а саме те, що ОСОБА_1 з 2004 року по 2007 р. незаконно займав приміщення вищевказаного будинку та насильно, приміняючи фізичну силу та погрози перешкоджав знаходженню ОСОБА_2 в будинку, з приводу чого вона неодноразово зверталася до органів внутрішніх справ. Крім того ОСОБА_1 постійно вчиняв бійки з його друзями та пошкоджує майно позивачки.

За час проживання в будинку з 2004 по 2007 р. ОСОБА_1 неодноразово підключався до мережі Комінтернівського РЕМ, про що були складені відповідні акти. Вказані обставини встановлені рішенням суду по цивільній справі № 2-2568/07 від 06 липня 2007р. (а.с. 139)

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи норми передбачені ч.2 ст. 59 ЦПК України, суд не приймає до уваги як належний доказ заяву сусідів а.с. 12, в якій вони стверджують, що саме позивач за свої кошти купив та будував спірне майно, оскільки про достеменність даних відомостей не зазначено, а також особи які поставили підпис під даною заявою в судове засідання в якості свідків не зявились.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) у приватній власності громадян можуть знаходитись житлові будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини.

Матеріали даної справи, не містять документів які посвідчують право власності відповідачки або інших осіб на будівельні матеріали та житловий будинок. Право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не зареєстроване.

Відповідно до розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04 жовтня 1991р. - пунктом четвертим передбачено, що оскільки згідно зі ст.17 ЗК і ст.14 Закону України «Про власність» земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом.

Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України «Про власність», таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно.

Таке ж право за цих умов належить членам сім'ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст.156 ЖК обов'язок.

Пунктами 8-9 вказаної постанови розяснено, що різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.

Слід також враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Відповідно до 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається яка на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем не надано доказів його участі трудовими чи матеріальними затратами у

придбанні земельної ділянки та будівельних матеріалів, будування за свої кошти літньої кухні та

інших будівель і споруд, внаслідок чого спірне майно не може бути визнане обєктом права

спільної сумісної власності.

Керуючись ч. 2 ст. 6, ст. 12 КпШС України, абз. 1 п. 1 Постанови Пленуму Верховного

Суду України від 15 травня 2006 року № 3: ч. 1 ст. 58 Конституції України; п. 11 Постанови

Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що

мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, ст.ст. 10, 11, 60, 212 та 214 ЦПК

України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, про поділ майна нажитого в період фактичних шлюбних стосунків - ВІДМОВИТИ.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя