Справа №2-5562/10 09.09.2010 09.09.2010 09.09.2010
Провадження №22ц-1113/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 вересня 2010 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Данилової О.О.,

суддів Буренкової К.О., Довжук Т.С.,

при секретарі Дудник Ю.П.

за участю прокурора Фірцак Т.Ю.

представника органу опіки та піклування - Пінюгіної С.В.

служби у справах дітей адміністрації Ленінського району - Головко Н.В.

відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 16 грудня 2009 року по цивільній справі за позовом

Миколаївської міської ради

до ОСОБА_3

про позбавлення батьківських прав, передачі дітей органу опіки та піклування та стягнення аліментів

У С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2009 року Миколаївська міська рада, як орган опіки та піклування, звернулась з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 року, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 року, передачі дітей органу опіки та піклування для подальшого влаштування та стягнення аліментів у розмірі ј частини заробітку.

Позивач посилався на те, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дітей, а саме не займається їх вихованням, не забезпечує належним харчуванням та одягом, не слідкує за станом їх здоров'я, внаслідок чого діти проживають в антисанітарних умовах, пропускають навчання тощо.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 16 грудня 2009 року позов задоволено. ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав щодо неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, стягнуто аліменти у розмірі ј частини заробітку щомісячно, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Неповнолітніх передано органу опіки та піклування для подальшого влаштування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на належне виконання нею своїх батьківських обов'язків, просила рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у серпні 1997 року усиновила дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які перебували в будинку дитини м.Миколаєва.

На час усиновлення діти не мали стійких розладів фізичного та психічного розвитку, але мали незначну затримку мовного розвитку (довідка Будинку дитини від 2.06.2001 року №03-557).

Внаслідок усиновлення дітей відповідачкою ОСОБА_3 їх прізвище змінено на ІНФОРМАЦІЯ_5, імена на ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_7, а дата народження - на ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Матерю дітей зазначена ОСОБА_3

Відповідно до статей 164 та 242 СК України усиновлювачі можуть бути позбавлені батьківських прав у зв'язку з ухиленням від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

За змістом цієї норми позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, і питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків (усиновлювачів) до дітей.

Ухилення батьків (усиновлювачів) від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов'язками (пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Європейський суд з прав людини у рішення по справі «Савін проти України», яке 18 березня 2009 року набуло статус остаточного, підкреслив, що при вирішенні питання про відібрання дітей від батьків необхідно чітко встановити, чим зумовлено незадовільність виховання дітей; чи є такі дії єдиним безальтернативним вирішення цієї проблеми та чи є достатньо виправданим таке серйозне втручання в сімейне життя. При цьому необхідно самим дітям надавати можливість висловлювати свою думку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 протягом останніх років проживали у АДРЕСА_1 з матерю (усиновлювачем) ОСОБА_3 та її матір'ю - ОСОБА_8

Будинок, де проживають діти, знаходиться вкрай занедбаному стані: стеля провисла, стіни брудні та запліснявілі, підлога відсутня. В будинку відсутні необхідні зручності, в деяких приміщеннях немає світла, опалення, відсутня дитяча кімната, необхідні меблі тощо. Не дотримуються і санітарно-гігієнічні норми: кімнати засмічені, ліжка не мають білизни, відсутні чисті речі. Біля будинку знаходяться купи сміття, залишки будівельних матеріалів, побутові відходи. На подвір'ї та в будинку проживають зграї бездомних котів та собак.

Ці обставини підтверджуються актами відвідування місця проживання неповнолітніх, складеними представниками міської ради та районної адміністрації (а.с.8, 20, 75, 99), скаргами сусідів ( а.с.11,13).

Неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 навчались у загальній школі №45 м. Миколаєва.

З пояснень працівників школи, в тому числі класного керівника та психолога (а.с.30), вбачається, що діти мали проблеми з навчанням, не були адаптовані в дитячому колективі. Однолітки не спілкувались з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 через їх зовнішній вигляд та неохайність, ображали та знущались з дітей. ОСОБА_4 мав вади слуху, що також ускладнювало навчальний процес та спілкування в колективі.

З цих причин ОСОБА_4 та ОСОБА_5 протягом 2008-2009 років пропускали заняття та відмовлялись відвідувати школу ( а.с.9-10). ОСОБА_5 уходила з дому та перебувала в розшуку ( а.с.15).

На виконання судового рішення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з лютого 2010 року були влаштовані до дитячого притулку .

Під час влаштування до притулку у дітей виявлено ряд хвороб та встановлено незадовільний психологічний стан.

Перебування у притулку протягом чотирьох місяців позитивно вплинуло на стан здоров'я дітей: змінилось на краще ставлення до себе та оточуючих, збільшився словниковий запас та загальна обізнаність. Діти приймали активну участь в усіх заходах та святах притулку, набули багато друзів, стали більш відкритими та доброзичливими. Після проходження курсу лікування слух ОСОБА_4 поновлено (а.с.73-74).

У червні 2010 року дітей влаштовано до спеціалізованої школи-інтернату №2 ( а.с.72). З червня по вересень 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як і всі мешканці інтернату, перебували на оздоровленні в санаторії «Золотий колос» ( м.Очаків). З 2 вересня діти почали навчальний рік у школі-інтернаті №2.

Допитані в апеляційному суді педагог ОСОБА_9 та психолог школи-інтернату №2 ОСОБА_10. суду пояснили, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дуже добре адаптувались в колективі інтернату, доброзичливі, конфліктів з однолітками не мають, виявлять інтерес до навчання, схильність до окремих навчальних дисциплін та подальшої професійної підготовки.

Опитані в судовому засіданні апеляційного суду в присутності педагога та психолога школи-інтернату №2 неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що їм подобається перебування в цьому закладі: вони з задоволенням навчаються, мають багато друзів, їх добре годують та вдягають, а також вони мають добрі перспективи подальшого професійного навчання та працевлаштування. Діти виявили небажання повертатись в той колектив, де навчалися раніше, та не заперечують проти проживання в інтернаті.

Але при цьому діти мають прихильність до матері, вважають, що вона їх любить, піклується про них та бажають спілкуватись з нею та відвідувати свій дім.

ОСОБА_3 працює асистентом вчителя-реабілітолога Центру Державного комплексу соціальної адаптації дітей-інвалідів. За місцем роботи та проживання характеризується посередньо ( а.с.14,22,92,94).

Характеризуючи матеріали свідчать про те, що відповідачка має складний та конфліктний характер. Родина не підтримує стосунки з сусідами, сприймається відлюдкуватою. Критичні зауваження оточуючих щодо їх зовнішнього вигляду та порушення санітарно-гігієнічних норм у побуті сприймає як наклеп та образу.

Відкладаючи розгляд справи, апеляційний суд надав ОСОБА_3 строк для наведення порядку в будинку та на подвір'ї, вивезення сміття та створення елементарних умов для проживання дітей.

Але будь-яких суттєвих змін побутових умов не відбулось. При цьому ОСОБА_3 вважає, що в побуті вона дотримується всіх правил гігієни, а дітей утримує та виховує належним чином.

З лютого 2010 року ОСОБА_3 підтримувала зв'язок з дітьми, влітку неодноразово навідували дітей в санаторії, передавала їм одяг, їжу, подарунки. Діти залюбки спілкуються з матерю.

Таким чином, колегія суддів вважає встановленим, що ОСОБА_3 неналежно утримувала дітей, а саме не створила необхідних умов для їх проживання, навчання, підготовки для самостійного життя, не забезпечила необхідного медичного догляду, засвоєння загальних правил поведінки, норм моралі, вміння спілкування з оточуючими тощо.

Але причиною такої поведінки ОСОБА_3 є риси та вади її характеру, психічна організація відповідачки, відсутність критичної оцінки та недостатнє усвідомлення ролі матері, а також особисте розуміння інтересів дітей.

Тому колегія суддів не вбачає в діях ОСОБА_3 свідомого нехтування своїми обов'язками, а тому і підстав для застосування такого крайнього заходу впливу до матері ( усиновлювача), як позбавлення її батьківських прав.

Разом з тим, перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у дитячому закладі значний період часу ( з лютого 2010 року) свідчить про те, що відібрання дітей та влаштування їх у спеціалізований навчальний заклад відповідало їх інтересам, позитивно вплинуло на стан їх здоров'я, психологічний стан, сприяло їх належному вихованню, навчанню, соціальній адаптації тощо.

Діти висловили бажання продовжити перебування у навчальному закладі, визначеному органом опіки та піклування.

Отже, колегія суддів вважає, що альтернативним вирішенням питання позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, яке буде дійсно відповідати інтересам дітей, є відібрання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та перебування їх у закладі, визначеному органом опіки та піклування, відповідно до правил статті 170 СК України.

Такий спосіб надасть можливості збереження сімейних стосунків між матерю та дітьми, та не позбавить відповідачку права в подальшому ставити питання про повернення дітей.

Оскільки суд першої інстанції не повно з'ясував обставин справи, не достатньо обґрунтував втручання в сімейне життя, не з'ясував думку неповнолітніх дітей, рішення суду в частині позбавлення відповідачки батьківських прав підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про застосування іншого способу захисту прав і інтересів дітей.

Керуючись статтями 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2009 року в частині позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, скасувати та ухвалити і цій частині нове рішення.

Позов в частині позбавлення батьківських прав задовольнити частково.

Відібрати у ОСОБА_3 неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення суду в іншій частині залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України.

Головуючий: Судді: