Спр.№22ц-7164/10 Головуючий у І інстанції: Волоско І.Р.
Категорія: 51 Доповідач: Шандра М.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Шандри М.М., Гончарук Л.Я.

при секретарі: Балюк О.С.

з участю ОСОБА_1, представника ТзОВ «Львівські автобусні

заводи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 17 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Львівські автобусні заводи» про стягнення оплати за вимушений простій,-

встановила:

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 17 серпня 2010 року в позові ОСОБА_1 до ТзОВ «Львівські автобусні заводи» про стягнення оплати за вимушений простій за період з 12 грудня 2008 року по вересень 2009 року включно відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим. Суд відмовив позивачу в позові, покликаючись на чинність наказів згідно яких її позбавлено можливості працювати, хоча апелянт вважає, що накази на неї не розповсюджуються. Простій, який відбувся на підприємстві стався не з її вини, а відтак підлягає оплаті. Суд не дослідив, що відповідач не повідомив її завчасно про істотні зміни умов праці. Суд не дослідив документи представлені апелянтом, натомість взяв до уваги пояснення представника відповідача, який не довів, що на діяльність підприємства вплинули ті обставини, які були підставами видачі наказів.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що протягом 2008-2009 років на ТзОВ «Львівські автобусні заводи» вносились зміни у графіки роботи підприємства відповідними наказами, які були мотивовані виробничою необхідністю, відсутністю комплектації, обігових коштів, спричинених фінансовою кризою, відключенням електроенергії, відсутністю укладених замовлень на виготовлення продукції.

Судом також установлено, що на час вирішення даного спору вимога про визнання зазначених наказів незаконними шляхом предявлення до суду позову не ставилась.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення виплат за час вимушеного простою, суд правильно виходив з того, що вищевказані накази директора ТзОВ «Львівські автобусні заводи» станом на день ухвалення рішення є чинними, а відтак відсутні підстави для стягнення оплати за вимушений простій.

За таких обставин рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 17 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу апеляційного суду може бути подано касаційну скаргу протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: