Київський районний суд м. Полтави
Справа № 2-6344/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2010 року Київський районний суд м.Полтави в складі :

головуючого - судді Самсонової О.А.,

при секретарі - Півень Я.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокапітал 3000» про визнання договору поруки недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому посилалась на те, що 12 серпня 2008 року Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та нею ОСОБА_1 - укладено кредитний договір №124-ЛМ. За вказаним договором позивачем одержано від ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредит в сумі 15000 доларів США. Її зобовязання перед банком забезпечено договором застави товару в обороті №124-ЛМ від 12.08.2008 року та договором поруки №124-ЛМ від 12.08.2008 року, укладеним ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 Нещодавно вона дізналась про існування ще одного договору поруки, яким забезпечено її зобовязання перед КБ «ПриватБанк». Такий договір поруки укладено 12.08.2008 року між ТОВ «Агрокапітал 3000» та КБ «ПриватБанк». Згідно умов зазначеного договору ТОВ «Агрокапітал 3000» взяв на себе зобовязання відповідати перед КБ «ПриватБанк» у розмірі 200 грн. З вказаним договором позивач не погоджується, вважає його неправомірним, укладеним всупереч вимог закону та без її згоди. Тому, посилаючись на те, що вказаний договір порушує її право, просила суд визнати недійсним договір поруки №124-ЛМ-1, укладений 12 серпня 2008 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрокапітал 3000» та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк».

В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, вважаючи його безпідставним. Посилався на те, що чинним законодавством не передбачено необхідності одержання згоди позичальника на укладення договору поруки. Кількість таких договорів також законом не обмежена. Тому в задоволенні позову просив суд відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні позов також підтримав. Просив вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 12 серпня 2008 року Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк», в особі відділення «Лубенське» філії «Полтавське головне регіональне управління» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №124-ЛМ (а.с.29-31). За умовами вказаного договору відповідач видав позивачу кредит в сумі 15000 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 21% річних.

Згідно п.3.1. договору виконання позичальником зобовязання забезпечується договором застави товару в обороті №124-ЛМ-1 від 12.08.2008 року та договором поруки №124-ЛМ-2 від 12.08.2008 року.

Договір поруки №124-ЛМ-2 від 12.08.2008 року, укладений ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» з метою забезпечення зобовязання ОСОБА_1 за кредитним договором №124-ЛМ. Згідно договору поруки поручитель ОСОБА_4 взяв на себе зобовязання перед кредитором у тому ж обсязі, що і ОСОБА_5, в солідарному порядку, зокрема, за повернення основної суми боргу, відсотків, комісійної винагороди та штрафних санкцій.

Також судом встановлено, що 12 серпня 2008 року з метою забезпечення зобовязання ОСОБА_1 за кредитним договором №124-ЛМ укладено договір поруки ТОВ «Агрокапітал 3000» та ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Посилання позивача та третьої особи на те, що вказаний договір є підробленим на доказах не ґрунтуються.

Але суд приходить до висновку, що вказаний договір необхідно визнати недійсним за наступних підстав.

Заперечуючи проти позову представник відповідача посилався на те, що законом не передбачено такої вимоги для укладення договору поруки між кредитором та поручителем як одержання згоди на його укладення від боржника.

Хоча закон не містить прямої вказівки на необхідність одержання згоди позичальника на укладення договору поруки між кредитором та поручителем, суд приходить до висновку, що без згоди позичальника такий правочин вчинятись не повинен. При цьому суд бере до уваги, що з укладенням такого договору поруки права і обовязки з нього виникають не тільки у його сторін поручителя та кредитора, але і у позичальника, який не є стороною в цьому договорі, як то обовязок повідомити поручителя про виконання зобовязання (ст.557 ЦК України), оплатити послуги поручителя (ст.558 ЦК України), вручити поручителю документ, що підтверджує обовязок боржника, після виконання його поручителем (ст.556 ЦК України), тощо.

Тому суд вважає справедливим посилання позивача на те, що укладенням без її згоди такого договору поруки її право було порушено.

Крім того, при укладенні договору поруки поручитель має бути повідомлений про зміст та обсяг зобовязання, що забезпечується його порукою.

В даному випадку порукою ТОВ «Агрокпітал 3000» забезпечено зобовязання ОСОБА_1 перед КБ «ПриватБанк», що виникло з кредитного договору №124-ЛМ.

Як вбачається з п. 3 вказаного договору поруки, поручитель з умовами договору поруки ознайомлений (а.с.13).

Зазначене суд вважає таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Правовідносини, що виникли між сторонами з даного договору, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про банки та банківську діяльність», іншими.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, є банківською таємницею.

В повній мірі поняттю «банківська таємниця» відповідає інформація, викладена в кредитному договорі, укладеному між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк». Тому на інформацію, викладену у вказаному договорі, розповсюджуються обмеження, встановлені законодавством для інформації, що місить банківську таємницю, зокрема обмеження щодо її розповсюдження.

Тому суд вважає такими, що не відповідають чинному законодавству України, дії відповідача КБ «ПриватБанк» щодо ознайомлення ТОВ «Агрокапітал 3000» з умовами кредитного договору (а.с.13) за відсутності на це згоди ОСОБА_1

Також суд бере до уваги, що зобовязання ОСОБА_1 перед КБ «ПриватБанк» згідно кредитного договору №124-ЛМ є досить значним, оскільки кредит виданий в сумі 15000 доларів США, що за курсом Національного банку України на день укладення договору (484,50 грн. за 100 доларів США) становить 72675 грн. Взагалі не відповідає даній сумі розмір відповідальності поручителя перед кредитором згідно додатку №1 до оскаржуваного договору, що визначена в розмірі 200 грн.

З наведеного вбачається, що оскаржуваним договором поруки забезпечено лише 0,28% від первісного розміру зобовязання ОСОБА_1 перед КБ «ПриватБанк», у звязку з чим суд приходить до висновку, що сторони в договорі поруки - КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Агрокапітал 3000» - не мали на меті досягнення реальних правових наслідків його укладення, тобто забезпечення належного виконання ОСОБА_1 свого зобовязання за кредитним договором №124-ЛМ перед КБ «ПриватБанк».

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що зміст оскаржуваного договору поруки суперечить актам цивільного законодавства в частині надання інформації за кредитним договором іншій особі без згоди та без будь-якого повідомлення позичальника. Крім того, з огляду на явну невідповідність забезпеченої порукою суми вартості зобовязання, суд приходить до висновку, що зазначений договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.203 ЦК України та ст.215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину вимог щодо його відповідності актам цивільного законодавства та спрямування на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, є підставою недійсності правочину.

Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та необхідність задоволення позову.

У звязку з задоволенням позову з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути кошти на відшкодування понесених судових витрат пропорційно до задоволених відносно них вимог.

Керуючись ст.ст.209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір поруки, укладений 12 серпня 2008 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрокапітал 3000» та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» №124-ЛМ-1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокапітал 3000» на користь ОСОБА_1 522 грн. 75 коп. на відшкодування понесених судових витрат.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»на користь ОСОБА_1 522 грн. 75 коп. на відшкодування понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня його проголошення, а особами, які беруть участь у справі, але відсутні в судовому засіданні, у 10-денний строк з дня одержання копії рішення.

Головуючий О.А.Самсонова

22.12.2010