Стрийський міськрайонний суд Львівської області
Справа №2-1611/2010 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2010 року Стрийський міськрайонний суд

Львівської області

в складі судді Ковалишин Н.І.

при секретарі Цюцик О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом, -

встановив:

Позивач просить суд визнати за ним право власності на будинковолодіння, яке знаходиться за адресою вул. Стрийська, 50, с. Нежухів Стрийського району, Львівської області та на самочинно побудований гараж, що знаходиться за цією ж адресою. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що після одруження він з дружиною проживав у будинку батьків дружини в с. Нежухів Стрийського району по вул. Стрийській, 50. 22.06.1972 року рішенням виконавчого комітету Нежухівської сільської ради позивачеві дозволили будівництво ще одного житлового будинку на спеціально виділеній для цієї мети земельній ділянці розміром 0,08 га. У 1978 році позивач з допомогою батьків дружини закінчив будівництво будинку, але ніяких документів на право власності він тоді не оформляв. Право власності на усе будинковолодіння у 1988 році було оформлено на батька дружини - ОСОБА_5. Також позивач збудував на подвір'ї гараж, але жодних дозволів на будівництво не отримував, оскільки вважав, що на будівництво такої споруди дозволу не потрібно. Самочинним будівництвом права та інтереси інших осіб не порушено.

15.03.1994 року батько дружини ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, до якої входить будинковолодіння № 50 по вул. Стрийській у с. Нежухів Стрийського району, що належало йому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Стрийської районної адміністрації 26.09.1988 року. За життя батько дружини заповіту не склав, але ні мати дружини, ні дружина не зверталися до нотаріальної контори для прийняття спадщини, оскільки вважали, що прийняли спадщину, адже проживали у будинку з батьком постійно до і після його смерті, користувалася усім спадковим майном, доглядали та ремонтувала будинок та господарські будівлі. 14 червня 2000 року померла мати дружини ОСОБА_6. Заповіту після смерті вона теж не залишила. Як і у випадку після смерті батька дружина не звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини з тих самих причин, оскільки вважала, що прийняла спадщину.

Спадкоємцями першої черги за законом є дружина позивача, проте вона відмовилася від прийняття спадщини на користь позивача, та її рідні сестри - ОСОБА_7 та ОСОБА_4, які теж відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача. Позивач є спадкоємцем четвертої черги за законом, так як проживав зі спадкодавцями однією сім'єю понад п'ять років, а точніше з 1968 року. Коли позивач звернувся у державну нотаріальну контору для оформленням спадщини, йому було відмовлено, тому що термін для звернення за спадщиною було пропущено, тому він звернувся з даним позовом до суду.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, та просить позов задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2, позовні вимоги визнала, та просить суд позов задоволити.

Відповідачка ОСОБА_3, позовні вимоги визнала, та просить суд позов задоволити.

Відповідачка ОСОБА_4, позовні вимоги визнала, та просить суд позов задоволити.

Оскільки позивачка протягом строку, встановленого ст. 549 ЦК України 1963 року про відмову від спадщини не заявив, після смерті спадкодавця користується усім спадковим майном, то його слід вважати таким, що спадщину прийняв.

Ч. 5 ст. 376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи те, що визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, переконавшись у правильному розумінні відповідачем змісту обставин справи, у відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції відповідача з цього приводу, приходить до висновку про те, що позов слід задоволити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 130, 212, 215 ЦПК України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" № 5 від 12.06.09, ст. ст. 524, 527, 549 ЦК України 1963 року, ст. 376 ЦК України суд, -

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння та самочинно побудований гараж розташовані по вул. вул. Стрийській, 50, с. Нежухів Стрийського району.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Львівської області шляхом подання через Стрийський міськрайонний суд Львівської області заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення, та апеляційної скарги - протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення.

Суддя Ковалишин Н.І.