Справа №2п-5357/09 18.01.2010 18.01.2010 18.01.2010
Справа N 22ц 96 2010 року. Головуючий у 1 інстанції Костюченко Г.С
Категорія -48. Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України.

18 січня 2010 року. м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Базовкіної Т.М. та Колосовського С.Ю.,

із секретарем судового засідання Завтурою О.С.,

з участю:

позивачки ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 переглянула рішення місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2009 року, ухваленого в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів на її утримання та витрат на лікування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши у межах оскарження обставини та докази, якими сторони їх стверджували, -

у с т а н о в и л а :

10 березня 2009 року ОСОБА_2 предявила зазначений позов, який обгрунтовувала наступним.

ОСОБА_3 є її донькою і за законом зобовязана надавати їй утримання та брати участь у додаткових витратах, викликаних тяжкою хворобою і інвалідністю.

Та свого обовязку не дотримується, в звязку з чим вона вимушена просити стягнути утримання за судовим рішення, визначивши його у розмірі ? частки від заробітку (доходу) останньої, а також стягнути 5 000 гривень на операцію.

Відповідачка визнала позов частково, погодився сплачувати аліменти у розмірі 200 гривень на місяць і виплатити разово 500 гривень на операцію.

Рішенням місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2009 року позов задоволено частково.

З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто щомісячне утримання у розмірі 1/6 частки від доходу першої і 500 гривень разово на покриття додаткових витрат позивачки.

ОСОБА_2 подала на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і передати справу на нове вирішення суду 1 інстанції.

Скаргу обгрунтовувала невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням тим норм матеріального права.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду 1 інстанції залишити без зміни, оскільки той постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд 1 інстанції виходив з того, що відповідачка потребує утримання, яке за законом повинна і в силі надавати її донька, відповідач по справі. Та остання такого утримання не надає, а тому, , відповідно до ст. 202 СК України, з врахуванням її матеріального становища, його слід стягнути за судовим рішенням. Крім того, за ст. 203 СК України, відповідно до матеріальних можливостей відповідачка зобовязана брати участь і у витратах позивачки на операцію.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з такими обставинами та правовідносинами, висновки суду 1 інстанції щодо них і результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Так, за главою 17 СК України, повнолітні діти зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Дочка, син крім сплати аліментів зобовязані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або нікчемністю.

Суд визначає розмір аліментів на батьків в твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначені розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не предявлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Як вбачається з ксерокопії пенсійного посвідчення № 120658 (а.с.- 4); документів медичних установ ( а.с.- 14, 68 ); ксерокопій свідоцтва про народження та розлучення (а.с. - 94) позивачка є інвалідом 2 групи і потребує матеріальної допомоги. Крім того вона несе додаткові витрати, викликані тяжкою хворобою та інвалідністю. Відповідачка її донька, інших доньок або синів у позивачки немає, а тому вона зобовязана надавати матері матеріальну допомогу та брати участь у додаткових витратах тої. Оскільки вона цього обовязку не дотримується, то з неї слід стягнути виписані платежі за судовим рішенням, взявши, при цьому, до уваги, що вона мати-одиначка, має постійний заробіток у розмірі 930 гривень, з якого утримує себе та малолітню дитину.

Взявши до уваги усі названі обставини, колегія вважає, що можливим і достатнім розміром аліментів, які слід стягувати щомісячно із відповідачки на користь позивачки, є частка рівна 1/6 частині доходу платниці, а разове стягнення - не може перевищувати 500 гривень.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і місцевий суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає..

Що ж до вимоги особи, яка подала апеляційну скаргу, збільшити розмір стягуваних аліментів та розмір участі дочки у додаткових витратах, то вона не може бути задоволена, оскільки не має правової та доказової бази.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2009 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і з цього часу протягом двох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Судді: