Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-4944/09
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

15 січня 2010 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Башмаков Є.А.

при секретарі Жук Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, Комітету комунальної власності Дніпропетровської міської ради, третя особа Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 15.05.97 р., зареєстрованого за № 1360, придбала квартиру № 2 в жилому будинку № 1 по вул. Гоголя у м. Дніпропетровську. В тому ж самому будинку відповідач ОСОБА_2 придбав квартиру №1 згідно договору купівлі-продажу від 18.05.1997 р., зареєстрованого за № 3-822. Придбані ними квартири згодом були переобладнані в торгове приміщення магазин для спільного ведення підприємницької діяльності як учасників ТОВ «Савой». До складу цього магазину фактично відноситься спірна частина приміщень, які були придбані відповідачем ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №667/н від 12.06.1998 р. нерухомого майна. Вказаний договір визнається позивачем недійсним, так як придбане відповідачем нерухоме майно належить не лише відповідачу, а і позивачу на праві спільної сумісної власності. Вказане право власності виникло у них під час придбання квартир № 1 та № 2 в жилому будинку № 1 по вул. Гоголя у м. Дніпропетровську відповідно до ст.10 п.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 р.При таких обставинах, продаж спірних приміщень ОСОБА_2 порушує права позивача та суперечить ст. 4 Закону України «Про власність», який діяв на час укладення спірного договору.

З урахуванням уточнень позивач просив суд:

●визнати недійсним договір купівлі-продажу №667/н від 12.06.1998 р. нерухомого майна: підвальне приміщення №Х (поз.1-6) загальною площею 39,9 кв.м.; сходова клітина І-1 загальною площею 13,7 кв.м.; на першому поверсі приміщення І-3 площею 12,7 кв.м. загальна площа по обєкту 66,3 кв.м., в житловому будинку А-4 по вул. Гоголя, 1, м. Дніпропетровськ, який укладений між Комітетом комунального майна Дніпропетровської міської Ради та ОСОБА_2;

●скасувати свідоцтво про право власності №1496 від 26.06.98, яке видано Комітетом комунального майна Дніпропетровської міської Ради на нежитлові приміщення нерухомого майна: підвальне приміщення №Х (поз.1-6) загальною площею 39,9 кв.м.; сходова клітина І-1 загальною площею 13,7 кв.м.; на першому поверсі приміщення І-3 площею 12,7 кв.м. загальна площа по обєкту 66,3 кв.м., в житловому будинку А-4 по вул.. Гоголя, 1, м. Дніпропетровськ, яким зареєстроване право власності за ОСОБА_2;

●скасувати свідоцтво про право власності на 57/100 приміщення магазину від 24.10.2000 р. яким зареєстроване право власності за ОСОБА_2;

●визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину нежитлових приміщень нерухомого майна: підвальне приміщення №Х (поз.1-6) загальною площею 39,9 кв.м.; сходова клітина І-1 загальною площею 13,7 кв.м.; на першому поверсі приміщення І-3 площею 12,7 кв.м. загальна площа по обєкту 66,3 кв.м., в житловому будинку А-4 по вул. Гоголя, 1, м. Дніпропетровськ;

●зареєструвати в КП МБТІ м. Дніпропетровська за ОСОБА_1 право власності на ? частину нежитлових приміщень нерухомого майна: підвальне приміщення №Х (поз.1-6) загальною площею 39,9 кв.м.; сходова клітина І-1 загальною площею 13,7 кв.м.; на першому поверсі приміщення І-3 площею 12,7 кв.м. загальна площа по обєкту 66,3 кв.м., в житловому будинку А-4 по вул. Гоголя, 1, м. Дніпропетровськ.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причина неявки суду не відома. За таких обставин на підставі ч.4 ст. 169 ЦПК України відповідачі вважаються повідомленими про день та час судового засідання і такими, що відсутні без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома.

Суд вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні в справі матеріали вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач за договором купівлі-продажу від 15.05.1997 р. реєстровий № 1360, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, придбав квартиру № 2 в житловому будинку № 1 по вул. Гоголя у м. Дніпропетровську. Відповідач за договором купівлі-продажу від 18.03.1997 р. реєстровий № 3-822, який посвідчено державним нотаріусом першої Дніпропетровської нотаріальної контори ОСОБА_4, придбав квартиру № 1 в житловому будинку №1 по вул. Гоголя у м. Дніпропетровську. Вказані квартири були придбані позивачем та відповідачем з метою переобладнання їх під торговельне приміщення.

Вказані квартири відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів № 1508 від 18.09.1997р. були виключені з житлового фонду міста, та цим же рішенням дозволено власникам здійснити переобладнання квартир під торговельне приміщення.

Розпорядженням виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради № 371-р 28.01.1998р. призначена державна технічна комісія з прийняття в експлуатацію магазину (після реконструкції квартир №1, №2) по вул. Гоголя, 1, м. Дніпропетровськ.

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради №1779 від 29.09.1998р. затверджено акт державної технічної комісії від 09.02.1998р. про прийняття в експлуатацію магазину (після реконструкції квартир №1, №2) по вул. Гоголя, 1, м. Дніпропетровськ, загальною площею 74,9 кв.м., дозволено власникам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ввести в експлуатацію магазин по вул. Гоголя, 1, прийнятий за актом державної технічної комісії, та оформити право власності.

В житловому будинку №1 А-4 по вул. Гоголя у м. Дніпропетровську знаходяться нежитлові приміщення: підвальне приміщення №Х (поз.1-6) загальною площею 39,9 кв.м.; сходова клітина І-1 загальною площею 13,7 кв.м.; на першому поверсі приміщення І-3 площею 12,7 кв.м. загальна площа по обєкту 66,3 кв.м., які відносяться до категорії допоміжних приміщень.

Відповідно до ст.10 п.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992, № 2482-XII, з урахуванням змін станом на 18.11.1997 р., власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (комори, горища, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Право спільної сумісної власності виникло у позивача та відповідача під час придбання ними квартир № 1 та № 2 в жилому будинку № 1 по вул. Гоголя у м. Дніпропетровську.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали дозвіл від інших співвласників на відокремлення вищевказаних допоміжних приміщень будинку від підїзду житлового будинку для використання ними цих приміщень в діяльності магазину.

Незважаючи на правовий режим спільного майна 30.09.1997р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 своїм спільним листом звернулись до Голови Дніпропетровської міської Ради з проханням продати їм частини підїзду площею 12,3 кв.м. Розглянувши вищевказаний лист, міський голова Дніпропетровської міської ради 08.06.1998р. прийняв розпорядження № 598-рр «Про доцільність продажу нежитлових приміщень будинку по вул. Гоголя, 1, А-4 гр. ОСОБА_2». Цим же розпорядженням було зобовязано Комітет комунального майна м. Дніпропетровська укласти на користь міської ради договір купівлі-продажу нежитлових приміщень будинку №1 А-4 по вул. Гоголя загальною площею по обєкту 66,3 кв.м. з гр. ОСОБА_2.

На підставі розпорядження між Комітетом комунального майна м. Дніпропетровська та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення №667/н від 12.06.1998. про продаж нежитлових приміщень нерухомого майна: підвальне приміщення №Х (поз.1-6) загальною площею 39,9 кв.м.; сходова клітина І-1 загальною площею 13,7 кв.м.; на першому поверсі приміщення І-3 площею 12,7 кв.м. загальна площа по обєкту 66,3 кв.м., в житловому будинку А-4 по вул. Гоголя, 1, м. Дніпропетровськ.

Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради №1779 від 29.09.1998р. стало підставою для реєстрації права власності на 57/100 приміщення магазину за відповідачем, про що видане відповідне свідоцтво про право власності від 24.10.2000 р., записано в реєстрову книгу за № 16 нф 854-36. Свідоцтво видане замість договору купівлі-продажу від 18.03.1997 р. Одночасно, цим свідоцтвом оформлено право власності на спірне приміщення коридор І-3, яке було придбано відповідачем за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення №667/н від 12.06.1998. За цим договором «приміщення коридор І-3» називалось «на першому поверсі приміщення І-3 площею 12,7 кв.м.».

28.09.2000 р. фахівцем Дніпропетровського бюро технічної інвентаризації для розрахунку ідеальних часток між власниками магазину ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було складено акт, відповідно до якого ОСОБА_2 належить приміщення магазину загальною площею 51,4 кв.м., що складає 57/100 від усього магазину, а ОСОБА_1 належить приміщення магазину загальною площею 38,1 кв.м., що складає 43/100 від усього магазину. В акті було зазначено, що між власниками існують суперечки.

В подальшому ОСОБА_2 нібито спільно з ОСОБА_1, звернувся із заявою від 10.04.2000 р. до заступника міського голови з проханням внесення змін до рішення №1779 від 29.09.1998 р. щодо розподілу часток загальної площі магазину. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 заяву звернення не підписувала, у звязку з наявністю заперечень, щодо розподілу площі магазину.

19.10.2000 р. виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було прийнято рішення №2617 «Про внесення змін до рішення виконкому від 29.09.1998 р. № 1779 «Про затвердження акту державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію магазину (після реконструкції квартир №1, №2) по вул. Гоголя, 1». На підставі цього рішення площа магазину змінилась з 74,9 кв.м. на 89,5 кв.м., а також визначено частки спільної сумісної власності у власників магазину ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та стали складати відповідно: 57/100 та 43/100. В рішенні зазначено, що воно прийняте на підставі заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 04.10.2000 р., але цей факт не відповідає дійсності.

Відповідно до ст. 112 ЦК УРСР в редакції 18.07.1963 р., майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Відповідно до п.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку. Такі допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

За матеріалами справи вбачається, що внаслідок придбання позивачем та відповідачем квартир в жилому будинку до них перейшли у власність і допоміжні приміщення, які розташовані в ньому. Порядок користування і володіння цими приміщеннями був визначений співвласниками шляхом складення ними відповідного акту. Позивачу і відповідачу було надано дозвіл іншими співвласниками здійснювати володіння і користування нежитловими приміщеннями: підвалом, коридором та сходами, відокремленими від жилого підїзду зі сторони магазину.

За таких обставин відчуження вищевказаного нерухомого майна за договором купівлі-продажу №667/н від 12.06.1998 р. є незаконним.

Крім того, магазин належав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, без визначення часток. Після складання акту фахівцем ДБТІ від 28.09.2000, відбулося визначення часток в спільній власності, у звязку з тим, що між власниками існували суперечки, питання визначення часток повинні вирішуватися в судовому порядку. Приймаючи рішення №2617 від 19.10.2000 р. «Про внесення змін до рішення виконкому від 29.09.1998 р. № 1779 «Про затвердження акту державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію магазину (після реконструкції квартир №1, №2) по вул. Гоголя, 1» виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради повинен був діяти в рамках наданих йому повноважень та у спосіб передбачений законодавством. Приймаючи рішення №2617 від 19.10.2000 р. виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради перевищив надані йому повноваження, що призвело до прийняття незаконного необґрунтованого рішення, яким було порушено право власника спільної сумісної власності - ОСОБА_1

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування» повноваження міського голови передбачені у ст. 42, але ця норма не містить повноважень щодо розпорядження цим майном. Тобто приймаючи розпорядження № 598-рр «Про доцільність продажу нежитлових приміщень будинку по вул. Гоголя, 1, А-4 гр. ОСОБА_2» міський голова перевищив надані йому повноваження, що призвело до прийняття незаконного необґрунтованого розпорядження, яке в подальшому стало підставою для укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення №667/н від 12.06.1998.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади повинні діяти в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією України.

Відповідно до п.10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб органів місцевого самоврядування по мотивам їх невідповідності законодавству визнаються незаконними в судовому порядку, а незаконне розпорядження не може бути підставою для укладення правочинів.

Згідно ст. 55 Закону України «Про власність» власник не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України.

Укладенням спірного договору позивач був позбавлений права власності на частину свого нерухомого майна.

Згідно ст. 48. Закону України «Про власність» власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється судом або третейським судом.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 392. ЦК України від 16.01.2003р).

Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР (ред. 18.07.1963 р.) угода, яка не відповідає вимогам закону є недійсною. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

У разі визнання угоди недійсною кожна зі сторін зобовязана повернути одержане. За договором ОСОБА_2 сплатив на рахунок Комітету комунальної власності Дніпропетровської міської ради 17538 гривен, які підлягають стягненню на його користь.

З врахуванням викладених обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Доводи представників відповідачів, які не згодні з позовними вимогами, не можуть бути прийняти до уваги в силу викладених обставин.

Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 8,50 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 7,50 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу №667/н від 12.06.1998 р. нерухомого майна: підвальне приміщення №Х (поз.1-6) загальною площею 39,9 кв.м.; сходова клітина І-1 загальною площею 13,7 кв.м.; на першому поверсі приміщення І-3 площею 12,7 кв.м. загальна площа по обєкту 66,3 кв.м., в житловому будинку А-4 по вул. Гоголя, 1, м. Дніпропетровськ, який укладений між Комітетом комунального майна Дніпропетровської міської Ради та ОСОБА_2.

Скасувати свідоцтво про право власності №1496 від 26.06.98, яке видано Комітетом комунального майна Дніпропетровської міської Ради на нежитлові приміщення нерухомого майна: підвальне приміщення №Х (поз.1-6) загальною площею 39,9 кв.м.; сходова клітина І-1 загальною площею 13,7 кв.м., на першому поверсі приміщення І-3 площею 12,7 кв.м. загальна площа по обєкту 66,3 кв.м., в житловому будинку А-4 по вул. Гоголя, 1, м. Дніпропетровськ, яким зареєстроване право власності за ОСОБА_2.

Скасувати свідоцтво про право власності на 57/100 приміщення магазину від 24.10.2000 р., яким зареєстроване право власності за ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину нежитлових приміщень нерухомого майна: підвальне приміщення №Х (поз.1-6) загальною площею 39,9 кв.м.; сходова клітина І-1 загальною площею 13,7 кв.м.; коридор (на першому поверсі приміщення) І-3 площею 12,7 кв.м. загальна площа по обєкту 66,3 кв.м., в житловому будинку А-4 по вул. Гоголя, 1, м. Дніпропетровськ.

Зареєструвати в КП МБТІ м. Дніпропетровська за ОСОБА_1 право власності на ? частину нежитлових приміщень нерухомого майна: підвальне приміщення №Х (поз.1-6) загальною площею 39,9 кв.м.; сходова клітина І-1 загальною площею 13,7 кв.м.; коридор (на першому поверсі приміщення) І-3 площею 12,7 кв.м. загальна площа по обєкту 66,3 кв.м., в житловому будинку А-4 по вул. Гоголя, 1, м. Дніпропетровськ.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що може бути подана протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення. Без попереднього подання такої заяви заочне рішення оскарженню відповідачем в апеляційному порядку не підлягає.

У випадку відмови в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про його апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано.

У випадку подання заяви про апеляційне оскарження, але не подання у двадцятиденний строк апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після закінчення такого строку.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Башмаков Є.А.