Цивільна справа № 2-652/1-2010 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2010 року Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді: БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі Тилка І.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунальне підприємство «Київпастранс» в особі філії Автобусного парку №2 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне підприємство «Київпастранс» в особі філії Автобусного парку №2 звернулося з позовом до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення. Позовні вимоги мотивовані тим, що Автобусний парк №2 є філією КП «Київпастранс». Автопарк діє на підставі Положення про Автопарк №2, де передбачене право Автопарку брати участь та виступати позивачем та відповідачем в судах. Все майно, яке знаходиться в оперативному управлінні Автобусного парку №2, є власністю територіальної громади м. Києва. Зокрема, гуртожиток в м. Києві по вул.. Празькій, 12 закріплений за автопарком №2 на праві повного господарського відання відповідно до Наказу Головного управління майна Київської міської державної адміністрації №30 від 10.04.2002 року, додаток №10. ОСОБА_2 працював на посаді водія автомобіля КРАЗ гаражної служби Автобусного парку №2 з 11.02.2005 року (наказ №36). Згідно з наказом №170 від 30.09.2009 року ОСОБА_2 був звільнений з роботи за власним бажанням. В силу трудових відносин з Автобусним парком №2, ОСОБА_2 на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємства було надано одне ліжко-місце в кімнаті №137 гуртожитку по вул.. Празька, 12 в м. Києві. Після звільнення з роботи за власним бажанням, ОСОБА_2 з гуртожитку не виселився, продовжує займати ліжко-місце без законних на те підстав, порушуючи право Автобусного парку на забезпечення своїх працівників необхідним житлом. Оскільки чинним законодавством України не передбачене довічне право працівників на користування гуртожитками, в тому числі і в разі звільнення, на підставі ст.ст. 2, 127, 132 Житлового кодексу України, позивач просить виселити ОСОБА_2 з кімнати №137 гуртожитку Автобусного парку №2 Комунального підприємства «Київпастранс» без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, додатково пояснив, що відповідач зберігає свої речі в кімнаті, фактично займає ліжко-місце та не сплачує квартплату та комунальні послуги.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав з тих підстав, що вважає своє звільнення незаконним через примушення адміністрацією підприємства написати заяву про звільнення за власним бажанням, має намір його оскаржити в судовому порядку та поновитися на роботі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що Автобусний парк №2 є філією КП «Київпастранс» згідно з наказом №02 від 01.11.2001 року (а.с. 6).

Все майно, яке знаходиться в оперативному управлінні Автобусного парку №2, є комунальною власністю територіальної громади м. Києва (а.с. 5).

Гуртожиток в м. Києві по вул. Празькій, 12 закріплений за Автопарком №2 на праві повного господарського відання відповідно до Наказу Головного управління майна Київської міської державної адміністрації №30 від 10.04.2002 року, додаток №10 (а.с. 5).

Відповідач - ОСОБА_2 працював на посаді водія автомобіля КРАЗ гаражної служби Автобусного парку №2 з 11.02.2005 року згідно з наказом №36 від 11.02.2008р. (а.с. 8).

Згідно з наказом №170 від 30.09.2009 року ОСОБА_2 був звільнений з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с. 10).

Суд не може взяти до уваги твердження позивача про незаконність звільнення, оскільки дані обставини спростовуються матеріалами справи, зокрема, власноруч написаною заявою про звільнення за власним бажанням (а.с. 12). Витяг з протоколу №94 засідання профспілкового комітету Автопарку №2 КП «Київпастранс» також не є належним доказом незаконного звільнення Відповідача. Інших доказів на підтвердження незаконного звільнення та поновлення на роботі Відповідач суду не надав.

Як вбачається з матеріалів справи, в силу трудових відносин з Автобусним парком №2, ОСОБА_2 на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємства було надано одне ліжко-місце в кімнаті №137 гуртожитку по вул. Празька, 12 в м. Києві, що підтверджується ордером на житлову площу в гуртожитку №11 від 25.10.2006 року (а.с. 13).

З пояснень сторін вбачається, що після звільнення з роботи за власним бажанням, ОСОБА_2 з гуртожитку не виселився, зберігає свої речі в кімнаті гуртожитку. Крім того, Відповідач в судовому засіданні не заперечував той факт, що за комунальні послуги та інших платежів за фактичне користування ліжко-місцем в кімнаті гуртожитку не несе.

Відповідно до ст. 132 Житлового кодексу УРСР сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Таким чином, чинне законодавство України передбачає виселення працівників підприємства без надання їм іншого житлового приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, тому позовні вимоги Автобусного парку №2 КП «Київпастранс» підлягають задоволенню в повному обсязі.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з позовної заяви, позивач не заявляє вимог про стягнення судових витрат з відповідача.

Відповідно до ст.ст. 208, 218 ЦПК України судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення в судовому засіданні 20.01.2010 р., повний текст рішення складений 21.01.2010 року.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2, 127, 132 Житлового кодексу УРСР, ст.ст. ст. ст. 10, 11, 60, 208, 210, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства «Київпастранс» в особі філії Автобусного парку №2 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з кімнати №137 гуртожитку Автобусного парку №2 Комунального підприємства «Київпастранс» без надання іншого житлового приміщення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 20 днів після подачі заяви про апеляційне оскарження, яку може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк встановлений законодавством України, рішення набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом м. Києва

СУДДЯ: