Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
№ 2-4669/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2010 року Жовтневий районний суду

м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді - Башмакова Є.А.

при секретарі Жук Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Дніпропетровській, Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, до Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про відшкодування шкоди та містив наступні вимоги:

1) стягнути відшкодування моральної шкоди:

-з Головного управління юстиції у Дніпропетровській області 22000 грн.;

-з Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції 22000 грн.;

2) стягнути відшкодування матеріальної шкоди:

-з Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Позивач у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином. Суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

У судове засідання зявились представники відповідачів Головного управління юстиції у Дніпропетровській області та Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

У судовому засіданні представники Головного управління юстиції у Дніпропетровській області та Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції заперечували проти позову у повному обсязі.

Заслухавши доводи сторін, оцінивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у звязку з наступними обставинами.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на тривале невиконання Бабушкінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2006 року. На підтвердження наявності порушень законодавства при примусовому виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2006 року ОСОБА_1 неодноразово посилався на ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, постановлені за наслідком розгляду його скарг, поданих в порядку передбаченому статтею 85 Закону України «Про виконавче провадження» та Розділом 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), а саме ухвали від 23.10.2006 року, 21.12.2006 року, 20.02.2007 року, 22.02.2007 року, 28.03.2007 року, 02.04.2007 року, 17.05.207 року, 30.05.2007 року, 11.12.2007 року, 04.04.2008 року, 07.10.2008 року, 29.09.2009 року, 09.11.2009року, 14.01.2010 року.

В судовому засіданні були досліджені вищезазначені ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, постановлені за наслідком розгляду скарг ОСОБА_1 та встановлено наступне. Дійсно, численним ухвалами Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, постановленими за наслідком розгляду скарг ОСОБА_1 на дії державних виконавців Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, були встановлені порушення законодавства з боку державних виконавців, які виявились в невиконанні рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, у звязку з зупинення виконавчого провадження на час розгляду судом справи за позовом ПП ОСОБА_2 про виключення майна з акта опису та в подальшому в передачі майна, арештованого актом опису від 17.10.2006 року, 07.09.2007 року ліквідаційні комісії НВПБП «Карс». Суд, керуючись приписами статті 61 ЦПК України щодо преюдиційного значення, обставин, встановлених судовими рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, вважає доведеним факт порушення законодавства з боку Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, але в той же час критично відноситься до тверджень позивача стосовно невиконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2006 року.

Так, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2010 року, яка набрала законної сили, відповідно до відмітки суду 22 липня 2010 року, якою встановлено, що платіжними вимогами від 14.08.2006 року та від 04.09.2006 року з поточного рахунку боржника № 0100 в ОД АППБ «Аваль», МФО 305653, було стягнуто, відповідно 14,67 грн. та 62,64 грн., розпорядженням державного виконавця № В-12 89/06 грошові кошти у розмірі 77,31 грн. перераховані заявнику.

Платіжною вимогою від 12.03.2008 року з поточного рахунку боржника № 0100 в ОД АППБ «Аваль», МФО 305653, було стягнуто 6422,69 грн., які розпорядженням державного виконавця № В-12 97/08 були перераховані стягувачеві. У звязку з цим загальна сума, стягнута на користь заявника, склала 6500,00 грн., що дорівнює розміру стягнення за виконавчим документом та дає підстави для висновку про фактичне повне виконання рішення.

Суд, керуючись положеннями ст. 61 ЦПК України, не може не взяти до уваги висновки ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2010 року та обставини, встановлені нею.

Одночасно, суд зауважує, що в ухвалах Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, зокрема в ухвалах від 07.10.2008 року, 29.09.2009 року, 09.11.2009року, 14.01.2010 року не було розглянуто питання та не встановлювалось обставин повного фактичного виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в квітні 2008 року, а відтак дії державного виконавця щодо фактичного виконання рішення незаконними не визнавались.

В той же час суд не міг не зосередити своєї уваги на тій обставині, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2006 року на користь ОСОБА_1 були стягнуто відшкодування моральної шкоди у розмірі 6500 грн., тобто саме у грошовому визначенні. Тому, суд вважає, що тривале невиконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в першу чергу обумовлено визначенням порядку виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в вище перелічених ухвалах, згідно якого державному виконавцю необхідно було направити арештоване майно на продаж та з отриманих коштів перерахувати кошти у розмірі 6500 грн. на рахунок стягувача ОСОБА_1. Але суд з метою повного, всебічного та обєктивного розгляду справи звертає увагу на положення ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено, що стягнення за виконавчим документом в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Тому, суд наголошує, що виконавче провадження по примусовому стягненню на користь ОСОБА_1 6500 грн. стосувалось рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2006 року, у якому прямо не визначено порядку стягнення коштів у розмірі 6500 грн.. Ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, які були постановлені за наслідком розгляду скарг ОСОБА_1 та які прийняті у відповідності з законодавством, зокрема й Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено заборони на виконання рішення від 07.02.2006 року іншим способом передбаченим законодавством для досягнення кінцевої мети, а саме стягнення грошових коштів у розмірі 6500 грн. Таким чином, державний виконавець у повній відповідності до законодавства вчинив необхідні виконавчі сили з метою дотримання економії засобів виконавчого провадження, яка в першу чергу сприяє забезпеченню прав та законних інтересів стягувача.

Щодо вимог Позивача до Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, суд дослідивши скарги Позивача, зазначені у його позові, а саме від 26.11.2006, 10.12.2006, 17.12.2006, 22.12.2006, 04.01.2007, 22.02.2007, 06.03.2007, 18.03.2007, 02.04.2007, 23.04.2007, 16.05.2007, 26.06.2007, 23.03.2007, 05.08.2007, 14.08.2007, 27.08.2007, 10.09.2007, 11.09.2007, 17.09.2007, 15.10.2007, 04.11.2007, 18.11.2007, 25.11.2007, 17.12.2007, 24.12.2007, 17.01.2008, 30.01.2008, 06.02.2008, 14.02.2008, 22.02.2008, 06.03.2008, 06.04.2008 та відповіді на них, та додатково дослідивши скарги ОСОБА_1 за період 2008-2010 років не знайшов фактів на підтвердження обставин, викладених Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог.

Натомість, судом встановлені наступні обставини. Відповідно до ст. 85 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби по виконанню рішення або відмову у здійсненні передбачених цим Законом дій стягувачем чи боржником може бути подана скарга до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до відповідного суду.

Але відповідно до ст. 384 ЦПК України скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби.

Наведені норми законодавства, в їх сукупності, узгоджують застосування адміністративних та судових засобів захисту прав учасників виконавчого провадження та не допускають висновків начальнику органу державної виконавчої служби, які б суперечили висновкам ухвал, які постановлені за наслідками розгляду скарг учасників виконавчого провадження до суду.

Проаналізувавши зміст вимог ОСОБА_1, викладених у його численних скаргах до Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, які, як зазначає сам Позивач містять однакові вимоги зі скаргами Позивача, поданими до суду та подані, як раз після оскарження дій державного виконавця до суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав задоволення позову щодо Головного управління юстиції у Дніпропетровській області у звязку з відсутністю контролю за Бабушкінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Такий висновок обумовлений в першу чергу тим, що Головне управління юстиції у Дніпропетровській області не мало можливості обєктивно розглянути доводи, викладені в скаргах ОСОБА_1, оскільки вони попередньо вже були досліджені Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська при розгляді скарг, які містили ті ж самі вимоги, що й скарги до Головного управління юстиції у Дніпропетровській.

Таким чином, Головне управління юстиції у Дніпропетровській області, позбавлене можливості надати обєктивну оцінку діям державного виконавця, було вимушено лише констатувати факти встановлені судом при постанові зазначених ухвал. До того ж зазначеними ухвалами на Головне управління юстиції у Дніпропетровській області не покладалось обовязків вчинити якісь дії чи утриматись від їх вчинення.

Крім того, позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть розглядатись у розрізі порушення Закону України «Про звернення громадян», оскільки Позивач у п. 96 Позову наголошує на відсутності між ним та Головним управлінням юстиції у Дніпропетровській області публічно-правового спору у межах Закону України «Про звернення громадян».

Також, слід зазначити, що 14.07.2010 та 16.07.2010 р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська розглядалась скарга ОСОБА_1 на незаконні дії державного виконавця, а саме:

*не виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2006 р. та ухвал від 21.12.2006 р, 28.03.2007 р., 02.04.2007 р., 17.05.2007 р., 30.05.2007 р., 08.10.2007 р., 11.12.2007 р., 07.10.2008 р., 29.09.2009 р., 09.11.2009 р., 14.01.2010 р.;

*не встановлення де і у кого знаходиться майно, арештоване актом Бабушкінського ВДВС ДМУЮ від 17.10.2006 р., не вилучення цього майна та не направлення його на реалізацію, не перерахування з отриманих від реалізації коштів ОСОБА_3 6500 грн.;

*не направлення копій документів виконавчого провадження;

*не арештували особисте майно ОСОБА_2;

Зазначеною скаргою ОСОБА_1 вимагав від суду визнати неправомірною постанову про закінчення виконавчого провадження від 07.06.2010 р. та вчинити ряд певних дій.

За результатами розгляду зазначеної скарги 16.07.2010 р. суд ухвалив у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити. Зазначена ухвала набрала законної сили 22.07.2010 р.

Тобто станом на теперішній час виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.06 за № 2-823, про стягнення з НВПБП «Каре» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 6500.00 грн. закінчено на підставі п. 8 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", та зазначена постанова державного виконавця залишена Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська без змін.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болі та стражданнях, які фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, яленів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У даному випадку ОСОБА_1 також не надав у відповідності до ст. 60 ЦК України належних доказів такої шкоди.

Крім того, для встановлення підстав відшкодування моральної шкоди згідно принципів цивільно-правової відповідальності суд повинен встановити наявність причинно-наслідкового звязку між діями Відповідача та шкодою завданою Позивачу. Оскільки судом не встановлено вини Відповідачів у спричиненні моральної шкоди ОСОБА_1 та Позивачем не доведено завдання йому такої шкоди, суд прийшов до висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог стосовно відшкодування моральної шкоди щодо всіх Відповідачів по справі.

На останок суд, зазначає, що як свідчать досліджені докази Бабушкінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції здійснено всі заходи з метою повного виконання рішення від 07.02.2006 року, а затримка, яка була встановлена ухвалами Жовтневого районного суду, була обумовлена складністю виконання рішення за наявності підприємства боржника, яке на той час знаходилось в процесі ліквідації, а тому тривалість виконавчого провадження є природнім процесом у звязку з чим не підлягають задоволенню.

Крім того, суд зазначає на відсутності звязку між ухвалами Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, на які посилається ОСОБА_1 та предметом розгляду по даній справі, а тому судом вони не враховані з підстав їх неналежності.

За таких обставин суд оцінює пояснення та міркування позивача щодо наявності в нього втрат нематеріального характеру, з якими законодавство повязує виникнення права на відшкодування моральної шкоди, як явно надумані з метою отримання грошового доходу, та вважає факт заподіяння моральної шкоди не доведеним, та таким що не підлягає задоволенню.

Позовна заява ОСОБА_1 не містить даних у чому конкретно полягає моральна шкода, з яких міркувань він виходив, зазначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

За викладених обставинах суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити у повному обсязі у звязку з недоведеністю заявлених вимог.

Згідно ст. 88 ЦПК України з позивача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 17 грн. та 120 грн. витрат на інформаційне технічне забезпечення розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 213, 215 Цивільно-процесуального Кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про відшкодування моральної та матеріально шкоди відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держав судовий збір у розмірі 17 грн. та 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених цією статтею, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя: Є.А. Башмаков