Справа №2-а-900/10 04.08.2010 04.08.2010 04.08.2010
Провадження №22-ц-6810/10
Справа№22-6810/2010 Суддя 1-й інстанції Рум`янцева Н.О.
Категорія - 57 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.

Рішення
Іменем України
04 серпня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:
головуючого Славгородської Н.П.,
суддів : Шолох З.Л., Кушнірової Т.Б.,
при секретарі Фірсовій Т.В.,
за участю позивача Фоміна, представника позивача Донець А.М., представника Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області Луценко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу

за апеляційною скаргою
Головного управління Пенсійного фонду України
в Миколаївській області
на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2010 року за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и л а :
09 лютого 2010 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі МОВК), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі УПФ) про зобов`язання призначити пенсію.
Позивач зазначав, що має 21 рік 6 місяців календарної вислуги років, а тому відповідно до пункту ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вiд 09.04.1992 № 2262-XII (в редакції 1999 року, чинній на час звільнення позивача зі служби), мав право на пенсію за вислугу років.
Посилаючись на те, що відповідачами йому безпідставно відмовлено в призначені пенсії, просив поновити строк звернення до суду з позовом, визнати бездіяльність МОВК неправомірною, зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 оформити документи для призначення пенсії і направити їх до УПФ, а також зобов`язати УПФ прийняти документи та призначити пенсію за вислугу років.
Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2010 року позов задоволено частково.
Зобов`язано МОВК оформити документи для призначення пенсії позивачу та направити їх до УПФ. В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі УПФ, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити у задоволені позову.
Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, заперечення на апеляційну скаргу позивача та його представника, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції, розглядаючи на той час справу за правилами КАС та задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вiд 09.04.1992 № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII) та пропустив строк звернення до суду з позовом з поважних причин, посилаючись на секретність наказу про його звільнення, який був представлений позивачу лише у 2009 році.
Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.
Так, з матеріалів справи вбачається, що наказом заступника Міністра оборони України 30 березня 1999 року позивача було виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 у зв`язку обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Відповідно цього ж наказу календарна вислуга років ОСОБА_1 склала 21 рік 6 місяців.
Наказом Міністерства оброни України № 205 від 08 серпня 1994 року «Про затвердження Положення про порядок призначення та виплати в Міністерстві оборони України державних пенсій і допомог військовослужбовцям та членам їх сімей» (далі - Наказ № 205), а також ст. 12 Закону № 2262-XII (чинними на час звільнення позивача зі служби) було передбачено право позивача на пенсію.
Починаючи з вересня 1999 року позивач неодноразово звертався до МОВК з заявою про призначення пенсії за вислугу років, однак йому було відмовлено.
Втім, отримавши відмову в призначенні пенсії, позивач не реалізував своє право на звернення до суду з позовом про оскарження дій відповідача у порядку, встановленому главою 31-А ЦПК України ( в редакції 1963 р.), чинного на час виникнення спірних правовідносин, а звернувся в суд лише після спливу майже 11 років.
11 березня 2000 року були внесені зміни до Наказу № 205 відповідно до яких, військовослужбовцям, звільненим з військової служби (у тому числі і позивачу), у зв`язку із засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, право на призначення пенсії за вислугу років не передбачено.
Таким чином, позивач втратив право на призначення пенсії на підставі Закону № 2262-XII.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у позивача права на пенсію, тому необґрунтовано задовольнив позов.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає за необхідне відповідно до положень до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити.
Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2010 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів після набрання ним законної сили.
Судді: