17.05.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Справа №22ц-1478/10р. Головуюча в І інстанції
Категорія: 34 Доповідач: Полікарпова О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року травня місяця 17 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючої: Капітан І.А.

суддів: Полікарпової О.М.

ОСОБА_2 при секретарі: Кримцевій 1.1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 24 березня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановила:

У травні 2004 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного підприємства «Агенство нерухомості «Олеко» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди і з позовом до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 17 травня 2005 року рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 21 лютого 2005 року про відмову у задоволенні зазначених позовів скасовано в частині відмови в задоволенні позову до ОСОБА_4 з направленням справи на новий розгляд. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

При перегляді справи в касаційному порядку 24 січня 2008 року ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

У березні 2008 року ,при новому розгляді справи ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги до ОСОБА_4, посилаючись на те, що на товарній біржі за біржовим контрактом від 09 жовтня 1997 року він придбав у ОСОБА_7, від імені якої діяли її дочка - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, оформив право власності та переїхав у квартиру. Проте 20 грудня 1999 року відповідачка ОСОБА_4, дружина внука ОСОБА_7, самовільно вселилась до спірної квартири та заволоділа його речами на суму 6566 грн, які там знаходились. 16 серпня 2002 року судом ухвалено рішення про визнання приватизації квартири ОСОБА_7 та біржового контракту недійсними, сторони повернуто у первинний стан. Оскільки рішення суду не виконане, гроші за квартиру йому не повернуті, просив стягнути з ОСОБА_4, якій повернута квартира, її вартість з урахуванням індексу інфляції в сумі 67 310 , 87 грн, а також вартість захопленого та пошкодженого майна з урахуванням індексу інфляції в сумі 24 359) 70 грн. Крім того, неправомірними діями відповідачки йому завдано моральної шкоди, тому просив стягнути 30 ооо грн на її відшкодування.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 24 березня 2010 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду, а справу направити на новий розгляд до місцевого суду. Заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

Судова колегія, заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що його позовні вимоги не обґрунтовані. На думку суду, ОСОБА_4 не може відповідати по боргам померлої ОСОБА_7, оскільки не є її спадкоємцем.

Що ж до відшкодування вартості належних позивачу речей, які знаходились в квартирі відповідачки на момент її вселення туди, то районний суд вважав недоведеними обставини, на які посилався позивач, а саме те, що частина речей була привласнена відповідачкою, а інша частина - пошкоджена нею.

Також суд не знайшов підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, так як не вважав дії відповідачки протиправними.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції і вважає, що судом повно та правильно встановлено обставини по справі, належно оцінено надані сторонами докази, а також правильно застосовані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що згідно торгового біржового контракту від 09.10.1997 року ОСОБА_3 купив у ОСОБА_7 належну їй на підставі свідоцтва про право власності на житло квартиру №6 у будинку № 79 б по просп. Ушакова у м.Херсоні (т.і,а.с.9). Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 13-03.1997 року відповідачка була виселена із зазначеної квартири(т.і,а.с.44-45).Постановою Президії Херсонського обласного суду від 22.10.1998 року вказане рішення скасовано, справу передано на новий розгляд (т.і,а.с. 7). Рішенням

Суворовського районного суду м.Херсона від 10.12.1999 року у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_4 відмовлено, за відповідачкою визнано право користування житловою площею у спірній квартирі, визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло на імя ОСОБА_7 та торговий біржовий контракт від 09.10.1997 року, на підставі якого ця квартира була продана. Рішення набрало законної сили, але в подальшому було скасоване, справу передано на новий розгляд до Комсомольського районного суду (т.і,а.с.4б). Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від

16.02.2002року був задоволений позов ОСОБА_4 Скасовано свідоцтво про право власності на житло, видане на імя ОСОБА_7, торговий біржовий контракт, за яким було продано спірну квартиру. Сторони повернуто у первинний стан. Визнано за ОСОБА_4 та її дочкою ОСОБА_8 право користування жилим приміщенням у зазначеній квартирі. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення з квартири та відшкодування моральної шкоди відмовлено. Ухвалою апеляційного суду від

11.11.2002року та ухвалою Верховного Суду це рішення залишено без змін (т.і, а.с.99,242,268).

04.07.2000 року ОСОБА_7 померла. Спадщину після її смерті ніхто не прийняв (т.2, а.с.153).

Спірна квартира належить ОСОБА_4, ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.01.2003 року, виданого Фондом комунального майна (т.2, а.с.107)

З огляду на ту обставину, що особа, яка повинна була повернути позивачу гроші, які вона отримала від незаконної угоди, померла, а відповідачка спадщину після неї не приймала, висновок районного суду про відсутність підстав для відшкодування з відповідачки ОСОБА_4 вартості проданої квартири ґрунтується на законі.

Судова колегія погоджується і з висновком районного суду про недоведеність позивачем своїх вимог про відшкодування вартості привласнених та пошкоджених відповідачкою речей.

Відповідачка стверджує, що придатні речі, зокрема газову колонку, позивач з квартири вивіз. Меблі були старі, мали інвентарні номери, що свідчить про те, що вони були списані з якоїсь установи. Позивач цей факт не спростовує. Доказів того, що вартість цих речей, після перевезення їх відповідачкою на склад зменшилась, ОСОБА_3 суду не надав, як і не довів того, що, крім речей, зазначених ОСОБА_4 в акті, в квартирі були якісь інші його речі.

Не встановивши факту неправомірності дій відповідачки по відношенню до позивача, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди і судова колегія з цим висновком погоджується.

Обставини, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевірялись судом першої інстанції при розгляді справи, їм дано оцінку в рішенні суду. Колегія суддів вважає цю оцінку правильною.

Посилання апелянта на те, що судом не притягнуто до участі у справі Фонд комунального майна не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки позовні вимоги до цієї юридичної особи ним не заявлялись.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, п.і ч.і ст.307, ст. 308 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 24 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності після її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий:

Судді: