Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

13 жовтня 2010 року Справа № 2-1126/10

Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області, в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Кудіній Н.І.

з участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання часток в праві спільної сумісної власності подружжя,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду 30.08.2010 року, позивач, керуючись ст. 3 ЦПК України, ст.ст. 60,69, 70,71 СК України, ст. ст. 322, 355, 357,358, 372 ЦК України, прохає визнати за нею право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1, у розмірі 1/2 частини, без виділення її в натурі.

В обґрунтування позову зазначено, що 24.04.1992 року позивач та відповідач уклали шлюб, який був зареєстрований в виконкомі Лихівської селищної ради, Пятихатського району, Дніпропетровської області, актовий запис № 8. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку Вероніку, ІНФОРМАЦІЯ_2. В цей час позивачем подана заява до Вільногірського міського суду про розірвання шлюбу з відповідачем.

Під час шлюбу, 11.11.2005 року, сумісно позивач та відповідач придбали квартиру АДРЕСА_1, яка складається з трьох жилих кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 54.5 кв. м. Договір купівлі-продажу був укладений на імя відповідача. Квартира під час продажу була оцінена КП БТІ м. Вільногірська на суму 9824 грн.

На підставі ст.ст. 60,69,70, 71 СК України позивач вважає, що придбане у шлюбі майно є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, і що частки чоловіка та жінки у разі поділу спільного майна є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Проте відповідач відмовляється добровільно за взаємною згодою визнати за позивачем право власності на частку спірної квартири. Позивач вважає, що виділення їй у приватну власність ? частини спірної квартири і залишення у власності відповідача ? частини зазначеної квартири не буде суперечити вищевказаному законодавству.

Згідно ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Оскільки поділити в натурі спірну квартиру не можливо, то згідно ст. 372 ЦК України, можливо виділити частку позивача та частку відповідача з загальної сумісної власності на спірну квартиру.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Додатково пояснила, що квартира була придбана на спільні з відповідачем кошти. Вона мала у власності іншу квартиру, яка була продана, і кошти від продажу були також використані на придбання спірної квартири.

Відповідач в судове засідання не зявився , причину неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, але сам був повідомлений про місце, дату і час судового засідання належним чином. З врахуванням думки позивача, яка не заперечувала проти проведення судового розгляду справи за відсутності відповідача, суд на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України на місці ухвалив розгляд справи проводити заочно, за відсутності відповідача, який не зявився в суд без поважних причин.

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу ІV-КИ № 348334, виданого 24.04.1992 року виконкомом Лихівської селищної ради, Пятихатського району, Дніпропетровської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб 24.04.1992 року, актовий запис № 8, чоловікові присвоєне прізвище ОСОБА_3, дружині ОСОБА_3.

Згідно копії договору купівлі продажу від 11.11.2005 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_3 купив трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, за 40800 грн.. Інвентарна вартість квартири 9824 грн.

Згідно витягу № 9625187 з реєстру прав власності на нерухоме майно КП БТІ м. Вільногірська від 20.01.2006 року, квартира АДРЕСА_1, належить в цілому ОСОБА_3, згідно договору купівлі-продажу від 11.11.2005 року.

Згідно витягу з Державного реєстру правочинів від 11.11.2005 року, договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири зареєстрований за № 957094.

Згідно двох квитанцій від 30.08.2010 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 51.00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120.00 грн.

Суд вважає, що спір між сторонами виник із правовідносин набуття права спільної сумісної власності на нерухоме майно житлову квартиру - внаслідок її придбання шляхом купівлі-продажу одним із подружжя в період перебування у шлюбі за спільні кошти, та з факту невизначеності розміру часток співвласників у зазначеному праві спільної сумісної власності на житлову квартиру і невизнання одним із подружжя права другого із подружжя часткової власності на спільне сумісне майно.

На підставі пояснень позивача, дослідження та оцінки в сукупності представлених в судове засідання письмових доказів, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не суперечить закону, обґрунтований, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, і тому підлягає повному задоволенню за наступних підстав.

Суд вважає встановленим факт придбання спірної квартири відповідачем в період перебування у шлюбі з позивачем, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 24.04.1992 р., копією договору купівлі продажу спірної квартири від 11.11.2005 року.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 60 СК України, 1. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України, 1. Об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. 2. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. 3. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. 4. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 67 СК України, 1. Дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном.

Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1, належить позивачу та відповідачу, як подружжю, на праві приватної спільної сумісної власності з рівними частками у праві цієї спільної сумісної власності, тобто кожному з них належить по ? частці у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру без виділення часток в натурі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступних висновків: загальний розмір судового збору складає один відсоток від відсуджуваної ? частини інвентарної вартості спірної квартири, тобто 49.12 грн., але не менше трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 51.00 грн.; позивач сплатила судовий збір у розмірі 51.00 грн. та 120.00 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду; відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 171.00 грн. для відшкодування вищезазначених судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11,13-16,316,317,321,325,328,334,355,356,357,368, 370,372,382,392 ЦК України; ст.ст. 88, 209 ч.3, 212-215, 222 - 233, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_4, яка мешкає та зареєстрована за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_5, право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1, у розмірі 1/2 частини, без виділення її в натурі.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7, який мешкає та зареєстрований за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1 - 171.00 грн. для відшкодування судових витрат в виді судового збору 51.00 грн. та витрат з оплати інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи 120.00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію рішення протягом двох днів з часу виготовлення його в повному обсязі надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.