Справа №2-41/2010 23.09.2010 23.09.2010 23.09.2010
Справа № 22-ц-6317/10р. Головуючий у 1 інстанції Паньков Д.А.
Категорія 22 Суддя - доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання Фірсовій Т.В.,

без участі сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 квітня 2010 року за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_3,

третя особа: приватний нотаріус Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області,

про визнання недійсним договору довічного утримання,

ВСТАНОВИЛА:

20 лютого 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору довічного утримання, укладеного 28 березня 2007 року між ОСОБА_4, який помер 28 жовтня 2008 року та відповідачем.

Позивач вказував, що при укладенні зазначеного договору його батько ОСОБА_4 не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними в силу хвороби.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив позов задовольнити.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 квітня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та справу направити на новий розгляд. На думку апелянта, рішення суду є незаконним та його висновки не відповідають обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, в межах заявлених вимог, повно зясував обставини справи, дав належну правову оцінку доказам, які були представлені сторонами, і дійшов правильного висновку, що ОСОБА_4 на момент укладення оспорюваного договору усвідомлював свої дії та керував ними. Тому суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Судом встановлено, що 28 березня 2007 року ОСОБА_4 уклав договір довічного утримання з ОСОБА_3, який був посвідчений приватним нотаріусом (а.с. 6).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасових психічний розлад, нервове зворушення тощо).

Згідно посмертної судово - психіатричної експертизи від 10 березня 2010 року, ОСОБА_4 на час укладення договору довічного утримання, а саме 28 березня 2007 року, психічним розладом здоровья не страждав, усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними ( а.с. 83-89).

Третя особа нотаріус ОСОБА_5 в суді першої інстанції пояснила, що при посвідченні оспорюваного договору ОСОБА_4 повністю усвідомлював значення своїх дій, розмовляв повільно і зрозуміло (а.с. 70 зворот).

Допитана в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що вона є рідною тіткою позивача та була присутня при посвідченні нотаріусом договору довічного утримання. Нотаріус перед укладенням договору все розповіла ОСОБА_4, пояснила та розяснила. ОСОБА_4 сам бажав укласти цей договір з відповідачем ОСОБА_3 та все розумів (ас. 74 зворот-75).

З медичних документів, наданих позивачем вбачається, що ОСОБА_4 з 18 січня 2007 року по 31 січня 2007 року знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Первомайської центральної лікарні в звязку з перенесенням інсульту (а.с. 7-8).

Свідки ОСОБА_7, яка працює листоношею та приносила щомісячно ОСОБА_4 пенсію, його сусіди ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в суді пояснювали, що ОСОБА_4 після інсульту пересувався в інвалідному кріслі, між тим повільно розмовляв та все розумів.

Показання вищезазначених свідків повністю відповідають фактам, встановленим в медичних документах ОСОБА_4 та показанням завідуючого Первомайської міської поліклініки ОСОБА_11 який видавав довідку про стан здоровья ОСОБА_4 (а.с. 9).

Таким чином, висновок посмертної судово - психіатричної експертизи, показання вищезазначених свідків та медичні документи повністю спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення договору довічного утримання ОСОБА_4 не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

Показання свідків ОСОБА_12Г, ОСОБА_13 ОСОБА_14 та ОСОБА_15, які давали пояснення в підтвердження доводів позивача, суд оцінив критично, так як вони спростовуються вищезазначеними доказами.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що висновки не відповідають обставинам справи є безпідставними та не підтверджуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статями 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді