Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 2-38/2010 р.
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

21.04.2010 р. Заводский райсуд м.Запоріжжя в складі

судді: Марченко Н.В.

при секретарі: Фурдак В. И.

Розглянувши відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання правочину недійсним, та відшкодування моральної шкоди.

УСТАНОВИВ

Позивачка звернулася в суд з позовом про визнання правочину недійсним, та відшкодування моральної шкоди В уточненій позовній заяві (а.с.57) позивачка вказала, що 13.12.2007р. між ОСОБА_2, та ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Запорізького РУ ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого єПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Договір про іпотечний кредит №ZРОNG8, згідно якого Позичальнику надані кредитні кошти в сумі 124 987,50 гривень (Сто двадцять чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят сім гривень 50 копійок) на строк до 13.12.2037 року (п. п. 1.1 та 1.3 Договору про іпотечний кредит) для придбання у власність квартири, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Республіканська, б. 74, кв. 36.

Згідно п. 1.5 Договору про іпотечний кредит погашення платежів за Кредитом здійснюється Позичальником виключно в національній валюті України - гривнею. За користування Позичальник зобов'язаний сплатити відсотки відповідно до умов Договору про іпотечний кредит.

Свої обов'язки за Договором позивачкою виконувались належним чином та в повному обсязі, що підтверджується квитанціями про сплату кредиту. Проте Відповідач протиправно змусив її внести зміни до Договору про іпотечне кредитування шляхом укладення 13.08.2008р. Додаткової угоди до Договору про іпотечний кредит № ZРОNG8 від 13.12.2007р .

Позивачка вважає , що Додаткова угода з підстав наявності дефектів волі є такою, що порушує мої права, гарантовані Конституцією України, Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, і відповідно повинна бути визнана недійсною, виходячи із наступного.

Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що послуга - діяльність виконавця за надання (передачу) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його власних потреб.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовою послугою визнаються операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інщих осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно, на правовідносини, які виникли між сторонами спірного Договору, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Цивільним кодексом України, а саме ст. 3, до загальних засад цивільного законодавства віднесена свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Діючим законодавством, а саме, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», встановлена заборона включати у договори із споживачами умови, які є несправедливими. Під несправедливими умовами мається на увазі такі умови, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача (ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Додатковою угодою всупереч свободі волевиявлення Позичальника внесено до Договору про іпотечний кредит зміни, які є несправедливими. Таким чином, Додаткова угода укладена з суттєвим дисбалансом договірних прав та обов'язків на шкоду Позичальника, а також з порушення принципу невідповідності волі та волевиявлення Позичальника.

Додаткова угода є правочином, який вчинено під впливом тяжкої обставини, тобто кабальним правочином, виходячи із наступних обставин:

1. ОСОБА_1 була підписана Додаткова угода під впливом тяжкої для неї обставини.

Так, на її адресу з боку ЗАТ КБ «ПриватБанк» листом за вих. № 26.1.3.2/6-7825 від 26.06.2008р. направлена вимога укласти додаткову угоду до Договору про іпотечний кредит № ZРОNG8 від 13.12.2007р. з погрозою пред'явлення вимог дострокового розірвання кредитного договору, дострокового погашення кредиту, а у разі неспроможності дострокового погашення мною кредиту звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру у разі відмови укласти цю додаткову угоду.

Враховуючи те, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Республіканська, б. 74, кв. 36, квартира є єдиним місцем проживання для позивачки та її малолітньої дитини, зазначені вимоги банку були розцінені нею як реальна загроза втратити заставлене житло.

Відповідно, виражена нею в додатковій угоді воля не збігалася із дійсними намірами. За відсутності даної обставини, позивачка би ніколи не уклала цю Додаткову угоду.

Умови додаткової угоди є вкрай невигідними для позивачки.

до невигідних умов, передбачених Додатковою угодою, відносяться:

- зміна валюти платежу по кредиту, в тому числі відсотків за користування кредитом, з національної валюти на долари США (п. 8.1 Додаткової угоди): - сплата страхових платежів в іноземні валюті (п. 2.1.3 Додаткової угоди);

- збільшення кількості платежів за користування кредитом, а саме, винагорода банку за резервування ресурсів в розмірі 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагорода банку за проведення додаткового моніторингу (п. 8.1 Додаткової угоди);

- оплата операцій по продажу іноземної валюти при внесенні гривневої плати по кредиту до каси Відповідача тощо.

З укладанням Додаткової угоди майнові інтереси позивачки суттєво погіршилися, всі платежі за кредитом відразу після підписання додаткової угоди суттєво збільшилися, що позбавило її можливості заздалегідь отримати те, на що вона розраховувала при укладанні Договору про іпотечне кредитування.

Відповідач зі свого боку своєчасно не застеріг її від негативних наслідків зростання курсу долара США відносно національної валюти, що має істотне значення. Співвідношення мого майнового інтересу прямо залежить від збільшення курсу валют на банківському ринку (який за останні 6 (шість) місяців суттєво збільшився) та встановлення Відповідачем додаткових касово-фінансових вигод.

Так, згідно довідки про доходи від 06.03.2009р. з місця роботи позивачки у ФОП ОСОБА_3, ОСОБА_1 отримує мінімальну заробітну плату. Відповідно, її майнове становище є важким.

Таким чином, Додаткова угода, яка була укладена позивачкою під загрозою втрати заставленої квартири та на вкрай невигідних умовах зміни валюти кредиту на долар США та збільшення кількості платежів, є кабальним правочином, в зв'язку з чим повинна бути визнана недійсною,

Частиною 2 ст. 233 Цивільного кодексу України передбачено, що сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Частиною 9 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі.

Незаконними діями Відповідача щодо укладання кабального правочину грубо порушені права споживача, передбачені ст.ст. 4, 6, 10 Закону України «Про захист прав споживачів», чим самим завдано мені моральної шкоди.

Протиправною поведінкою Відповідача позивачці завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які виникли в зв'язку з обмеженою можливістю нормально існувати. Так, позивачка добросовісно виконуючи обов'язок щодо сплати кредиту в доларах США та додаткових платежів за Додатковою угодою, не має можливості придбати предмети першої необхідності (продуктів харчування, ліків тощо)для себе та дитини, яку виховую одна без батька, в результаті чого значно погіршився стан здоров'я моєї дитини - ОСОБА_4. Даний факт підтверджується амбулаторною карткою ОСОБА_4. В зв'язку з чим я повинна нести додаткові витрати на поновлення стану здоров'я моєї дитини та недоотримувати заробітну плату з підстав невиходу на роботу із-за хвороби дитини. Позивачка просить стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 2000,00 гривень .

Статтею 233 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійним в залежності від того, хто був ініціатором такого правочину. У зв*язку цим позивачка просить визнати вказану додаткову угоду не дійсною та стягнути безпідставно сплачені грошові кошти за додатковою угодою , шляхом зарахування їх в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

В судовому засіданні представник позивача, та позивачка підтримали заявлені вимоги у повному обсязі, просять позов задовольнити з підстав указаних в уточненому позові.

Представник Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», заперечує проти задоволення позову, оскільки позивачка на власний розсуд підписала додаткову угоду, була згодна з її умовами, а таму повинна виконувати її відповідно до умов додаткової угоди. .Крім того представник позивача вказала, що зменшення рівня доходів позивачки, не є істотною зміною обставин, позивачка уклала договір, а отже підписуючи додаткову угоду до договору мала передбачати і таку зміну обставин.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що додаткова угода підписувалась позивачкою в її присутності, позивачці було запропоновані умови додаткової угоди. Позивачка ознайомилась з умовами додаткової угоди і підписала її, погодившись з усіма її пунктами.

Вислухавши сторони, свідка, дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким , що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

13.12.2007р. між ОСОБА_2, та ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Запорізького РУ ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого єПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Договір про іпотечний кредит №ZРОNG8, згідно якого Позичальнику надані кредитні кошти в сумі 124 987,50 гривень (Сто двадцять чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят сім гривень 50 копійок) на строк до 13.12.2037 року (п. п. 1.1 та 1.3 Договору про іпотечний кредит) для придбання у власність квартири, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Республіканська, б. 74, кв. 36. 13.08.2008р. Пізніше між сторонами по справі була укладена Додаткова угода до Договору про іпотечний кредит № ZРОNG8 від 13.12.2007р . Особливістю зазначеного договору є наявність умов про три сторони, третя- Державна іпотечна установа України. Метою даної організації є створення умов для надання громадянам дешевших, ніж в рамках ринкових умов, кредитів на придбання нерухомості за рахунок застосування механізму рефінансування. Операція рефінансування фактично є викупом ДІУ у банку кредитів, виданих клієнтам на умовах співпраці з ДІУ. Фінансування даної операції вводиться за рахунок бюджетних коштів. При цьому вартість ДІУ кредитів, що продаються для банку є більш низькою, ніж вартість власних фінансових ресурсів, що дозволяє зробити кредит для клієнта дешевшим.

При відмові ДІУ в рефінансуванні іпотечних кредитів, в тому числі і кредитного договору ZРОNG8 від 13.12.2007р., укладеного між ПриватБанком та Позивачем, 25.06.08. ПриватБанк був вимушений змінити відсоткову ставку або валюту кредиту по кредитам, виданим в рамках програми з ДІУ прийнявши наказ за № PR-2008-228 від 25.06.08.

Таким чином, в червні 2006р. ПриватБанком запропоновано ОСОБА_1 обрати один| варіантів- зміна валюту кредиту, відсоткова ставка при цьому зменшується до розміру 1,1 місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом або збільшення відсоткової ставки І договором яка складатиме 2,09% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом.

Позивач достатньо довгий час міркувала щодо запропонованої Банком пропозиції 13.08.2008р. між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» і ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду до Кредитного доп №2Р(ЖС8 згідно якої кредит був перерахован на валютний (доларовий)! відсоткова ставка при цьому складала розміру 1,17% на місяць на суму залишку заборгована за Кредитом.

Кредитним договором укладеним 13.12.2007р. передбачена відсоткова ставка за користування кредитом - 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредититоом,щомісячний платіж складає 320,25 грн. Додаткової угодою до кредитного договору укладеною 13.08.2008р. передбачені

відсоткова ставка за користування кредитом 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, розмір щомісячного платежу становить 80,85 доларів, США, що станом на 13.08.2008р. відповідно до офіційного сайту НБУ еквівалентно в гривні складає 391,32 грн.

При укладенні Додаткової угоди 13.08.2008р. щомісячний платіж збільшився суттєво, як це зазначено в позовній заяві, тому дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду Позивача відсутній.

Крім того, в позовній заяві Позивач зазначив, що додаткова угода є правочином, який вчинено під впливом тяжкої обставини, при цьому посилаючись на лист ПриватБанка від 26.06.2008р. з пропозицією укласти додаткову угоду в зв'язку з тим, ПриватБанк вимушений збільшити відсоткову ставку.

Пунктом 2.3.1 Кредитного договору та ст. 651 ЦК України передбачено, що бані має право збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом, при кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме зміні курсу долара США в гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановлена НБУ на момент укладення даного Договора; зміні облікової ставки НБУ та інше.

Таким чином, неможна вважати тяжкою обставиною умову, яка була передбачена кредитним договором, з яким Позивач погодився та підтвердив данний своїм підписом.

Відповідно до постанови № 3 від 28.04.1978 р. "Про визнання угод недійсними" вирішення позовів про визнання угоди недійсною на підставі ст.. 233 ЦК України суди повинні мати на увазі, що такі вимоги можуть бути задоволені при доведеності факту збігу тяжких сторони обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах.

Щодо доповнень до позовної заяви, в якій Позивач застосовує до спірного правочину ст. 652 ЦК України, суд вважає , що По-перше, правові наслідки застосування ст. 652 ЦК України (припинення зобов'язання) не збігаються з вимогами Позивача щодо додаткової угоди до Кредитного договору № 2РСЖС8 від 13.12.2007р. визнання його недійсним.

В ст. 652 ЦК України передбачені чинники при настанні яких договір може бути змінений або розірваний.

По-друге, в доповненні по позовної заяви Позивач зазначає, що в момент укладення Додаткової угоди сторони виходили з того, що така зміна обставин як зростання курсу долара США по відношенню до гривні не настане, в зв'язку з чим Позивач ні в якому разі не став би підписувати додаткову угоду про зміну валюти платежу з гривні на долари США.

Проте , п. 2.3.1 Кредитного договору передбачено, що банк має право збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договора; зміні облікової ставки НБУ та інше.

Таким чином, зазначена умова договору передбачала настання зміни курсу долару США, що входить до кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а це означає, що доводи Позивача з цього приводу спростовуються.

Суд вважає, що не може бути істотною зміною обставин умова, яка була передбачена пунктом кредитного договору в момент його укладення, а тому і застосовувати ст. 652 ЦК України немає правових підстав.

Щодо умови додаткової угоди до кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, яка на думку Позивача є несправедливою і тому зазначена додаткова угода має бути визнана недійсною. Позивач не зазначив жодної правової підстави відповідно до якої додаткова угода повинна бути визнана недійсною, в зв'язку з тим, що валюта кредиту-долари США.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленність двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Своїм підписом у договорі Позивач підтвердив свою згоду з умовами вищевказаної додаткової угоди. У ст. 524 ЦК України зазначено про те, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України- гривні. Проте частина 2 ст. 524 ЦК України передбачає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність"на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Банківською ліцензією № 22-2 від 04.12.2001р., додатком до дозволу №22-2 від 19.07.2003р. та отриманим 14.09.2006р. письмовим Дозвілом № 3 філія "Запорізьке РУ ПриватБанк" Закритого акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" має право здійснювати операції з валютними цінностями, зокрема, вести рахунки клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті, вести кореспондентські рахунки банків (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті, залучати та розміщувати іноземну валюту на валютному ринку України (укладення кредитних договорів у валюті).

Крім того, відповідно до п. 1 ст. 3 розділу II Декрету Декрету Кабінету Міністрів У країн "Про систему валютного регулювання і валютного контролю " від 19 лютого 1993р. № 15-9 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Згідно ч.ч. 1,2,4 ст. 5 Декрету Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно зі Декретом; генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установа України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання

індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної, операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Відповідно до п.2 ст. 6 названого Декрету уповноважені банки та інші фінансові установі що одержали ліцензію Національного банку України: від свого імені купують і продають іноземну валюту на міжбанківському валютному ринку України за дорученням і за рахунок резидентів і нерезидентів; мають право від свого імені і за свій рахунок купувати іноземну валюту готівкою у фізичних осіб-резидентів і нерезидентів, а також продавати її фізичним особам-резидентам.

Згідно ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язанням допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка і завдала, за наявності її вини. Теж зазначається і в а.2 п.5 постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) № 4 від 31.03.1995р., що для настання відповідальності за спричинену шкоду необхідно обов'язкову ознаку - вина.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього кодексу.

Керуючись ст..ст. 208, 209, 212-215 ЦПК України , , ст.526,527,530,532,533 ЦК України.

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання правочину недійсним, та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду набирає чинності після закінчення цього строку.

Заяву про апеляційне оскарження може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: Марченко Н.В