Справа № 2-1069/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2010 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого Жигуліна С.М.

при секретарі Павлюк Л.П.

за участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі

справу за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_4

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог

Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості

про

розірвання трудового договору

та зустрічним позовом

ОСОБА_4

до

ОСОБА_3

про

зміну формулювання причин звільнення, стягнення заробітної плати, моральної шкоди та витрат на правову допомогу

В С Т А Н О В И В

Позивач пояснив, що 22 квітня 2009 року з відповідачем був укладений трудовий договір на роботу в якості водія. Разом із тим, відповідач 05 травня 2009 року виявив бажання звільнитись за власним бажанням, але з 06 травня 2009 року до наступного часу на роботу не виходить. Просить розірвати договір за ст. 40 п.4 КЗпП України через прогули.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, звернувся із зустрічними позовними вимогами та пояснив, що з позивачем була домовленість про оплату йому рейсу у розмірі 1200 грн., що позивачем не виконане. Через вказану причину він виявив бажання звільнитись, але позивач не провів з ним розрахунок, не повернув трудову книжку та особисті речі, через що просить змінити формулювання звільнення за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, стягнути з позивача на його користь за 10 днів рейсу 1200 грн., стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу 3618 грн. 10 коп. та моральну шкоду 5000 грн. Разом із тим просить стягнути за юридичну допомогу 400 грн. та рішення піддати негайному виконанню у розмірі середнього заробітку.

Представник позивача проти зустрічних позовних вимог заперечує з посиланням на відсутність доказів щодо стягнення розміру заробітної плати та підстав для звільнення.

Вислухавши пояснення, думку захисту, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Трудовий договір між сторонами за № 11 укладений 22 квітня 2009 року з оплатою праці у розмірі 625 грн.

До наступного часу відсутні належні докази зміни розміру заробітної плати, що суд вважає підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині залишків до 1200 грн.

Постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 20 травня 2009 року за заявою ОСОБА_4 встановлено, що причиною відмови від продовження виконання трудового договору є відмова ОСОБА_3 сплатити заробітну плату. Вказана постанова до наступного часу не оскаржена, з оглядом на що суд вважає вказану обставину такою, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не підлягає додатковому дослідженню.

До наступного часу заробітна плата не виплачена, що є порушенням вимог чинного законодавства, у зв'язку із чим суд вважає доведеними вимоги щодо зміни обставин звільнення по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Відповідно до п. 2.20-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджених наказом Міністерства соціального захисту населення України за № 58 від 29 липня 1993 року з наступними змінами та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за № 110 від 17 серпня 1993 року трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників.

Знаходження трудової книжки у позивача ОСОБА_3 та невидача її відповідачеві сторони не оскаржують, що судом визнається як порушення трудового законодавства, яке у свою чергу передбачає відповідальність за ст.235 КЗпП України за період до 27 жовтня 2009 року, що складає з оглядом на встановлений у 625 грн. розмір заробітної плати стягнення 3880 грн. 20 коп.

Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України, з оглядом на дії ОСОБА_5 щодо урегулювання відносин 26 червня 2009 року після звернення позивача до суду, керуючись роз'ясненнями п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року з наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вважає за підставу у відмові у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України розподіляються судові витрати у розмірі 400 грн. за надання юридичної допомоги, що підтверджене долученою до матеріалів справи квитанцією.

Відповідно до вимог ст. 367 ч.1 п.2 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць у розмірі 625 грн.

Керуючись ст. 209-215 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Розірвати трудовий договір № 11 укладений 22 квітня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Змінити формулювання звільнення та вважати звільненим ОСОБА_4 з 05 травня 2009 року по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 4280 грн. 20 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення в частині стягнення заробітної плати у розмірі 625 грн. підлягає негайному виконанню.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: ОСОБА_6