Апеляційний суд Черкаської області
Справа № 22ц-890/2010р.
Головуючий по 1 інстанції Савранський О.А.
Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2010 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Іваненка В.Д.

суддів Храпка В.Д., Бондаренка СІ.

при секретарі Макарчук Н.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду від 4 лютого 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Корсунь-Шевченківського дошкільного навчального закладу №5 «Зірочка», Корсунь-Шевченківської міської ради, відділу освіти Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації про поновлення на роботі і стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.

встановила:

ОСОБА_2 пред'явила позов до Корсунь-Шевченківського дошкільного навчального закладу №5 «Зірочка», Корсунь-Шевченківської міської ради, відділу освіти Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації про поновлення на роботі і стягнення заробітку за час вимушеного прогулу. Зазначала, що працювала вихователем Корсунь-Шевченківського дошкільного навчального закладу №5 «Зірочка». Наказом начальника відділу освіти Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації №90-к від 11 квітня 2008р. звільнена з роботи на підставі вироку Корсунь-Шевченківського районного суду від 12 лютого 2008р. Посилаючись на те, що звільнена з роботи незаконно, просила поновити її на роботі і стягнути заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду від 4 лютого 2010р. в задоволенні позову відмовлено в зв'язку із пропуском строку звернення до суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як постановлене із порушенням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення скарги по наступних підставах.

Постановлюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 без поважних причин пропустила строк звернення з позовом до суду. Але такі висновки суду не відповідають обставинам справи.

Із матеріалів справи випливає, що ухвалу Верховного Суду України від 13 лютого 2009р. позивачка отримала 24 березня 2009р. Відповідно до довідки Корсунь-Шевченківської районної лікарні ОСОБА_2 з 24 березня 2009р. по 14 серпня 2009р. пройшла курс безперервного амбулаторного лікування з інтенсивними курсами лікування «методом стаціонару на дому». В суд із заявою звернулася 18 серпня 2009р. Тому позивачка в установлений ст.233 КЗпП України строк звернулася до суду.

Пленум Верховного Суду України в п.П постанови від 18 грудня 2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до п.7 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбуття покарання з випробуванням) до позбавлення волі, або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи.

Вироком Корсунь-Шевченківського районного суду від 12 лютого 2008р. ОСОБА_2 засуджена за ч.2 ст.137 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з роботою з дітьми строком на 2 роки, а на підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

На виконання вироку суду, який вступив в законну силу наказом відділу освіти Корсунь-Шевченківської РДА від 11.04.2008р. №88-к внесено до трудової книжки ОСОБА_2 запис про позбавлення права обіймати посади, пов'язані з роботою з дітьми строком на

2 роки з 28.02.2008р. по 27.02.2010р.

Також на виконання вироку суду наказом відділу освіти Корсунь-Шевченківської РДА ОСОБА_2 звільнена з посади вихователя дошкільного навчального закладу «Зірочка» 11.04.2008р.

Ухвалою Верховного Суду України від 13 лютого 2009р. вирок Корсунь-Шевченківського районного суду від 12 лютого 2008р. щодо ОСОБА_2 змінено. Звільнено ОСОБА_2 від покарання.

Таким чином на час видання наказу про звільнення ОСОБА_2 відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства і підстав для визнання такого наказу незаконним суд не находить.

Після постановлення ухвали Верховним Судом України про звільнення ОСОБА_2 від покарання вона може захищати свої трудові права іншим шляхом, а не визнанням незаконним і скасування наказів №88-к і №90-к від 11 квітня 2008р.

Не може бути визнано законним і посилання ОСОБА_2 на ч.З ст.17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» згідно якої не допускається звільнення інвалідів за ініціативою адміністрації, поскільки ОСОБА_2 не була звільнена

3 роботи за ініціативою адміністрації по ст.40 КЗпП України, а з нею припинено трудовий

договір по п.7 ст.36 КЗпП України.

За таких обставин в задоволенні позову необхідно відмовити по суті позовних вимог. Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду від 4 лютого 2010 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Корсунь-Шевченківського дошкільного навчального закладу №5 «Зірочка», Корсунь-Шевченківської міської ради, відділу освіти Корсунь-Шевченківської райдержадмшістрації про поновлення на роботі і стягнення заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двох місяців до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: