Броварський міськрайонний суд Київської області
справа 2-61/10
РІШЕННЯ

Іменем України

21 червня 2010 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

Головуючого судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Калита Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і товариства з обмеженою відповідальністю «Броварський домобудівельний комбінат «Меркурій» про визнання права власності на ? частину квартири, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ТОВ «Броварський домобудівельний комбінат «Меркурій» про визнання права власності на ? частину квартири.

Позивачка зазначала, що 12 вересня 2005 року ТОВ «Броварський домобудівельний комбінат «Меркурій» уклало з ОСОБА_2 договір № 41-БН на пайову участь у будівництві житла, предметом договору було будівництво двокімнатної квартири №41 за адресою м. Бровари, вул. Декабристів, 46 вартістю 257 039грн. На виконання умов договору були сплачені кошти в сумі 264 537,00 грн.: 16.09.2005 року - 128 519,00 грн., 04.11.2005 року - 25 704,00 грн., 21.03.2006 року - 25 704,00 грн., 21.06.2006 року - 84 620,00грн.

З березня 1995 року по березень 2006 року вона проживала з ОСОБА_2 однією сімєю та перебували у фактичних шлюбних відносинах. Реєструвати шлюб не бажав саме ОСОБА_2 У них народилось двоє дітей - дочка ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2. Для забезпечення майбутнього дітей вирішили придбати дві квартири. В інтересах сімї, під час перебування у фактичних шлюбних відносинах і було укладено договір. За час спільного проживання на рахунок ОСОБА_2 для виконання умов договору було внесено спільні кошти в сумі 154 223,00грн: 16.09.2005р - 128 519,00грн., 04.11.2005 року - 25 704,00грн., решту коштів було внесено, коли сторони припинили проживати однією сімєю.

Під час проживання однією сімєю позивачка доглядала дітей, вела домашнє господарство, працювала і всі зароблені кошти вкладала в сімю. Продала свою квартиру в м. Переяслав-Хмельницький, а кошти віддала ОСОБА_2, якого вважала своїм чоловіком, для сплати за будівництво квартири згідно договору. Для належного виконання умов договору необхідні були кошти, тому батьки позивачки допомогли їй фінансово, так як вони успішно займались підприємницькою діяльністю.

Після розлучення діти залишились проживати з позивачкою і перебувають на її повному утриманні. Батько дітей аліменти сплачує не регулярно, крім того він робив спробу зменшити розмір аліментів. ОСОБА_2 відмовляється в добровільному порядку визнати за позивачкою право спільної сумісної власності на квартиру. Квартира здана в експлуатацію, але на час подання позову перебуває на балансі ТОВ «Броварський домобудівельний комбінат «Меркурій».

Факт перебування у фактичних шлюбних відносинах, проживання дітей з матірю встановлений судовим рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 31.07.2007року. Дане рішення ОСОБА_2 в апеляційній інстанції не оскаржував і воно набрало законної сили, вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 16.06.2006 року, який вступив в законну силу, позовною заявою про зменшення розміру аліментів від 20 лютого 2008 року, в якій ОСОБА_2 зазначає, що він з березня 1995 року по березень 2006 року перебував у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_1, і яку він особисто підписав.

Відповідно ч. З ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до статті 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Тому позивачка вважає, що спірна квартира належить їй та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності і повинна бути поділена між ними. Беручи до уваги інтереси двох малолітніх дітей, які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні, не заперечуючи факт, що для виконання умов договору було внесено спільні кошти в сумі 154 223,00грн., а решту коштів було внесено, коли сторони припинили проживати однією сімєю вважає можливим визнати за нею право власності на 2/5 частини спірної квартири.

18 травня 2010 року позивачка уточнила позовні вимоги та вказала, що при поданні позовної заяви позивачкою було допущено арифметичну помилку щодо визначення ціни позову. За час проживання з ОСОБА_2 в спірну квартиру було внесено спільні кошти в сумі 154 223,00грн. Беручи до уваги інтереси двох малолітніх дітей, які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні, вона просила суд в позовній заяві визнати за нею право власності на 2/5 частини спірної квартири.

Згідно розрахунку: 154 223,00 грн. (сума внесених спільних коштів) х 2/3 (частка позивача в даній сумі з урахуванням інтересів двох дітей) = 102 815, 33 грн. (ціна позову). 102 815, 33 грн./257 039,00грн. (вартість квартири) = 0,4 = 4/10 = 2/5 частини спірної квартири.

Відповідно до виконавчого листа №2-260 від 31.07.2007р виданого Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом ОСОБА_2 зобовязаний сплачувати аліменти в розмірі 1200 грн. щомісячно на утримання дітей. Заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів становить на 01.04.2010 року 24 200,00грн. Аліменти ОСОБА_2 відмовляється сплачувати, офіційно не працює.

Згідно виконавчого листа №2-525 від 19.06.2009 року виданого Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 рахується борг в розмірі 8 218грн. Вказану заборгованість ОСОБА_2 також відмовляється сплачувати.

З врахуванням того, що ОСОБА_2 заборгував позивачці: 24 200 грн. + 8 218 грн. = 32 418,00 грн. Ціна позову 102 815,33 грн. + 32 418, 00грн. = 135 233, 33 грн. Частина спірної квартири: 135 233, 33грн./257 039,00 грн. = 0,52 = ? частини спірної квартирі. Виходячи з ціни позову розмір держмита становить 1 353 грн., а сплачено 559 грн. Різниця становить 1 353 грн. 559 грн. = 794,00 грн. Вказану різницю позивачка не в змозі сплати в звязку з важким фінансовим становищем, так як на ній повністю лежить обовязок по утриманню двох дітей.

Посилаючись на викладене позивачка просила суд визнати за нею право власності на ? частину квартири № 41 за адресою м. Бровари, вул. Декабристів, буд. 46.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позов підтримав, надав пояснення аналогічні позовній заяві та просив суд про задоволення позову.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення позову пояснили, що дійсно, 12.09.2005 р. між ОСОБА_2 та ТОВ БДБК Меркурій був укладений договір № 41-БН на пайову участь у будівництві житла на будівництво двокімнатної квартири № 41 в будинку по вул. Декабристів, 46 в м. Бровари. Згідно договору відповідачем на рахунок ТОВ БДБК Меркурій було внесено кошти пайової участі в сумі 264 537,00 грн. Не відповідають дійсності пояснення позивача, що внесені кошти пайової участі - це спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки кошти пайової участі були сплачені за рахунок коштів батька відповідача - ОСОБА_3. Грошові кошти сплачені за спірну квартиру - це грошові заощадження батька, які ОСОБА_2 в нього отримав в борг. Згідно заяви від 21.06.2006 року, р. № 5716 відповідачем було передано батьку ОСОБА_3 внесок по договору, оскільки позивач не зміг виплатити суму боргу, внаслідок чого між ОСОБА_2, ТОВ БДК Меркурій та ОСОБА_3 була укладена додаткова угода № 1 від 28.06.2006 року до вищевказаного договору, згідно п. 2 якої кошти внесені ОСОБА_2 зараховуються на рахунок батька.

В травні 2008 року позивачкою було подано позов про визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 28.06.2006 року до договору № 41-БН на пайову участь у будівництві житла на будівництво двокімнатної квартири № 41 в будинку по вул. Декабристів, 46 в м. Бровари Київської області. Відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 01.12.2008 року їй було відмовлено в повному обсязі в задоволенні позовних вимог, вказане рішення набрало законної сили. Апеляційним судом Київської області судом при винесенні рішення від 01.12.2008 року було встановлено, що внесені кошти пайової участі не були ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільними коштами, а що це були заощадження батька відповідача ОСОБА_3 Вважає, що позивачкою невірно визначено відповідачів по даній справі, оскільки ні ОСОБА_2, ні ТОВ Броварський домобудівний комбінат Меркурій не є відповідачами по даній справі, так як власником спірної квартири є ОСОБА_3

Крім того, не відповідають дійсності пояснення позивачки про те, що вони з нею з березня 1995 року по березень 2006 року проживали однією сімєю, тобто перебували у фактичних шлюбних відносинах, так як вони проживали однією сімєю (перебували у фактичних шлюбних відносинах) з березня 1995 року по грудень 2001 року. З січня по грудень 2002 року через сварки вони періодично не проживали разом. Тоді він проживав в будинку своїх батьків за адресою Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Комарова, 1.

Спільне життя не склалося і з січня 2003 року, вони припинили стосунки і перестали вести спільне господарство, оскільки між ними постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний із нас має різні погляди на спільне життя та ведення спільного господарства. Внаслідок чого, з січня 2003 року він почав проживати з іншою жінкою ОСОБА_8 за адресою Київська область, м. Переяслав-Хмельницький. вул. Челюскіна, 8-а в будинку її батьків, або за адресою Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Комарова, 1 в будинку його батьків. 01.12.2007 року він уклав шлюб з ОСОБА_8 Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище Вакуленко, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Також не відповідають дійсності пояснення позивача, що внесені кошти пайової участі в сумі 154 223, 00 грн. їхні спільні кошти, оскільки позивачкою не доведено та не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що сплачені кошти пайової участі в сумі 264 537,00 грн., являються їхнім спільним сумісним майном. Та не відповідають дійсності пояснення позивача, що факт перебування у фактичних шлюбних відносинах встановлено рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 31.07.2007р., оскільки вищевказане рішення стосується стягнення аліментів. Позивачкою не надано рішення про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, в якій зазначено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Крім того, Апеляційним судом Київської області судом при винесенні рішення від 01.12.2008 року було встановлено, що в матеріалах справи відсутні офіційні документи, рішення суду чи інші докази, які б свідчили про перебування його та позивачки у фактичних шлюбних відносинах.

На підставі викладеного, просив відмовити ОСОБА_1 у повному обсязі в задоволенні її позовних вимог.

В судове засідання представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Броварський домобудівельний комбінат Меркурій не зявився, про слухання справи повідомлялась належним чином, надала заяву про слухання справи без її участі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9М, показала, що вона є матірю позивачки. Її донька проживала з 1995 року у неї. У них була розгорнута сітка кіосків. Донька разом з чоловіком їздили в Польшу, разом торгували, а вони їм допомагали. Вони займались квітами, допомагали з дітьми та матеріально. І по даний час займається вихованням дітей. З 1995 року по 2006 рік проживали разом. Донька заробляла гроші для своїх дітей. Їй самій не було відомо, що батько відповідача давав гроші на квартиру. Вона ніколи не брала в борг гроші у позивачки. Донька вкладала гроші в квартири, які купувала для своїх дітей. Вона не оплачувала квартири, постійно допомагала матеріально. В 1994 році купили 2 квартири і надавала гроші на купівлю спірної квартири. З 2000 року по 2006 рік ї донька мала дохід, так як працювала приватним підприємцем.

Судом встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2008 року встановлено факт, що квартири № 41 в будинку по вул. Декабристів в м. Бровари є спільною сумісною власністю ОСОБА_1М, та ОСОБА_2 та зазначено, що в судовому засіданні було безспірно встановлено, що в період з березня 1995 року по березень 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2М, проживали однією сімєю. З цих підстав спірну додаткову угоду від 28.06.2006 року за № 1 про зміну і доповнення до договору про пайову участь у будівництві житла за № 41-БН від 12.09.2005 року, укладену між ТОВ БДБК Меркурій та ОСОБА_2 визнано недійсною. (а.с.18-21).

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 01 грудня 2008 року було скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2008 року та ухвалено нове рішення, яким було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог. (а.с.15-16).

Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 28 жовтня 2009 року будо скасовано рішення апеляційного суду Київської області від 01 грудня 2008 року, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2008 року залишено в силі. (а.с.133-134).

Ту обставину, що спірна квартири № 41 в м. Брвоари по вул. Декабристів, 46 є спільною сумісною власністю ОСОБА_2м. та ОСОБА_1 і, що ОСОБА_1 є співвласником даної квартири доведені рішенням Броварського міськрайоного суду Київської області від 10 вересня 2008 року, тому не потребують доказуванню відповідно до п. 3 ст. 61 ЦПК України, в якій зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до статті 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

12 вересня 2005 року ТОВ «Броварський домобудівельний комбінат «Меркурій» уклало з ОСОБА_2 договір № 41-БН на пайову участь у будівництві житла (а.с.7), предметом договору було будівництво двокімнатної квартири №41 за адресою м. Бровари, вул. Декабристів, 46 вартістю 257 039грн. На виконання умов договору були сплачені кошти в сумі 264 537,00 грн.: 16.09.2005 року - 128 519,00 грн., 04.11.2005 року 25 704,00 грн., 21.03.2006 року - 25 704,00 грн., 21.06.2006 року - 84 610,00грн., що підтверджується довідкою ТОВ БДБК Меркурій від 26.05.2008 року за № 15/287. (а.с.31).

Згідно з даної довідки, за час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було внесено спільні кошти в сумі 154 223,00 грн. для придбання спірної квартири, решту коштів було внесено, коли сторони припинили проживати однією сімєю.

Виходячи з розрахунку 154 223/2=77 111,50 грн. (частина кожного із подружжя) х 100 / 257 039, 00 грн. (загальна вартість квартири) = 30/100 (частка на яку має позивачка у спільному майні подружжя).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме: ОСОБА_1 має право власності на 30/100 частини квартири АДРЕСА_1.

Керуючись ст. 70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 61, 214-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 30/100 частини квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті держмита в розмірі 771 гривень 11 копійок та на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 гривень.

На рішення може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів, апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Київської області протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя В.С. Сердинський