Деснянський районний суд м.Чернігова
РІШЕННЯ

Іменем України 12 лютого 2010 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі: головуючої - судді Карапута Л.В., при секретарі - Кашка Т.Ю.,

з участю прокурора, позивача та третьої особи - приватного нотаріуса ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом першого заступника прокурора м. Чернігова в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договорів дарування недійсними,

встановив:

Перший заступник прокурора міста Чернігова подав до суду позов в нтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 лро визнання недійсним договору дарування житлового будинку з -їздвірними спорудами № 40 по 1-му провулку Ворошилова в місті Чернігові договір дарування земельної ділянки площею 0,0473 га, яка розташована ~о 1-му провулку Ворошилова, 40 в місті Чернігові від 17.02.2009 року, ¦ :<ладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В обґрунтування позову зазначив, що договір укладений під впливом змилки, тобто ОСОБА_2 підписуючи договори вважала, що укладає .шовіт, а також, що вказані договори укладені в один і той самий день між «і ними і тими ж самими сторонами відносно нерухомого майна у вигляді зе ельної ділянки площею 0,473 га, а також житлового будинку з надвірними удами, що на ній розташовані та належали дарувальнику на праві ності.

У судовому засіданні прокурор та позивачка позов підтримали та лягали на їх задоволенні.

Відповідач в судове засідання не з»явилася, хоча про час і місце ляду справи сповіщалася належним чином, до суду направляла письмові чення проти задоволення позову.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_1 просила відмовити в ленні позову та пояснила, що на прохання ОСОБА_2, її дочка

нчук С.В. запросила її додому для укладення договору дарування будинку та земельної ділянки, оскільки раніше вже посвідчувала договір

дарування між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а тому її мати саме довіряє цьому

нотаріусу. Вдома ОСОБА_2 було роз»яснено наслідки договору дарування,

яка повідомила, що знає їх, оскільки її чоловік вже раніше обдаровував її

даним будинком, тому була видана спочатку довіреність на ОСОБА_3 а

17.02.2009 року було укладено договори дарування будинку та земельної

ділянки. Також приватний нотаріус повідомила, що роз»яснювала позивачці,

що з часу укладення договору дарування вона перестає бути власником та

можливо слід укласти заповіт, оскільки в неї двоє дітей, на що позивачка » ні

категорично відмовила, так як 11 Син ЗлбВ^ИШ бПИрТНИМИ Н&Я6ЯМИ, & ПІСЛЯ 11 смерті у дочки не буде необхідності ходити та оформлювати документи про прийняття спадщини.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 була власницею будинку з надвірними спорудам, який розташований по 1-му провулку Ворошилова, 40 в м. Чернігові та земельної ділянки площею 0,0473 га, що належало на підставі договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 09.04.2004 року укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_1, проживала раніше та проживає в ньому на даний час.

05.02.2009 року ОСОБА_2 надала довіреність ОСОБА_3 нотаріально посвідчену приватним нотаріусом ОСОБА_2 на представлення інтересів в усіх державних, громадських установах і організаціях незалежно від їх форми власності чи підпорядкування для відчуження належного їй на праві приватної власності житлового будинку за адресою: м. Чернігів, вул. Воршилова, 40 дійсної строком на один рік до >5.02.2010 року ( а.с. 34 ), яка не відкликалася та не оспорюється позивачем.

17.02.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено і за договори дарування, згідно яких ОСОБА_2 подарувала, а відповідачка трийняла в дар будинок № 40 по 1-му провулку Ворошилова в місті -ернігові з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,0473 га за пресою: м. Чернігів, 1-й провулок Ворошилова, 40, яка не була відкликана дивачкою та не оспрювалася в судовому засіданні.

Вказані правочини були посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_1

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана - зести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і іілеречень.

В матеріалах справи відсутні докази щодо укладення договору іігування внаслідок помилки, крім показань самої позивачки та і стовірними доказами не підтверджуються і до уваги судом не приймаються.

Разом з тим, позивачка не ставить питання про її намір укладення іа>#е заповіту, а просить визнати недійсними договори дарування^лйшй як |ша зазначає укладений внаслідок помилки.

Договір дарування передбачає собою безоплатний договір. Крім того, укладений договір не носить характеру мнимої та удаваної угоди, оскільки скріплено підписами сторін, про що не заперечувала позивачка в судовому засіданні. При цьому, надання позивачкою довіреності для відчуження нерухомого майна відповідачеві, спростовує посилання позивача на намір укладення заповіту.

Крім того, належність позивачеві будинку та земельної ділянки на підставі договору дарування та її обізнаність в оформленні саме такого договору дарування, також свідчить про правильне розуміння укладеної угоди, що не було спростовано позивачем в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов»язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Відповідно до роз»яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» , обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що ьона має істотне значення.

Викладені обставини свідчать про відсутність такої помилки у діях позивачки ОСОБА_2, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 208-209, 292, 294 ЦПК України, ст.ст. 203, 229 України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від . 11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про нання правочинів недійсними», суд

вирішив:

в задоволенні позову першого заступника прокурора м. Чернігова в сах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 визнання договорів дарування недійсними відмовити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати мірі 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення ляду справи в розмірі 37 грн. 00 коп.. Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду гівської області. Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої ії може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення, йна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подання про апеляційне оскарження.

Суддя Л.В. Карапута