АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа 22-Ц-4708/2010 р. Категорія - перерахунок пенсії постраждалим від аварії на ЧАЕС
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2010 р.

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Карімової Л.В., суддів Яцини В.Б., Ізмайлової Г.Н., при секретарі Коршун І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Управління пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківської області

на постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02 березня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Ізюмському районі Харківської області про визнання дій та діяльності протиправними, зобовязання вчинення дій та стягнення матеріальної і моральної шкоди, -

В СТАНОВИЛА:

У жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача із вказаним позовом, в якому поставив питання про визнання дій відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку, нарахуванні та виплаті державної пенсії та додаткової пенсії згідно норм ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.19991 року N 796-ХІІ (далі - Закон N 796-ХІІ) з 22.05.2008 року у розмірі законодавчо встановленої мінімальної пенсії за віком на час виплати. Також просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду: за 2009 рік в сумі 21463,17 гривень, за 2008 рік - в сумі 28489,50 гривень та моральну шкоду у сумі 500 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що він є інвалідом III групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, щодо якого встановлено звязок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, знаходиться на обліку в управлінні ПФУ в Ізюмському районі Харківської області.

Вказав, що відповідно до ст. 50, 54 Закону N 796-ХІІ він має право отримувати державну пенсію не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, однак відповідач протиправно відмовив позивачу задовольнити його відповідне звернення від 31.08.2009 року про такий перерахунок.

Відповідач позов не визнав з тих підстав, що розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність , визначається на момент виплати пенсії згідно із законом «Про державний бюджет України» і не може коригуватись іншими нормативно- правовими актами.

Суд розглянув справу відповідно до норм КАС України, в порядку письмового провадження.

Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02 березня 2010 року позов задоволений частково. Визнано незаконними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку, нарахуванні та виплаті державної пенсії та додаткової пенсії згідно норм ст. 50, 54 Закону України N 796-ХП.

Зобовязаний відповідач провести перерахунок та виплату державної пенсії та додаткову пенсію ОСОБА_1 з 22 травня 2008 року у відповідність зі статтями 50 та 54 Закону України N 796-ХІІ, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановлений у ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням визначеного законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1В, відмовлено.

В апеляційній скарзі районним Управлінням пенсійного фонду поставлено питання про скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права. Справу в апеляційній інстанції просить розглядати без участі його представника.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши наведені в скаргах доводи та перевіривши матеріали справи знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом безспірно встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до ст. 14 Закону N 796-ХІІ належить до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як інвалід III групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щодо якого встановлено причинний звязок інвалідності з Чорнобильською катастрофою та знаходиться на пенсійному обліку у відповідача.

Розрахунок пенсії позивачу районне Управління ПФУ здійснило виходячи з розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб у розмірі згідно із законом про Державний бюджет України та відмовилося врахувати положення ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» щодо розрахунку мінімальної пенсії за віком у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

У статті 49 Закону N 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, З, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до частини 4 статті 54 цього Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів III групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 6 мінімальних пенсій за віком. При цьому обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-ІУ (далі - Закон України N 1058-ІУ).

з

Статтею 50 Закону України N 796-ХІІ встановлено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідних розмірах, зокрема, інвалідам III групи - 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Виплата додаткової пенсії відповідно до статті 53 зазначеного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Таким чином, вихідним критерієм обрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з частиною 1 статті 28 Закону України N 1058-ІУ встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Положення частини 3 статті 28 Закону України N 1058-ІУ не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку пенсії, передбаченої статтею 54 Закону України N 796-ХІІ, оскільки чинними законами України не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною 1 цієї статті.

Виходячи з принципу юридичної визначеності, який є складовою частиною Конституційного принципу верховенства права (ст. 8) суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги заперечення відповідача проти такого застосування мінімального розміру пенсії.

Відповідно до частини 3 статті 67 Закону України N 796-ХІІ у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового прожиткового мінімуму.

Отже, по справі безспірно встановлено право позивача на призначення та виплату пенсій у розмірах, встановлених вищезгаданим законом, яке гарантується ст. 46 Конституції України, якою передбачено право громадянина на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Стаття 64 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ст.19 Основного Закону України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішенні спору суд першої інстанцій виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами обґрунтовано визнав, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями 50, 54 Закону N 796-ХІІ, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Також правильно судом першої інстанції не взято до уваги заперечення пенсійного фонду з посиланням на ч. 5 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України. Оскільки реалізація такого права Кабінетом Міністрів України виходячи із

конституційного принципу верховенства права не повинна обмежувати змісту та обсягу прав позивача на отримання пенсій відповідно до розмірів, встановлених Законами України.

Виходячи з наведеного, оскільки висновки суду першої інстанції в межах скарги, яка розглядається, є законними та обгрунтованими, відповідають вимогам ст. 213 ЦГЖ України, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до положень ст. 308 ЦГЖ України необхідно відхилити апеляційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 317, 319, 324 ЦГЖ України,

судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Гзюмському районі Харківської області відхилити.

Постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.

Г оловуючий Судді