Справа № 2-3306/1-10
Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючої судді Астахової О.О.,
при секретарі: Пашиніні Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
Представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 18 210, 00 грн. в якості відшкодування суми неповернутого боргу за договором позики, а також понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 183, 00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи -120, 00 грн. та витрати на правову допомогу - 1 000,00 грн..
Обґрунтовуючи свої вимоги представник позивача зазначив, що 19 квітня 2008 року між сторонами було укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 взяв у борг грошові кошти у сумі 1 000 доларів США у ОСОБА_1 терміном на один рік, тобто до 19.04.2009 року із сплатою за користування грошовими коштами 5% відсотків річних від суми позики щомісячно. В травні 2009 року термін дії даного договору було подовжено сторонами на один рік та внесено доповнення, за якими ОСОБА_2 додатково позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1 000 Євро строком на один рік, із сплатою за користування грошовими коштами 5% відсотків річних від суми позики, тобто по 50 євро щомісячно. Відповідач здійснював сплату відсотків позивачу за вказаним договором, відповідно до його умов, однак суму позики в розмірі 1000,00 доларів США та 1000 євро по закінченню дії договору не повернув. Станом на 03.08.2010 року за офіційним курсом НБУ 1000 доларів США складає 7 892,20 грн., 1000,00 євро 10 317, 47 грн. Факт позичання відповідачем грошових коштів у позивача був оформлений шляхом складання письмової розписки, однак надати її на підтвердження укладання договору позики позивач та її представник не можуть, оскільки письмова розписка від 19.04.2008 року зберігалась за місцем роботи позивача у ТОВ «Благодійний центр ОСОБА_3», враховуючи, що при зміні керівництва даного підприємства, з яким у позивача склались спірні відносини, ОСОБА_1 не має фактичного доступу до свого робочого місця, це перешкоджає надати письмову розписку суду. Враховуючи небажання відповідача в добровільному порядку повернути вказані грошові кошти, змушує позивача звернутись з даним позовом до суду.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, виходячи з доводів якими обґрунтовується позовна заява. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував, та додатково пояснив, що факт укладання договору позики між сторонами, підтверджується наданими ОСОБА_2 показами у цивільній справі № 2-558/1 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадщину, в якій ОСОБА_2 допитувався в якості свідка та підтвердив наявність вказаної заборгованості перед ОСОБА_1
Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення за зареєстрованим у встановленому законом порядку місці проживання, про причини неявки суд не повідомив. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності, клопотань про перенесення судового засідання, заяв про розгляд справи за його відсутності або заперечень проти позову суду не надано.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, відповідно до вимог ст.. 74 ЦПК України і за нормою ч.5 ст.74 ЦПК України неотримання ним судового виклику за адресою зареєстрованого місця проживання, не є підставою вважати, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому не належним чином, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
При судовому розгляді справи представник позивача повідомив, що надати оригінал або копію розписки від 19.04.2008 року, яка посвідчує передання ОСОБА_2 позикодавцем ОСОБА_1 грошової суми в розмірі 100,00 доларів США та 1000,00 євро не виявляється можливим, оскільки дана розписка знаходиться в офісі ТОВ «Благодійний центр ОСОБА_3», директор якого відмовляється надати розписку позивачу.
На запит суду від 06.10.2010 року та повторний запит від 30.11.2010 року про витребування оригіналу письмової розписки від 19.04.2008 року направленого за клопотанням представника позивача на адресу директора ТОВ «Благодійний центр Асоція групо» та ОСОБА_4, надійшла відповідь про відсутність вказаної розписки на даному підприємстві.
Згідно п. 3,4 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу та інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1047 ЦПК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
При відтворенні у судовому засіданні, наданого представником позивача, в якості доказу копії звукозапису фіксування судового засідання технічними засобами, встановлено, що ОСОБА_2, будучи допитаним, в якості свідка у цивільній справі № 2-558/1 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа ГУ юстиції в м. Києві про усунення від права на спадщину та визнання права власності на майно в порядку спадкування повідомив суду, що станом на 13.08.2010 року має борг перед ОСОБА_1 у розмірі 1 000 Євро та 1 000 доларів США.
При цьому даних про те, які б вказували на факт укладання між позивачем і відповідачем договору позики на суму 1000,00 доларів США та 1000,00 Євро, а також те, що борг, який визнав ОСОБА_2 виник у зв»язку з порушенням ним умов договору позики, що є предметом даного спору суду не надано.
Таким чином, в матеріалах справи відсутня розписка позичальника або інший документ, який посвідчує отримання ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 1 000 Євро та 1 000 доларів США від ОСОБА_1 на умовах зазначених у позові, тобто на підставі договору позики від 19.04.2008 року.
Згідно ч.3,4 ст. 10 ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, суду також не надано доказів, які б підтвердили виконання відповідачем умов договору позики від 19.04.2008 року шляхом виплати позивачеві щомісяця відсотків протягом 2008 2009 років, про що зазначає представник позивача в позові і при наданні пояснень.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.
На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Враховуючи наведене та керуючись, ст.ст. 10, 11, 58 - 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223-228, 233, 294 ЦПК України, ст. ст. 202 - 209, 1046,1047 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя