Кременчуцький районний суд Полтавської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2010 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Степаненка Ю.І.,

при секретарі Коротіч С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача директор з персоналу та соціальних питань ОСОБА_2 акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» ОСОБА_3, про поновлення на роботі, поновлення трудового стажу за весь час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 64 273 гривень 60 копійок, стягнення моральної шкоди в сумі 35 452 820 гривень, стягнення винагороди за відрив від звичайних занять в сумі 81 гривень 60 копійок та добових, пов'язаних з явкою до суду в сумі 480 гривень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 18 серпня 2009 року звернувся в суд з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» (надалі ВАТ «КВБЗ») з доповненими 19 листопада 2009 року, 01 квітня 2010 року та 05 травня 2010 року позовними вимогами.

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що він з 26 жовтня 2001 року був прийнятий на роботу у ВАТ «КВБЗ», де працював наждачником, а після був переведений на роботу пружинщиком, учнем коваля-штампувальника на ротаційних машинах, ковалем-штампувальником на ротаційних машинах 4-го розряду. За період роботи виконував обов'язки бригадира комплексної бригади, неодноразово брав участь у різноманітних спортивних змаганнях підприємства.

20 липня 2009 року його було звільнено з роботи у зв'язку із скороченням чисельності штату по п.1 статті 40 КЗпП України.

Вважає звільнення незаконним, так як в силу статті 42 КЗпП України порівняно з іншими ковалями-штампувальниками на ротаційних машинах, які залишилися працювати на підприємстві, він мав більш високу кваліфікацію і продуктивність праці.

Крім цього, він довше багатьох з них працював на підприємстві, має на утриманні дочку, дружину інваліда дитинства третьої групи та практично всі кошти використовував на ліки для підтримання здоров'я дружини. Цих обставин при звільненні відповідач до уваги не взяв.

У порушення вимог статті 49-2 КЗпП України ніякої іншої роботи йому не було запропоновано, а навпаки викликали до начальника цеху і наполегливо вимагали від нього поставити свій підпис, що роботи немає і він з цим згоден.

Тому вважає, що він в силу ч.1,2 статті 235 КЗпП України має бути поновлений на попередній роботі. Одночасно з цим йому має бути виплачена середня заробітна плата за час вимушеного прогулу з 21 липня 2009 року станом на 05 травня 2010 року за 289 днів з розрахунку середньоденного заробітку 222 гривні 40 копійок у сумі 64 273 гривень 60 копійок. Також йому має бути поновлений трудовий стаж коваля штампувальника на ротаційних машинах 4 розряду на ВАТ «КВБЗ» за весь час вимушеного прогулу.

У зв'язку з незаконним звільненням його з роботи, несвоєчасним розрахунком при звільненні та іншими порушеннями щодо нього відповідачем законодавства про працю, наданням інформації про дружину позивача без її згоди, наданням інформації та фактів про позивача, що не відповідають дійсності, йому спричинені великі моральні і душевні страждання та переживання, що викликало занепокоєння, знервованість, сором, приниження, призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, переживання негативно позначились на стані його здоров'я, яке проявляється в частих головних болях та безсонні, погіршилися відносини в сім'ї, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя. Тому відповідачем йому завдана моральна шкода, яку він оцінює у загальній сумі 35 452 820 гривень та яку просить стягнути з відповідача на його користь.

Крім цього, у зв'язку з проживанням його у селі Чечелеве, Кременчуцького району, Полтавської області та необхідності його явки в судові засідання Кременчуцького районного суду, який розташований у місті Кременчуці, просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати: добові за 16 діб з розрахунку 30 гривень за добу у сумі 480 гривень та винагороду за відрив від звичайних занять протягом 16 діб, пов'язаних з явкою до суду та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи з розрахунку 5 гривень 10 копійок за добу у сумі 81 гривень 60 копійок.

Всього просив стягнути з відповідача на його користь 35 517 655 гривень 20 копійок та задовольнити інші позовні вимоги відповідно до норм статей 3,8,21,22,61 Конституції України, п.4 ч.1 ст.40, ст.117, п.2 ч.1 ст.232, ч.1,2,5 ст.235, ст.237-1 КЗпП України, п.9 ч.2 ст.16, ч.1,4 ст.23 ЦК України, Постанови Кабінету Міністрів України від 01 липня 1996 року №710, Наказу Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року №59, Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.99 року №663 «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон», Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», ст.10,ч.2 ст.31,ч.2 ст.35, ст.61,ст.85,ч.1 ст.88,ч.2 ст.120 ЦПК України.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, у обгрунтування позову пояснив так, як викладено в описовій частині рішення та просив врахувати, що чинним рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2009 року було задоволено його позов, визнані безпідставним розпорядження №125 від 03 липня 2008 року про позбавлення його 10 % системної премії по підсумках роботи за червень 2008 року, незаконними наказ №4-с по термічному цеху від 24.02.2009 року щодо нього про оголошення догани та позбавлення 30% системної премії та наказ №5-с від 02.03.2009 року щодо нього про оголошення догани та позбавлення 50 % системної премії, що були підставою для його звільнення, стягнено з ВАТ «КВБЗ» 37 гривень судових витрат та 1 000 гривень моральної шкоди.

Представник відповідача по довіреності ОСОБА_4 (а.с.179) у судовому засіданні повністю заперечував проти позову ОСОБА_1 та пояснив, що звільнення позивача з роботи було проведено з дотриманням норм законодавства про працю. При цьому права працівника ОСОБА_1 відповідачем жодним чином не було порушено.

Тому за неправомірністю, безпідставністю та не доведенням позовних вимог просив відмовити позивачу у задоволенні його позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача директор з персоналу та соціальних питань ВАТ «КВБЗ» ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву, у якій просив суд розглядати справу без його участі та не погодився з позовом ОСОБА_1, оскільки процедура звільнення позивача відповідно до ч.1 ст.40 КЗпП відбулася на законних підставах з дотриманням чинного законодавства, зокрема статей 42,49-2 КЗпП. Профспілковий комітет надав згоду на звільнення позивача у зв'язку зі скороченням штату працівників, так як вакантні місця для його працевлаштування були відсутні. Тому було видано наказ про припинення трудового договору з позивачем. У відповідності до статті 116 КЗпП в день звільнення позивачеві були виплачені всі суми, які йому належали, включаючи вихідну допомогу, передбачену ст.44 КЗпП (а.с.228-229).

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Установлено, що позивач ОСОБА_1 з 26 жовтня 2001 року був прийнятий на роботу у ВАТ «КВБЗ», де працював наждачником, після чого був переведений на підприємстві (п'ять разів) на роботу пружинщиком 3 розряду, учнем коваля-штампувальника, ковалем-штампувальником на ротаційних машинах 3-го розряду, ковалем-штампувальником на ротаційних машинах 4-го розряду ковальсько-пресового цеху, з 01 липня 2003 року ковалем-штампувальником на ротаційних машинах 4-го розряду в термічний цех пружинної дільниці, що підтверджується копією витягу з трудової книжки (а.с.7).

Згідно наказу № 2071 від 15 липня 2009 року про припинення трудового договору коваля-штампувальника на ротаційних машинах 4-го розряду ОСОБА_1 було звільнено по п.1 статті 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників з 20 липня 2009 року. Підставою звільнення є наказ №98 від 13 квітня 2009 року. Звільнення узгоджено з профспілковою організацією, протокол №5 від 14 липня 2009 року (а.с.6,32).

Як вбачається з наказу № 98 від 13 квітня 2009 року «Про скорочення чисельності штатних працівників і удосконаленні структури управління» на підприємстві ВАТ «КВБЗ» у зв'язку з загальною фінансовою кризою, відсутності платіжоздатних замовників різко скоротились об'єми продаж і виробництво продукції на підприємстві, що поставило підприємство в дуже важке фінансове становище. Спискова чисельність працівників ВАТ «КВБЗ» станом на 01 березня 2009 року складає 7 795 чоловік, що на 423 працівника більше, ніж було на 01.01.2008 року. Завантаження працівників основних цехів різко зменшилась, а тому підприємство перейшло на режим роботи по неповному робочому тижню. З метою скорочення витрат на виробництво, приведення чисельності працюючих у відповідність з об'ємами робіт виникла необхідність у скороченні чисельності штатних працівників і удосконалення структури управління (а.с.28).

Таким чином, на підприємстві ВАТ «КВБЗ» мало місце скорочення штату працівників, власник якого або уповноважений ним орган, користуючись правом самостійної господарської ініціативи, мали право на свій розсуд приймати таке рішення.

Згідно п.1ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При вивільненні працівника ОСОБА_1 з роботи відповідачем було дотримано вимоги норм, передбачених статтями 42, 49-2 Кодексу законів про працю України. Позивач персонально попереджався адміністрацією підприємства за два місяці про наступне його вивільнення, про що свідчать акти від 15 травня 2009 року (а.с.48-50) та акти від 20 травня 2009 року (а.с.51,52), згідно яких він відмовився від ознайомлення з розпорядженням по термічному цеху №68 від 22 квітня 2009 року «Про організацію роботи по виконанню наказу ВАТ «КВБЗ» №98 від 13 квітня 2009 року в термічному цеху (а.с.53-54) та зі списком осіб, що підлягають звільненню по п.1 ст.40 КЗпП, де він значиться під №72 (а.с.79-81), з чим погодився у судовому засіданні позивач.

Таким чином, працівник ОСОБА_1 вважається належним чином повідомлений про наступне його вивільнення.

Про заплановане вивільнення працівників ВАТ «КВБЗ» також свідчить звіт в Кременчуцький центр зайнятості населення, під №67 якого значиться працівник ОСОБА_1 (а.с.55-68).

Про відсутність вакансій на підприємстві за відповідною професією чи спеціальністю ОСОБА_1 свідчить лист бесіди (а.с.33).

Згідно списку працюючих та скорочених ковалів-штампувальників на ротаційних машинах термічного цеху ВАТ «КВБЗ» під № 2 у графі скорочені значиться ОСОБА_1, всього на час скорочення у термічному цеху працювало на посаді коваля-штампувальника на ротаційних машинах 4 розряду сім працівників (а.с.164-165).

Залишені на роботі працівники ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 при скороченні мали передбачене статтею 42 Кодексу законів про працю України переважне у порівнянні з позивачем ОСОБА_1 право на залишення їх на роботі. Ці обставини були враховані на засіданні адміністрації термічного цеху по питанню скорочення працівників пружинної дільниці по п.1 ст.40 КЗпП, яка постановила затвердити на скорочення позивача, що підтверджується випискою з протоколу №1 від 21 квітня 2009 року (а.с.70) та засідання первинної профсоюзної організації термічного цеху від 14.07.2009 року про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 (а.с.32). Крім цього, у поясненні третьої особи ОСОБА_3 стосовно таблиці порівняльного аналізу ковалів-штампувальників на ротаційних машинах детально викладені переваги залишених на роботі працівників у порівнянні з вивільненим працівником ОСОБА_1, чого не спростував у судовому засіданні позивач та не вказав і не довів у суді, які саме переваги на залишення на роботі він мав перед іншими працівниками, які продовжували працювати.

Твердження позивача, як на підставу, яка на його думку давала йому переважне право на залишення на роботі у порівнянні з іншими працівниками, що він за період роботи виконував обов'язки бригадира комплексної бригади, неодноразово брав участь у різноманітних спортивних змаганнях підприємства, мав більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, ніж інші працівники, він довше багатьох з них працював на підприємстві, має на утриманні дочку, дружину інваліда дитинства третьої групи та практично всі кошти використовував на ліки для підтримання здоров'я дружини не заслуговують на увагу, оскільки у зв'язку з недоліками роботи бригадира ОСОБА_1 та особистої його заяви про звільнення від обов'язків бригадира 18.03.2004 року було обрано бригадиром іншого працівника (а.с.180,181).

Крім цього, участь працівника у спортивних змаганнях підприємства не дає передбачених законом переваг при скороченні чисельності і штату працівників.

Позивач не довів у суді, що він мав більш високу кваліфікацію і продуктивність праці у порівнянні з іншими працівниками.

У позивача немає у наявності передбачених п.1ч.2 ст.42 КЗпП України двох і більше утриманців, оскільки його дружина є працездатною і працює на цьому ж підприємстві (а.с.69,72,76).

Різниця у стажі роботи позивача ОСОБА_1, який був прийнятий у ВАТ «КВБЗ» 26 жовтня 2001 року, у порівннянні з ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які працюють з 2002 року, ОСОБА_9, який працює з 2003 року є незначною, але останні мають інші переваги у порівнянні з позивачем: відсутність порушень дисципліни, визнання їх кращими по професії за сумлінну працю, великі досягнення на виробництві та володіння більшою кількістю спеціальностей. ОСОБА_9 отримав вищу освіту без відриву від виробництва і перебуває в резерві кадрів на заміщення вакантних посад (майстра, зам.начальника цеху, начальника цеху), а позивач ОСОБА_1 має базову загальну середню освіту (9 класів) та жодного разу не був відзначений почесним званням «Кращий за професією», коли інші працівники відзначалися цим званням по декілька разів, що свідчить про його нижчу кваліфікацію та продуктивність праці.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2009 року, яке 03 березня 2010 року набрало законної сили (а.с.170-171; 226-227), були визнані незаконними (але не скасовані, як вказував позивач ОСОБА_1О.) накази: №4-с по термічному цеху від 24.02.2009 року щодо ОСОБА_1 про оголошення догани та позбавлення 30 % системної премії по підсумках роботи місяця 2009 року, №5-с по термічному цеху від 02.03.2009 року щодо ОСОБА_1 про оголошення догани та позбавлення 50 % системної премії по підсумках роботи лютого місяця 2009 року. Докази скасування цих наказів позивачем не надані.

Цим же рішенням суду у скасуванні розпорядження №125 від 03.07.2008 року, яким позивача було позбавлено 10 % премії по підсумках роботи цеху за червень 2008 року було відмовлено за пропуском строку звернення до суду.

З огляду на викладене щодо дисциплінарних стягнень, останні були чинні на час прийняття відповідачем рішення про скорочення позивача з роботи, як і не скасовані на даний час. Але, навіть за відсутності у позивача дисциплінарних стягнень, він не мав перед іншими працівниками переважного права на залишення його на роботі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вивільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 статті 40 КЗпП України проведено відповідачем на законних підставах, а тому суд відмовляє позивачу у поновленні його на роботі.

Відповідач ВАТ «КВБЗ» у відповідності з вимогами статей 116,44 КЗпП України при звільненні виплатив позивачу всі суми, що належать йому від підприємства, заборгованості по зарплаті з боку підприємства немає, що підтверджується довідкою про доходи (а.с.71), особовим рахунком позивача (а.с.73), відомістю на виплату грошей (а.с.74), розрахунковим листом (а.с.75 на звороті). Спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, не було.

Твердження позивача, що йому не були нараховані та не виплачені премії, які він недоотримав згідно розпорядження №125 від 03.07.2008 року про позбавлення 10 % премії по підсумках роботи цеху за червень 2008 року, наказів: №4-с по термічному цеху від 24.02.2009 року про позбавлення 30 % системної премії по підсумках роботи місяця 2009 року, №5-с по термічному цеху від 02.03.2009 року про позбавлення 50 % системної премії по підсумках роботи лютого місяця 2009 року не можуть заслуговувати на увагу, оскільки не стосуються предмету спору у цій справі, за вирішенням якого він звернувся з позовом до суду і не тягнуть за собою відповідальності за статтею 117, ч. 2 статті 235 КЗпП України, а тому суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 64 273 гривень 60 копійок.

Так як решта позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення йому трудового стажу коваля штампувальника на ротаційних машинах 4 розряду на ВАТ «КВБЗ» за весь час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди в сумі 35 452 820 гривень та судових витрат, які складаються з винагороди за відрив від звичайних занять у сумі 81 гривень 60 копійок та добових, пов'язаних з явкою до суду у сумі 480 гривень є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у задоволенні яких суд відмовляє позивачу за їх недоведеністю, суд також відмовляє позивачу у задоволенні і цих вимог за їх безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись п.1ч.1,ч.2 ст.40, ст.42,49-2,116,117,233,235,237-1

КЗпП України, статтями 10,11,79,81,85,88,209,213-215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» про поновлення на роботі, поновлення трудового стажу за весь час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 64 273 гривень 60 копійок, стягнення моральної шкоди в сумі 35 452 820 гривень, стягнення судових витрат: винагороди за відрив від звичайних занять в сумі 81 гривень 60 копійок та добових, пов'язаних з явкою до суду в сумі 480 гривень повністю відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя Ю.І. Степаненко