Костопільський районний суд Рівненської області
Справа № 2-2/2010 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2010 року

Костопільський районний суд Рівненської області

в особі: головуючого - судді Олійника П.В.

при секретарі Озарчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом начально-виробничого підприємства «Автопромбуд» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 сільської ради про визнання незаконними рішень сільської ради та державних актів на право власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати Державні акти на право власності на земельні ділянки серії РВ № 007556 та №007557, видані 10 вересня 2004 року ОСОБА_1 про надання йому у власність земельних ділянок площею 0, 24 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,30 га для ведення особистого селянського господарства.

В обґрунтування позову позивач покликається на те, що на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради від 30 квітня 2003 р. №31 та розпорядження голови Костопільської районної державної адміністрації від 30 травня 2003 р. №251-р підприємству був наданий дозвіл на оформлення документації на отримання в оренду ставу та прибережної смуги на території ОСОБА_2 сільської ради в с.Берестовець площею 17,25 га. Розпорядженням голови Костопільської районної державної адміністрації від 19 липня 2004 р. № 291-р вказана земельна ділянка була вилучена із земель запасу сільської ради та надана в оренду позивачу терміном на 50 років. 28 липня 2004 року були встановлені межі земельної ділянки в натурі. 11 січня 2005 року між позивачем та ОСОБА_2 сільською радою було укладено договір оренди. Рішенням ОСОБА_2 сільської ради від 30 квітня 2003 року № 48 було надано у власність ОСОБА_1 земельні ділянки площею 0,24 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,30 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані частково в межах прибережної захисної смуги орендованих позивачем ставка та земельної ділянки навколо нього. 10 вересня 2004 р. ОСОБА_1 отримав на ці земельні ділянки Державні акти на право приватної власності. Вважає, що земельні ділянки були надані відповідачу всупереч Земельного та Водного кодексів України.

В послідуючому позивач уточнив свої вимоги і доповнив їх вимогою про визнання незаконними та скасування рішення ОСОБА_2 сільської ради від 30 квітня 2003 року № 48 в частині надання ОСОБА_1 земельних ділянок площею 0,24 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,30 га для ведення особистого селянського господарства.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та по аналогічних мотивах. Просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надіслав до суду заперечення проти позову та телефонограму про розгляд справи у його відсутність. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради позов не визнала та пояснила, що земельні ділянки ОСОБА_1 були виділені відповідно до чинного законодавства. Просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 11 січня 2005 року між позивачем та ОСОБА_2 сільською радою було укладено договір оренди ставу та прибережної смуги навколо нього на території ОСОБА_2 сільської ради біля с.Старий Берестовець Костопільського району.

Згідно рішень ОСОБА_2 сільської ради №42 від ЗО квітня 2003 року та №48 від 30 квітня 2003 року ОСОБА_1 було надано у приватну власність земельні ділянки відповідно для будівництва житлового будинку земельну ділянку розміром 0,24 га в межах с.Берестовець Костопільського району та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,30 га.

На підставі вказаних рішень відповідач отримав Державні акти на право власності на земельну ділянку серії РВ № 007557 та № 007558 від 10 вересня 2004 року на земельні ділянки площею 0,30 га та 0,24 га в с.Берестовець Костопільського району.

Надані відповідачу у власність земельні ділянки розташовані частково в межах орендованої позивачем землі. Як вбачається з повідомлення Костопільського районного відділу земельних ресурсів, земельні ділянки, виділені у власність ОСОБА_1, знаходяться в межах с.Старий Берестовець Костопільського району згідно генерального плану забудови села.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_1 є законним власником спірної земельної ділянки з 10 вересня 2004 року. В передбаченому законом порядку виділена земельна ділянка у відповідача не вилучалася.

В судовому засіданні позивачем не надано доказів того, що при прийнятті рішень від 30 квітня 2003 року ОСОБА_2 сільською радою про надання відповідачу у приватну власність земельних ділянок не було дотримано вимог чинного законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

При таких обставинах вимоги позивача як орендаря є безпідставними, оскільки надання йому в оренду спірної частини земельної ділянки без її вилучення в ОСОБА_1 є незаконним.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, то така вимога, як правило, заявляється як другорядна ( у комплексі з іншими вимогами ), а тому вирішення такого питання є похідним від встановлення факту наявності права власності на спірну земельну ділянку. Отже, при визнанні недійсним рішення, розпорядження, угоди, тощо, на підставі якої виданий акт, оспорюваний акт є нікчемним і визнання його незаконним не вимагається, а оцінка цих обставин має міститись не в резолютивній, а в мотивувальній частині рішення.

Оскільки відсутні підстави для визнання незаконним рішення сільської ради, не підлягає задоволенню і вимога про визнання протиправними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки.

На підставі викладеного, керуючись ст.10, 60, 212 ЦПК України, ст.118, 125 ЗК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову начально-виробничого підприємства «Автопромбуд» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 сільської ради про визнання незаконними рішень сільської ради та державних актів на право власності на земельну ділянку.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ :