Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-5849/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2010 року Жовтневий районний суд

м.Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.

при секретарі Вобліковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання недійсним окремого розпорядження, що міститься у заповіті,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2009 року позивачка звернулася з вищезазначеним позовом, в якому просила суд: визнати недійсним окреме розпорядження заповіту ОСОБА_3, який заповів квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та присудити з відповідача на її користь понесені нею судові витрати.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, на задоволенні позову наполягали.

Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх необґрунтованість, а тому просили суд у задоволенні позову відмовити.

Третя особа в судове засідання свого представника не направила, в своїй заяві просили розглядати справу за відсутності їх представника, при ухваленні рішення прокладались на розсуд суду.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти:

23.05.1980 між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 було укладено шлюб.

09.11.2008 позивачки чоловік помер, який згідно із заповітом, що посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, заповів квартиру АДРЕСА_2, а також все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право своїй дочці від попереднього шлюбу - ОСОБА_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд вважає, що окреме розпорядження померлого заповідати квартиру АДРЕСА_2 має бути визнане недійсним з наступних підстав.

Будинок, в якому розташована квартира, яку заповів своїй дочці позивачки померлий чоловік, належить до кооперативу «ЖСК-131». Позивачка є членом цього кооперативу з 1967 року і в цьому ж році вона внесла перший внесок у 1000 крб. Другий внесок у 911 крб. був нею здійснений у 1970 році, а в серпні 1971 року будинок був зданий в експлуатацію і вона вселилася до квартири на підставі ордеру від 16.07.1971 року № 1568.

Згідно із ст.128 ЦК Української PCP право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Тобто, позивачка набула право власності на цю квартиру ще у 1971 році, тобто ще до укладення шлюбу з ОСОБА_3 У відповідності до п.п.9, 11 Положення про житлово-будівельні колективи та індивідуальних забудовників у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженого ОСОБА_6 Міністрів Української PCP від 30.04.1958 № 514, передбачена договірна основа будівництва кооперативного будинку, яке може бути розпочате лише після укладення договору між виконкомом міської (районної) ОСОБА_6 депутатів трудящих і житлово-будівельним колективом. Згідно із п/п а) п.24 цього Положення такий договір підтверджує право особистої власності кожного члена житлово-будівельного колективу на квартиру в багатоквартирному будинку.

Вартість квартири складає 4459 крб. і на залишок несплаченої суми у 2548 крб. позивачці була надана розстрочка строком на 15 років із щорічним внеском у розмірі 173,64 крб., а щомісяця по 14,47 крб. За період з серпня 1971 року по травень 1980 року позивачкою було сплачено ще 1519,35 крб., а в серпні 1986 року вона повністю погасила заборгованість в сумі 1028,65 крб.

У відповідності до ст.15 Закону України «Про власність» 1991 року, який був чинним на той час, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно із реєстраційним посвідченням № 9/895, що видане КП «ДМБТІ», посвідчується, що кооперативна квартира АДРЕСА_3 зареєстрована в МБТІ ідеальній частці за позивачкою на праві особистої власності та зареєстроване за реєстровим № 143 від 19 червня 1992 року.

Таким чином, ця квартира належить позивачці - члену кооперативу на праві приватною власності. Вона користувалася і користується нею та повністю внесла свій пайовий внесок, а її померлий чоловік - не був членом кооперативу, обов'язку сплачувати за неї - не мав, тому не набув і не міг набути право власності на неї у встановленому порядку.

Згідно із п.23 Положення про житлово-будівельні колективи та індивідуальних забудовників у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженого ОСОБА_6 Міністрів Української PCP від 30.04.1958 № 514, за кожним членом житлово-будівельного колективу зберігається право особистої власності на одну квартиру в багатоквартирному будинку.

У відповідності до ч.1 ст.145 ЖК України, члени сім'ї, які проживають разом із членом житлово-будівельного кооперативу, мають рівне право лише користуватися жилим приміщенням. Отже, ОСОБА_3 - необґрунтовано заповів майно, що йому не належить. Згідно із ч.1 ст.317 ЦК України саме власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.1 ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом лише ті права та обов'язки, які йому належать на момент складання заповіту.

За таких обставин, суд вважає можливим визнати недійсним окреме розпорядження заповіту ОСОБА_3, який заповів квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Визнати недійсним окреме розпорядження заповіту ОСОБА_3, який заповів квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4.

Рішення суду може бути оскаржене у апеляційний суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська, та подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: