Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2010 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

при секретарі Калініченко М.В.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представників відповідачки ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договорами позики,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2005 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив постановити рішення, яким стягнути з відповідачки на його користь борг за договором позики в розмірі 18102 грн., моральну шкоду в сумі 10000 грн. та понесені ним судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 04 липня 2003 року він зайняв відповідачці ОСОБА_4 гроші в сумі 5740 грн. про що був складений відповідний договір позики. Невід'ємною частиною цього договору став додаток до цього договору позики, відповідно до якого ОСОБА_4 взяла у нього в борг гроші в сумі 1500 грн., а всього за цим договором відповідачка позичила у позивача 7240 грн. У цей же день, 04 липня 2003 року, ОСОБА_4 знов звернулася до позивача з проханням позичити їй ще 5740 грн., на що отримала згоду та склала розписку із зазначенням суми позики, дати отримання позики та інших відомостей. 16.07.2003 року до цієї розписки було складено доповнення, згідно якого позич відповідачці позичив ще 1500 грн. 08 липня 2003 року ОСОБА_4 знов позичила у позивача гроші в сумі 1 000 грн., а також 240 доларів США (по курсу 5,3 грн. до 1 долару США), що еквівалентно 1272 грн. Пізніше, 11 липня 2004 року відповідачка ще позичила у позивача 600 доларів США, що еквівалентно 3180 грн. (за курсом 1 долар США дорівнює 5,3 грн.). Через більш ніж два роки у серпні - вересні 2005 року відповідачка повернула позивачу частково борг в сумі 600 доларів США, про що він склав їй відповідну розписку, а також позивач відповідачці знов позичив 1350 грн.. На день подачі позову до суду відповідачка винна позивачу борг в сумі 18102 грн. із розрахунку: 5 740 + 5 740 + 1 500 + 1 500 + 3 180 + 1 000 + 1 272 - З 180 + 1350 = 18 102 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідачки з вимогою про повернення йому решти боргу, але вона кожен раз відмовляла, посилаючись на відсутність грошей. Позивач навіть звертався до органів міліції із заявою про шахрайство з боку відповідачки. Своїми діями відповідачка спричинила позивачу моральну шкоду, яка виразилася у тому, що коли позивачу знадобилися гроші, відповідачка відмовилася їх повертати, позивач фактично залишився без грошових коштів для існування, не міг матеріально забезпечити себе та свою родину, не міг забезпечити себе необхідними речами першої необхідності, втратив спокій та нормальні життєві зв'язки, був порушений його уклад та ритм життя, позивач не мав можливості своєчасно сплачувати платежі за комунальні послуги у звязку з чим утворилася заборгованість, позивач був вимушений принижуватися, неодноразово звертатися до відповідачки з проханням отримати свої гроші й отримуючи при цьому цинічну образливу відмову. Моральну шкоду позивач оцінює у суму 10 000 грн., яку він просить стягнути з відповідача на його користь.

У подальшому позивач неодноразово уточнював позовні вимоги. У останній позовній заяві від 19 березня 2010 року позивач просив стягнути з відповідачки на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 36129 грн. 83 коп., а також моральну шкоду в розмірі 10000 грн., уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, посилався на обставини викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні позивач пояснив, що відповідачка занімала у нього гроші на протязі декілька років та просив стягнути по розписці від 04.07.2003 року суми 5740 грн. +1500 грн., по розписці від 08.07.2004 року суму еквівалентну 240 дол. США та 1000 грн., по розписці від 11.07.2004 року суму еквівалентну 600 дол. США та по розписці від 17.09.2005 року - 1350 грн. Всього просив стягнути 29409, 83 грн., з них 9590 грн. основного боргу, 12430,29 суму інфляції та 1795, 63 грн.-3 % річних, 5593,91 грн. сума процентів у відповідності до учетної ставки НБУ, а також 6720 грн. та стягнути 10000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Представники відповідачки в судовому засіданні уточнені позовні вимоги позивача визнали частково пояснивши суду, що розписки написані в різні періоди часу до 2004 року та після 2004 року, тобто під час дії як ЦК України 1963 року, так і під час дії ЦК України 2004 року, тому необхідно керуватися нормами закону ст. 214 ЦК України 1963 року та ст.ст 625, 1046 ЦК України. В матеріалах справи міститься розписка ОСОБА_4 від 16 липня 2004 року згідно якої, вона взяла у ОСОБА_5 600 доларів США, що еквівалентно 3180 грн. 08 липня 2004 року ОСОБА_4 взяла у ОСОБА_5 для особових потреб 1000 грн. та 240 доларів США, що еквівалентно 1272 грн. Загальна сума складає 3180 грн. + 1000 грн. + 1272 грн. = 5452 грн.. Ця розписка не є договором займу, так як в ній відсутня частина умови договору займа, а саме, зобовязання позичальника повернути позикодавцеві грошові кошти. Вказану розписку необхідно розглядати та тлумачити в світі взаємовідносин, котрі склалися між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в період 2003 2005 роках як компаньйонами по спільному бізнесу. Підтвердженням вказаних відносин є договір про спільну діяльність чотирьох осіб на ринку нерухомості, діяльність повязана з купівлею продажем квартир в м. Дніпропетровську (а.с. 34). Учасниками даного договору є ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та Касьянов, в якому розподілені функціональні обовязки кожного з учасників. Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 підтвердила суду, що укладений договір був приведений до дії та виконувався наступним чином. ОСОБА_5 фінансував покупки квартир, ОСОБА_4 шукала квартири які продаються, також шукала покупців, займалася оформленням договорів купівлі продажу, тобто була виконавцем, ОСОБА_6 вела бухгалтерський та економічний облік угод. Розписка на 5452 грн., яка датована 08.07.2004 року та 16.07.2004 року є підтвердженням того факту, що ОСОБА_4 від ОСОБА_5 отримала гроші в якості компенсації за свою діяльність, в тому числі для особистих потреб, як вона вказує в даній розписці. Стосовно договору займу від 04.07.2003 року на суму 5740 грн. (а.с. 4) та від 04.07.2003 року на суму 1500 грн. (а.с.5) представники позивачки пояснили наступне. Позивач безпідставно в позовних вимогах просить стягнути по цим розпискам 3 % річних та відсотки у відповідності ставки НБУ. В даному випадку можливо примінити ст.. 214 ЦК України в редакції 1963 року. В цьому договорі та додатку до нього вказано, що ОСОБА_4 бере в займ гроші у ОСОБА_5 без процентів, облікова ставка НБУ на той час ще не діяла. Тому в якості штрафних санкцій можливо застосувати лише індекс інфляції. В процесі розгляду справи судом було долучено до матеріалів справи розписки ОСОБА_5, згідно яких він отримав борг від ОСОБА_4 на загальну суму 410 доларів США, що еквівалентно 3280 грн. (21.06.2005 року 100 доларів США, 05.07.2005 року 110 доларів США, 16.07.2005 року 200 доларів США = 410 доларів США). Представники відповідачки наполягали на тому, що необхідно взяти до уваги повернуту суму саме по цій розписці, так як слідуюча розписка датована 17.09.2005 року. Неповернутий борг по договору займу та додатково до договору займу від 04.07.2003 року з урахуванням повернутих 3280 грн. складає 3960 грн. (7240 3280 = 3960). Представник відповідачки наполягали на тому, що всі суми отримані по розпискам були повернуті ОСОБА_5 шляхом отримання ним грошового прибутку від реалізації квартир, які він покупав та продавав за допомогою ОСОБА_4. Договори укладалися в інтересах ОСОБА_4, яка повинна була погашати борг із зароблених грошей шляхом посередницьких послуг на квартирному ринку м. Дніпропетровська. ОСОБА_6 та її записи про те, які конкретно суми прибутку отримував фінансист проекту ОСОБА_5 та які повинен був віддавати ОСОБА_6 на погашення боргів ОСОБА_4 їй, залишав їх у себе та повинен був зараховувати як погашення боргу ОСОБА_4, які вона брала у нього в борг. Із записів видно, що сума прибутків після продажу трьох квартир склала 15700 доларів США, з них за умовами договору 7700 доларів США погашення боргу ОСОБА_6 та Касянову, 7700 доларів США погашення боргу ОСОБА_5. Таким чином, представники відповідачки вважають, що гроші, отримані від ОСОБА_5, як авансові платежі відсотків ОСОБА_4 за продані квартири, нею повернуті позивачу у повному обсязі та вона йому нічого не винна. Відносно відшкодування моральної шкоди, представники відповідачки заявили, що з боку ОСОБА_4 ніяких винних дій не було заподіяно, навпаки, позивач після продажу квартир особисто отримував гроші прибуток і керував ними на свій розсуд. Отримуючи прибуток ОСОБА_5 мав кошти для свого існування, забезпечував себе та свою родину речами первинної необхідності, мав можливість оплачувати платежі, та інше, т.ч. він мав спокій та нормальні життєві звязки, його уклад та ритм життя не був порушений. Тому, в задоволенні його вимог щодо стягнення з ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 151 ЦК України (в редакції 1963 року), в силу зобов'язання, боржник зобовязаний здійснити на користь іншої особи - кредитора певну дію, сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобовязання.

Згідно ст.161 ЦК України (в редакції 1963 року), зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк, відповідно до закону, договору.

Як встановлено в судовому засіданні, в липні 2003 року відповідачка отримала від відповідача по борговій розпизки 1500 грн. (16.07.2003 року) та 5740 грн. (04.07.2003 року). А всього 7240 грн. По договору від 04.07.2003 року позивачка зобов'язалася повернути гроші 4 серпня 2003 року, що підтверджується розпискою відповідача, складеною 03.10.2003 роки. Відповідачка узятих на себе зобов'язань в повному обсязі не виконала. Суду були предявлені розписки, в яких позивач вказує, що відповідачка 21.06.2005 року повернула 100 дол США, 05.07.2005 року-110 дол. США та 16.07.2005 року-200 дол США. Таким чином по двум розпискам було повернуто 410 дол. США., що по курсу 5, 05 (червень-липень 2005 року) дорівнює 2070 грн. 50 коп. Таким чином, борг відповідачки на день розгляду справи складає 5169 грн. 50 коп.

Згідно зі ст.214 ЦК України (в редакції 1963 року), боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Що стосується індексу інфляції, то розрахунок індексу інфляції повинен бути проведен до 31.03.2010 року включно, оскільки індекс інфляції за квітень 2010 року не може бути розраховано, на підставі того, що за кожен місяць про індекс інфляції повідомляється ОСОБА_7 банку України, за даними Держкомстату України наступного місяця, який слідує за розрахунковим.

З розписки вбачається, що відповідачка зобовязалася повернути борг 04.08.2003 року. Час прострочення виконання відповідачою грошового зобовязання становить період з 05.08.2003 року, тобто наступного дня після закінчення строку виконання зобовязання, по 01.04.2010 року, тобто по день винесення рішення. Починаючи з цієї дати належить здійснювати і розрахунок 3 % річних. Час прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання складає 2431 дні.

Суму 3 % річних, які причитаються позивачу за прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання, належить розраховувати наступним чином: 3% / 365 днів = 0,008219 (сума основного боргу х 0,008219 / 100) х кількість днів прострочення зобовязання = сума пені.

Суд вважає, за необхідне стягнути 3 % річних у звязку з тим, що в оригіналі розписки від 04.07.2003 року на а.с. 22 не вказано, що гроші відповідачка бере в борг без процентів.

Тому, загальна сума, яка причитається до сплати позивачу, визначається наступним чином: сума основного боргу за договором позики 5169,50 грн. + індекс інфляції 4600,85 грн. + 3% річних 1032 грн. 91 коп. Всього 10803 грн. 26 коп.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

В матеріалах справи на а.с. 7 та а.с. 23 знаходиться розписка від 16.07.2004 рооку, яку написала відповідачка позивачу про те, що вона взяла у ОСОБА_5 600 дол. США, 1000 грн. та 240 дол. США. Проте, що дані гроші беруться в борг та на який строк, в розписці не йдеться. З пояснень сторін та свідків видно, що позивач та відповідач вели спільну роботу, займалися купівлею-продажем нерухомості, таким чином, дані розписки могли бути зроблені в період спільної праці.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суду не доведно належними доказами, що дана розписка є договором займу.

Крім того, в позовоній заяві (а.с.2) позивач вказав на те, що у серпні-вересні 2005 року відповідачка повернула борг у сумі 600 дол США. Таким чином, суд вважає, що сума 600 дол США. по даній розписці повернута в повному обсязі.

Крім того, судом встановлено, що відповідачка взяла в борг у позивача 17.09.2005 року - 1350 грн., що підтверджується розпискою (а.с. 8, 21). По договору від 17.09.2005 року позивачка зобов'язалася повернути гроші 16 жовтня 2005 року, що підтверджується розпискою відповідача, складеною 17.09.2005 роки. Відповідачка узятих на себе зобов'язань не виконала.

З розписки вбачається, що відповідачка зобовязалася повернути борг 16.10.2005 року. Час прострочення виконання відповідачкою грошового зобовязання становить період з 17.10.2005 року, тобто наступного дня після закінчення строку виконання зобовязання, по 01.04.2010 року, тобто по день винесення рішення. Починаючи з цієї дати належить здійснювати і розрахунок 3 % річних. Час прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання складає 1627 дні.

Суму 3 % річних, які причитаються позивачу за прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання, належить розраховувати наступним чином: 3% / 365 днів = 0,008219 (сума основного боргу х 0,008219 / 100) х кількість днів прострочення зобовязання = сума пені.

Що стосується індексу інфляції, то розрахунок індексу інфляції повинен бути проведен до 31.03.2010 року включно, оскільки індекс інфляції за квітень 2010 року не може бути розраховано, на підставі того що за кожен місяць про індекс інфляції повідомляється ОСОБА_7 банку України, за даними Держкомстату України наступного місяця, який слідує за розрахунковим.

Тому, загальна сума, яка підлягає до сплати позивачу, визначається наступним чином: сума основного боргу за договором позики 1350 грн. + індекс інфляції 895,05 грн. + 3% річних 180 грн. 53 коп. Всього 2425 грн. 58 коп.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки ОСОБА_7 банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як встановлено в судовому засіданні, ні договором позики, ні розпискою процентів від суми позики не встановлено.

Відповідно до ОСОБА_7 НБУ від 13.01.2005 року розмір облікової ставки ОСОБА_7 банку України з 10.06.2006 року становить 9 %, з 10.08.2005 року-9,5%, з розмір облікової ставки ОСОБА_7 банку України з 10.06.2006 року становить 8,5 %. Відповідно до ОСОБА_7 НБУ від 17.05.2007 року розмір облікової ставки ОСОБА_7 банку України з 01.06.2007 року становить 8 %. Згідно постанови НБУ від 29.12.2007 року розмір облікової ставки ОСОБА_7 банку України з 01.01.2008 року становить 10,0 %. Відповідно до постанови НБУ від 21.04.2008 року розмір облікової ставки ОСОБА_7 банку України з 30.04.2008 року становить 12,0 %, з 15.06.2009 року-11%, з 12.08.2009 року-10,25%, з 08.06.2010 року-9,5%.

Таким чином, розмір процентів за договором позики необхідно розраховувати з моменту надання позики щомісяця до дня повернення позики, а саме з 17.09.2005 року по 01.04.2010 року:

З 17.09.2005 року по 10.06.2006 року 266 дні, облікова ставка складала 9,5 % / 365 днів = 0,026027397 за день користування:

З 10.06.2006 року по 01.06.2007 року 356 дні, облікова ставка складала 8,5 % / 365 днів = 0,023287671 за день користування:

З 01.06.2007 року по 01.01.2008 року 214 дні, облікова ставка складала 8,0 % / 365 днів = 0,021917808 за день користування:

З 01.01.2008 року по 30.04.2008 року 120 дні, облікова ставка складала 10,0 % / 365 днів = 0,02739726 за день користування:

З 30.04.2008 року по 16.02.2009 року 292 дні, облікова ставка складала 12,0 % / 365 днів = 0,032876712 за день користування:

З 16.02.2009 року по 15.06.2009 року 120 дні, облікова ставка складала 12,0 % / 365 днів = 0,032876712 за день користування:

З 15.06.2009 року по 12.08.2009 року 58 дні, облікова ставка складала 11,0 % / 365 днів = 0,030136986 за день користування:

З 12.08.2009 року по 01.04.2010 року 232 дні, облікова ставка складала 10,25 % / 365 днів = 0,02808219 за день користування:

Таким чином, загальна сума процентів за договором позики складає: 93,47 + 111,92 + 63,32 + 44,38 + 129,6 + 53,26 + 23,6 + 87,95 = 607,50 грн.

Таким чином, по данній розписці з відповідачки необхідно стягнути 2425 грн. 58 коп.+ 607,50 грн.

А всього необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача 13836 грн. 34 коп.

Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, є договірними, відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 138,34 грн. та витрати на користь держави на інформаційно-технічне обслуговування у сумі 120 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 151, 161, 214 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. ст. 625, 1046-1051 ЦК України, 10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договорами позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договорами позики в розмірі 19932 грн. 83 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1700 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя В.В. Самсонова