Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2010 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді - Головчака М.М.

при секретарі - Редько К.О. з участю:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - квартиру № 21, яка знаходиться у м. Рівне по вул. Відінська, буд. 21. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником у праві приватної спільної сумісної власності на вказану квартиру, іншими співвласниками у праві приватної спільної сумісної власності є її дочка, ОСОБА_2 та син, ОСОБА_3, який помер 05 листопада 1995 року. Із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 та складалася із частки у праві приватної спільної сумісної власності на квартиру, до відповідної нотаріальної контори позивач вчасно не звернулась, оскільки на той час їй не було відомо процедури здійснення свого права на спадкування. До того ж, позивач вважала, що фактично прийняла спадщину, оскільки весь час до смерті сина проживала разом з ним, а після його смерті продовжила і надалі проживати у квартирі, у зв'язку з чим спадкове майно перейшло у її власність. Зважаючи на наявність іншого спадкоємця першої черги за законом та одночасно співвласника у праві приватної спільної сумісної власності на спірну квартиру - ОСОБА_2, свій позов позивач пред'являє саме до неї.

У судовому засіданні позивач збільшила позовні вимоги та просила визначити частку ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 у розмірі 1/3; визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3, яке складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 .

Відповідач позов визнала повністю, проти задоволення позову не заперечує, оскільки відповідач її матір і вона постійно проживала та проживає на даний час в квартирі, частка якої належала померлому ОСОБА_4

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач є матір'ю та спадкоємцем першої черги за законом померлого ОСОБА_3, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та про смерть, долучених до матеріалів справи.

Спадкове майно, а саме: квартира № 21, яка знаходиться у м. Рівне по вул. Відінська, буд. 21, належить на праві приватної спільної сумісної власності позивачу, відповідачу та померлому ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 22-742 від 22 грудня 1993 року, виданого Рівненською міською радою народних депутатів (згідно наказу № 786-АБ від 22 грудня 1993 року.

Після смерті ОСОБА_3, 05 листопада 1995 року, відкрилася спадщина на його частку у праві приватної спільної сумісної власності на квартиру. Позивач фактично успадкувала його частку, оскільки на момент смерті ОСОБА_3 та після його смерті проживала і на даний час проживає у спірній квартирі, що підтверджується будинковою книгою для приписки громадян, проживаючих ІНФОРМАЦІЯ_1, кв. № 21 по вул. Відінській у м.Рівне, а також відповіддю органу реєстрації місця проживання особи - адресного бюро м. Рівне, наданої на запит суду, згідно якої померлий ОСОБА_3 до 05 листопада 1995 року був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2.

Із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини, позивач до нотаріальної контори не звернулася. Разом з тим, ч. З ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Аналогічна норма існувала у ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), згідно якої визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Стаття 328 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.370 Цивільного Кодексу України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, тому ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 належить по 1/3 частини квартири АДРЕСА_3.

Суд прийшов до висновку, що позивач фактично вчасно прийняла спадщину після смерті свого сина, ОСОБА_3. її право власності на спадкове майно відповідачем не оспорюється. Із-за відсутності свідоцтва про право на спадщину, позивач позбавлена можливості підтвердити перехід до неї частки у праві приватної спільної сумісної власності на квартиру від померлого ОСОБА_3 та зареєструвати своє право власності на квартиру у встановленому законом порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 208, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити повністю.

Визначити частку ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_4 в розмірі 1/3.

Визнати за ОСОБА_1, як спадкоємцем за законом, право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3, а саме: 1/3 частини квартири № 21, що знаходиться у м. Рівне по вул. Відінській, буд. 21.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду стішти-апеляційним судом.

Суддя: