Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
25 жовтня 2010 року Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Заярного А.М., секретаря Буга Р.М.
прокурор в інтересах позивача звернувся до суду з цим позовом, в якому вказав, що 26 грудня 2007 року між філією Жмеринське відділення №2910 ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №3942. яким передбачено надання банком позичальнику кредиту на споживчі потреби в сумі 5000 грн. зі сплатою 20 % річних строком на 12 місяців, тобто до 25 грудня 2008 року. Позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором у повному обсязі. Відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити нараховані проценти за його користування, можливу неустойку (пеню, штраф) в обумовлені договором строки. Свої зобовязання відповідач згідно умов договору належним чином не виконав, станом на 22.07.2010 року заборгованість становить 9598,18 грн. з яких: основний борг - 5000,00грн.; відсотки за користування - 2550,66 грн.; 2047,52 грн. - пеня. Відповідач проводив часткові розрахунки, але взяті на себе зобовязання в повній мірі не виконав. Прокурор просив стягнути з відповідача, на користь банку суму заборгованості в розмірі 9598,18 грн., згідно кредитного договору.
Прокурор та представник позивача в судове засідання не з'явились, надавши заяву, в якій просили справу розглянути без їх участі, та винести заочне рішення.
Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судові засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.
Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, керуючись ст. 169 КПК України, на підставі ст. 224, 225 КПК України, зі згоди позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, а саме: кредитний договір №3942 про надання банком позичальнику кредиту на придбання товару в розстрочку укладений між філією - Жмеринське відділення №2910 ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2М (а.с.4-6), календарний план погашень (а.с.7); розрахунок суми боргу ( а.с.8), досудові вимоги від 03.02.2010 року (а.с.11), від 03.02.2010 року ( а.с.13), від 11.03.2010 року (а.с.15) суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит сплатити проценти; Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором ) законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, й зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до положень ч. 1,2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.
В судовому засіданні із матеріалів справи установлено, що 26 березня 2007 року між філією - Жмеринське відділення №3 ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №3942, яким передбачено надання банком позичальнику кредиту на споживчі потреби в сумі 5000 грн. зі сплатою 20 % річних строком на 12 місяців, тобто до 25 грудня 2008 року. За даним договором прострочена заборгованість ОСОБА_2 станом на 22.07.2010 року становить 9598 (дев'ять тисяч пятсот девяносто вісім) грн. 18 коп. з яких: основний борг - 5000 (пять тисяч ) грн., відсотки за користування -2550 (дві тисячі пятсот п'ятдесят) грн. 66 коп.; 2047 (дві тисячі сорок сім) грн.. 52 коп. - пеня.
Керуючись ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача на користь держави.
Керуючись статтями 10, 15, 60, 61, 88, 212-215, 224-227, 233ЦПК України, ст.ст. 549-552, 610,612,614. 1048, 1049,1050, 1054 ЦК України, суд
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених цією статтею, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

СУДДЯ: