Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
№ 2- 398
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання договору дійсним та визнання права власності, за самостійними позовними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_3 і державний нотаріус Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 про визнання права власності та за позовними вимогами ОСОБА_3 яка діє і в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 і ОСОБА_7, третя особа комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на частину квартири,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 02 жовтня 2006 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності, ОСОБА_4 і ОСОБА_3 заявили свої позовні вимоги про визнання права власності та визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на частину квартири, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах та в ході судового засідання посилався на те, що 22 серпня 2005 року уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, всі умови договору виконані, але оформити нотаріально вказану угоду не змогли. Потім він продав вказану квартиру ОСОБА_4, але ці угоди не визнаються дружиною загинулого ОСОБА_8 Вважає, що все ним зроблено правильно і згідно закону, просив визнати угоду купівлі-продажу ним спірної квартири дійсною та визнати за ним право власності на це житло. З позовними вимогами ОСОБА_4 погодився, вимоги ОСОБА_3 не визнав і вважає їх неодгрунтованими, просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_7 позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_4 визнав. підтвердивши правильність викладених в них обставин, з позовними вимогами ОСОБА_3 не погодився і просив в їх задоволенні відмовити.

ОСОБА_4 в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилалися на те, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу йому належить спірна квартира. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно сторін на себе не брав і не бере, нічиїх прав не порушував і будь-якої шкоди не завдавав. Вважає інші, крім його, позовні вимоги безпідставними і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі, задовольнивши його позов про визнання права власності.

ОСОБА_3 в своєму позові, а її представник в ході судового засідання посилалися на те, що була в шлюбі з ОСОБА_8, мають неповнолітню дитину, чоловік загинув, відкрилася спадщина в тому числі і на спірне житло. Вважає, що їй з дитиною належить частка цієї спадщини, дії ОСОБА_1 про придбанню та продажу вказаного житла були не законними. Просила визнання недійсним цих незаконних договорів купівлі-продажу, визнання права власності за нею та дитиною на частину квартири, задовольнивши її позов в повному обсязі, в задоволенні інших позовіві просила відмовити.

Треті особи державний нотаріус Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 і КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, в письмовому зверненні до суду вказали на те, що все ним зроблено згідно вимог закону, порушень не допущено. Просили справу розглянути без їх участі за наявними матеріалами справи. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представників вказаних третіх осіб згідно ст. 169 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивачів і їх представників, представника відповідача, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 червня 1996 року ОСОБА_7 і ОСОБА_8 належить на праві спільної часткової власності квартира АДРЕСА_2. За домашньою угодою від 22 серпня 2005 року ОСОБА_7 продав вказану квартиру ОСОБА_1, угода нотаріально посвідчена не була. ОСОБА_8 17 грудня 2005 року загинув.

Відповідач ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 02 лютого 2007 року, посвідченому Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, продав ОСОБА_4 квартиру № 28 по пр. Гагаріна, буд. № 133 в м. Дніпропетровську.

Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідач ОСОБА_1 незаконно оформив права на спадкове майно і здійснив його відчуження ОСОБА_4, чим порушено спадкові права ОСОБА_3 та права малолітнього спадкоємця, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Договір, укладений між відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_4, є правочином, який порушує публічний порядок.

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

З метою заволодіння спадковим майном ОСОБА_7 видав ОСОБА_1 письмовий договір від 22 серпня 2005 року із своїм власноручним підписом, між ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_1 щодо купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, який містить підроблений підпис спадкодавця ОСОБА_8 Відповідно до висновку судово-почеркознавської експертизи, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса 18 квітня 2008 року, підпис від імені ОСОБА_8 в договорі купівлі-продажу від 22 серпня 2005 року, у рядку «Підпис», п. 5.2. на стор.3 виконано не ОСОБА_8, а іншою особою.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ст. 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до абз. 2 п. 13 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року «Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін».

Вказане сторонами письмового не оформленого нотаріально договору ОСОБА_1 і ОСОБА_7 не виконано, їх договір нікчемний і не породжує правих наслідків.

Порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. З підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК (435-15) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При розгляді справи з позовів та пояснень і доказів сторін не доведено, чому була необхідність укладення саме такого договору (в простій письмовій формі), чому договір не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК (435-15). Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Квартира АДРЕСА_4 належала чоловікові позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_8, та його батькові ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 червня 1996 року, частка кожного із співвласників становить ? частину квартири. 17 грудня 2005 року ОСОБА_8 помер, з ним позивачка за зустрічним позовом перебувала у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2000 року.

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, у тому числі й на ? частину квартири АДРЕСА_4. На час відкриття спадщини зазначене майно було зареєстроване у КП «ДМБТІ» за ОСОБА_8 і входило до складу спадщини. Вказана квартира складається з чотирьох житлових кімнат, жилою площею 44.2 кв. м., загальною площею 63.7 кв. м. Вартість квартири за даними КП «ДМБТІ» ДОР складає 44174 грн., що підтверджується повідомленням № 13432 від 13 листопада 2007 року.

Право на спадкування за законом одержали спадкоємці першої черги: малолітній син спадкодавця ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_9, вдова спадкодавця, мати спадкодавця, ОСОБА_10, батько спадкодавця ОСОБА_7. Мати спадкодавця, ОСОБА_10 відмовилася від спадщини на користь малолітнього онука, ОСОБА_6 Таким чином, частка ОСОБА_3 у спадковому майні становить 1/8 частини квартири АДРЕСА_5, а частка малолітнього ОСОБА_6- ? частину зазначеної квартири.

ОСОБА_11 протягом шести місяців з дня відкриття спадщини прийняла спадщину, звернувшись до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Малолітній син спадкодавця також вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з 17 грудня 2005 року. З червня 2006 року позивачка намагалася оформити у нотаріальній конторі свої та її малолітнього сина спадкові права. Третя особа по справі, ОСОБА_7, викликався до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори з правовстановлюючими документами на спадкове майно. У звязку з тим, що ОСОБА_7 ухилився від виклику державного нотаріуса та не надав правовстановлюючих документів на спадкове майно, ОСОБА_3 змушена була звернутися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про визнання за нею та її малолітнім сином права власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно, у тому числі на частину квартири АДРЕСА_4.

Суд вважає позовні ОСОБА_1 і ОСОБА_4 з урахуванням вищевикладеного вимоги не обґрунтованими, виходячи і з наступного.

Відповідно до ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Цивільна відповідальність майнова відповідальність громадян чи організацій, що виникає в разі неправомірних дій, невиконання договірних зобов'язань, заподіяння особистої чи майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення можливе встановленням фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними чи іншими діями ОСОБА_3, повязаними з використанням своїх прав позивачам ОСОБА_1 і ОСОБА_4 було зараз завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків або інш., які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями позивачки і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач ОСОБА_3 заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_4, а вказані позивачі цього не довели, твердження позивачів про наявність будь-яких інших зобовязань є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги позицію позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_4 стосовно наполягання на своїх позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності на квартиру слід відмовити, ОСОБА_4 в задоволенні позову до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про визнання права власності слід відмовити, задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 02 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_4, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлого 17 грудня 2005 року, визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлого 17 грудня 2005 року, а також стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_1 і ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 судові витрати в вигляді судового збору 143 грн. 71 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 120 грн., а всього 263 грн. 71 коп. і стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_1 і ОСОБА_7 на користь держави судовий збір 21 грн. 94 коп.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_4 про визнання договору дійсним та визнання права власності на квартиру в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 210, 220, 228, 657, 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57, 58, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності на квартиру відмовити.

ОСОБА_4 в задоволенні позову до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

Задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 02 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлого 17 грудня 2005 року.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлого 17 грудня 2005 року.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_1 і ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 судові витрати в вигляді судового збору 143 грн. 71 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 120 грн., а всього 263 грн. 71 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_1 і ОСОБА_7 на користь держави судовий збір 21 грн. 94 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя