Рівненський міський суд Рівненської області
Справа №2-7203/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2010 року м. Рівне

Рівненській міський суд Рівненської області:

Вособі головуючого судді Цвіркуна О.С.,

при секретарі Власюк О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про відновлення порушених прав споживача та відшкодування моральної шкоди, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ВАТ КБ «Надра» про відновлення порушених прав споживача та відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, з підстав, зазначених у позовній заяві при цьому суду пояснив, що 09 серпня 2007 року між ним та ВАТ КБ «Надра» був укладений кредитний договір №3007/07-093 ПКП. Строк остаточного повернення кредитних коштів, 06 серпня 2010 року, що встановлено даним договором. Додатковою угодою №1 від 25.08.2010 року дату повернення кредиту продовжено до 04.02.2011 року. З початку 2010 року в Позичальника, тобто у Позивача по даній справі суттєво погіршився фінансовий стан, що не дало можливості своєчасно згідно графіка розраховуватися по кредиту. В проханні Позичальника розстрочити кредит на довший період, Банком відмовлено. 09 березня 2010 року від імені трудового колективу ЦВ РРУ ВАТ КБ «Надра» на адресу ДПА в Рівненській області (працедавця Позивача) надійшов лист за підписом начальника ОСОБА_3, як представника трудового колективу. В зазначеному листі ОСОБА_3, як представник трудового колективу, розголошує банківську таємницю (персональні дані про Позичальника). Крім того в даному листі ОСОБА_3 вимагає від працедавця Позичальника організаційно-управлінських та соціально- психологічних заходів впливу на боржника з ціллю попередження публічного розголошення взаємовідношень державного службовця та банківської установи. Позивач вважає, що змістом листа порушено п. З ст. 11 ЗУ від 12.05.1991 року №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» - персональні дані, одержані від споживача або іншої особи у звязку з укладенням та виконання договору про надання споживчого кредиту, можуть використовуватися виключно для оцінки фінансового стану споживача та його спроможності виконання зобовязання за таким договором. Вважає, що Банк, як спеціалізована установа, яка надає фінансові послуги громадянам у вигляді кредитування, порушив законодавство у сфері захисту прав споживачів, зокрема ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», зокрема ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що виконавець фінансової послуги не має право розголошувати персональні дані, одержані від споживача або іншої особи у звязку з укладенням та виконанням договору про надання споживчого кредиту. Оскільки гр. ОСОБА_3 перебуває у трудових відносинах з Банком, своїми навмисними діями завдав йому моральної шкоди (душевних страждань), як громадянину. Він змушений давати на роботі пояснення, які не повязані з його професійною діяльністю та ін.. протиправними діями ОСОБА_3 принижено честь, гідність, а також ділову репутацію Позивача, чим нанесено непоправиму моральну шкоду. Просить суд задоволити його позовні вимоги, зобовязати відповідача внести офіційне вибачення на адресу його роботодавця з приводу не кваліфікованих дій працівників Банку, відшкодувати моральну шкоду в сумі 100000,00 грн. стягнути з ВАТ КБ «Надра» судові витрати.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з наступних підстав. 09 серпня 2007 року між ним та ВАТ КБ «Надра» був укладений кредитний договір №3007/07-093 ПКП. Строк остаточного повернення кредитних коштів, 06 серпня 2010 року, що встановлено даним поговором. Додатковою угодою №1 від 25.08.2010 року дату повернення кредиту продовжено до 04.02.2011 року. 03 березня 2010 року від імені трудового колективу ЦВ РРУ ВАТ КБ «Надра» на

адресу ДПА в Рівненській області (працедавця Позивача) було надіслано лист за підписом начальника ОСОБА_3, як представника трудового колективу. Лист було надіслано на адресу роботодавця Позичальника, Позивача по даній справі, ДПА в Рівненській області. Зазначив, що Указ Президент: України №813/2009 зобовязує створення реєстру недобросовісних позичальників, інформувати громадськість про стан відновлення стабільності у банків. Виходячи з неможливості підриву авторитету державної служби вони стали перед проблемою публічно визнати недобросовісним позичальником ОСОБА_1, з відповідними публічними заходами реагування, поданням інформації в засоби масової інформації, зверненням до суду та ін., а тому вирішили звернутися безпосередньо до керівника. Позивача з проханням посприяти у врегулюванні правовідносин між Позичальником і Банком, 11 березня 2010 року на імя ОСОБА_3, ДПА в Рівненській області було надіслано відповідь на звернення трудового колективу ВАТ КБ «Надра». Вважає дії трудового колективу правомірними, що виключає завдання моральної шкоди, а отже просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, обєктивно та неупереджено дослідивши письмові докази по справи, суд прийшов до наступного висновку.

Із змісту п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" слідує, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядають, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами конституції випливає з її положень; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад ст. 49 ; «Про інформацію», ст. 44 ЗУ «Про авторське право і суміжні права»); - при порушенні зобовязань, підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» інших законів, що регулюють ті зобовязання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

В своєму позові позивач наводить підставу для відшкодування моральної шкоди - порушення відповідачем його прав, як споживача кредиту, при цьому зазначає іншу підставу, яка на його погляд приводом для заявлення позову про відшкодування моральної шкоди - захист честі, гідності та ділової репутації та визначає спосіб відновлення порушених прав, вимагає від банку офіційного вибачення адресу його роботодавця, ДПА в Рівненській області з приводу некваліфікованих дій працівників Банку.

Невідповідно до норм Цивільного процесуального законодавства у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

В абзаці 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

В обґрунтування своєї правової позиції щодо завдання моральної шкоди неправомірними діями працівників Банку, відносно Позичальника ОСОБА_1, позивач посилається на ст. 60 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», оскільки вважає, що працівниками Відповідача було розголошено відомості, що становлять банківську таємницю, проте дане твердження Позивача є безпідставним, оскільки відповідно до ст. 60 Закону інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: 1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у НБУ; 2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; 3) фінансово-економічний стан клієнтів; 4) системи охорони банку та клієнтів; 5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи клієнта, її керівників,напрями діяльності; 6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; 7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; 8) коди, що використовуються банками для захисту інформації. Інформація про банки чи клієнтів, ш під час проведення банківського нагляду, становить банківську таємницю.

Так, судом встановлено, що Відповідач не розголосив жодної інформації відносно свого клієнта -

позичальника. ОСОБА_1, яка підпадає під кваліфікацію, визначену ст. 60 ЗУ «Про банки та банківську

діяльність». Крім того, слід зазначити, що положення цієї статті не поширюються на узагальнену по банках інформацію, яка підлягає опублікуванню. Перелік інформації, що підлягає обовязковому опублікуванню, встановлюється Національним банком України та додатково самим банком на його

розсуд. Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань зберігання, захисту, використання та розкриття інформації, що становить банківську таємницю, та надає роз'яснення щодо застосування таких актів.

Відповідач у своєму листі зазначає, що з метою уникнення підриву авторитету державної влади, який міг би стати наслідком публічного визнання ОСОБА_1 недобросовісним позичальником, з відповідними публічними заходами реагування, поданням інформації в засоби масової інформації та ін.., трудовий колектив вирішив врегулювати конфлікт між Позичальником та Банком, шляхом звернення до його керівництва з проханням посприяти досудовому врегулювання спору.

Посилання Позивача, на підставу для відшкодування моральної шкоди - порушення прав споживача, не знайшла свого правового обґрунтування, оскільки згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, одним :з них відшкодуванням збитків та моральної шкоди.

Відповідно до п. 5 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст. 711 ЦК України, передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди у випадках, коли така шкода заподіяна небезпечною для життя продукцією.

В даному випадку у позивача немає жодної із підстав, визначених чинним законодавством для відшкодування моральної шкоди, яка випливає із порушених його прав споживача.

Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, використання інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині.

Законом України " Про звернення громадян " забезпечене право громадян України приймати участь в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення, шляхом викладення в письмовій або усній формі пропозицій (зауважень), заяв (клопотань) і скарг.

Реалізація такого права громадянином України не є безмежною і розповсюджується рівно на стільки, на скільки це не порушить будь - яке право іншої особи, зокрема, визначене ч. 1 ст. 28 Конституції України, ч. 1 ст. 270 ЦК України право на повагу до її гідності та честі та на захист особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

У ч. 1 ст.3 Конституції України вказується, що честь і гідність людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Із дослідженого судом звернення трудового колективу від 03.03.2010 року, за підписом ОСОБА_3 встановлено, що вказане звернення містить у собі негативну інформацію щодо дій ОСОБА_1

Відповідно до ч. З, ч. 4 ст. 277 ЦК України, вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною і спростування такої інформації здійснюється особою, яка її поширила.

Із змісту п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 " Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій " слідує, що обовязок по доведенню правдивості поширеної інформації покладається на відповідача.

Під час судового розгляду позивачем не було надано суду жодного доказу в підтвердження того, що поширена Відповідачем у зверненні інформація про Позивача є банківською таємницею, порушує його право як споживача кредиту, чи якимось чином порочить його честь, гідність та ділову репутацію.

Наявне формулювання змісту звернення та його аналіз, дають суду можливість зробити висновок, про те, що направляючи вказані звернення, з проханням вжиття організаційно-управлінських заходів, соціально-психологічних заходів для впливу на боржника банку з ціллю попередження публічного розголошення взаємовідношень державного службовця та банківської установи, сторона Відповідача реалізувала своє право, надане їм Законом України " Про звернення громадян " на звернення до органів державної влади за захистом його, як вони вважали, порушеного права.

Відповідно до п. 4, ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації.

Враховуючи те, що за вказаних обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відновлення порушених прав, з вимогою позивача від Банку офіційного вибачення на адресу його роботодавця з приводу некваліфікованих дій працівників Банку, а тому відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. З Конституції України; ч. 1 ст. 270, 277, 22 ЦК України, ст.. 232 КАС України, п.17 постанови № 7 від 28 вересня 1990 року Пленуму Верховного Суду

України Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій, п.5 постанови №4 від 31 березня 1995 року Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодуванні моральної (немайнової) шкоди , п.3 ПП ВСУ №7, ЗУ «Про звернення громадян», ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про банки та банківську діяльність» та керуючись ст. ст.ст. 10, 60,85,345, 212, 214 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про відновлення порушених прав споживача та відшкодування морально: шкоди - відмовити за безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржено в Апеляційному порядку, до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяті днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 24 вересня 2010 року.

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області О.С.Цвіркун