АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі

головуючої судді Акопян В.І.

суддів Лобова О.А., Петренка В.М.

при секретарі Зеленській О.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 серпня 2010 року про стягнення коштів, сплачених за надання юридичної допомоги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 серпня 2010 року задоволена заява ОСОБА_3 - стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 1 000 грн. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення норм процесуального права і просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу про відмову у задоволені заяви ОСОБА_3

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначено, що заява ОСОБА_3 розглянута без її участі.

Висновки суду про обґрунтованість судових витрат є суперечить матеріалам справи і вимогам закону.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав:

Згідно п.2 ст.312 ЦПК України апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, змінює або скасовує її і постановляє ухвалу з

цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину садиби та земельної ділянки в порядку спадкування.

Ухвалою судді від 23 квітня 2010 року відкрите провадження у справі за позовом ОСОБА_2.

Ухвалою суду від 20 травня 2010 року після проведення попереднього судового засідання справа призначена до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 04 червня 2010 року позовна заява ОСОБА_2 залишена без руху, позивачці наданий строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 14 червня 2010 року позовна заява ОСОБА_2 залишена без розгляду у зв'язку з тим, що позивачка не усунула недоліки, зазначені в ухвалі суду від 04 червня 2010 року.

У липні 2010 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про стягнення з ОСОБА_2 понесених ним витрат на правову допомогу, надавши в обґрунтування заявленої вимоги договір №007/2010-ф від 14 травня 2010 року та квитанцію №ПН 118267.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 недобросовісно користується своїми процесуальними правами і обов'язками, внаслідок чого ОСОБА_3 не має можливості вступити у спадщину.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч.З ст.89 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію понесених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно п.2 ч.З ст.79, ч.І, ч.2 ст.85 ЦПК України витрати на правову допомогу є судовими витратами, які несуть сторони по справі і граничний розмір компенсації яких встановлюється законом.

Постановою КМУ № 590 від 27 квітня 2006 року встановлено, що граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні не може перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Аналізуючи наведені нормативні акти, колегія суддів виходить з того, що підставою для компенсації відповідачу витрат, пов'язаних з розглядом справи, у разі залишення позову без розгляду, є наявність двох обставин у їх сукупності: необгрунтовані дії позивача, а також документальнопідтверджений, обґрунтований розрахунок суми понесених судових витрат, зокрема, витрат на правову допомогу.

Як слідує з матеріалів справи, представник відповідача ОСОБА_4 приймав участь у двох засіданнях суду (а.с.63, 66), загальна тривалість яких склала 36 хвилин.

ОСОБА_3 не долучив до заяви розрахунку заявленої суми витрат на правову допомогу, а також належних доказів про надання йому будь-яких послуг з правової допомоги.

Сам факт укладення договору про надання правової допомоги і сплата коштів не є достатніми підставами для відшкодування судових витрат.

Окрім того, у матеріалах справи відсутні дані про отримання ОСОБА_2 копії ухвали про залишення її позову без руху, отже колегія суддів виходить з твердження позивачки про отримання копії ухвали поза межами встановленого строку для виправлення недоліків.

За таких обставин висновок суду про недобросовісну поведінку позивача є передчасним і необгрунтованим.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати як незаконну та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3

Керуючись ст. 303, п.2 ч.2 ст.307, п.2 ч.І ст.312, ст.314, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити .

Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 серпня 2010 року скасувати, постановити нову ухвалу.

ОСОБА_3 відмовити у задоволенні заяви про відшкодування судових витрат.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: В.І.Акопян

Судді: О.А.Лобов

ОСОБА_5