Комсомольський районний суд м.Херсона
09 грудня 2010 року Комсомольський районний суд м. Херсона у складі:
головуючого судді: Майдан С.І.
при секретарі: Шемшур Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» про визнання кредитного договору недійсним,
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив суд визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту, оскільки вважає, що банк не мав права здійснювати валютно-кредитну операцію на території України з резидентами України, так як він мав лише генеральну ліцензію, тобто кредитний договір був підписаний в порушення вимог п.п.»г» п.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.
Крім того, між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки від 14.03.2008 року. Предметом договору іпотеки є магазин - кавярня, яка розташована за адресою: м. Херсон, вул. 49 Гв.Дивізії,10 домовленістю сторін вартість предмету іпотеки становить 730963,00 грн.
Згідно ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, іноземна валюта та її використання при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку і на умовах встановлених законом.
Положеннями ст.2, п.3 ч.1 ст.47, ч.1 ст.49 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» визначено, що кошти це гроші у національній чи іноземній валюті. На підставі банківської ліцензії банки здійснюють банківські операції, зокрема розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Розміщення коштів визнано валютною операцією.
Відповідно до п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія).
Крім того, ст.1, 2, 4, 5 цього Декрету встановлено, що НБУ видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом, при цьому генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фін установам України на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії на весь період дії валютного регулювання, а індивідуальні ліцензії видаються на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для її здійснення.
Індивідуальні ліцензії потребують операцій, зокрема, для надання та одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.
Крім цього, відповідно до ст.44 Закону України «Про Національний банк України» НБУ діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль.
На виконання вищевказаних повноважень Національним банком України прийнято «Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями).
Виходячи з наведеного, надання та одержання кредиту в іноземній валюті та сплата процентів за цим кредитом не потребує наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу на території України жодною з сторін договору.
Як вбачається з матеріалів справ, на час укладення кредитного договору відповідач мав видані Національним банком України банківську ліцензію № 224 від 25.01.2006 року за номером 303 на право здійснення банківської операції, визначені частиною першою та пп. 5-11 частини другої ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», дозвіл № 224-1 від 25.01.2006 року на право здійснення операцій, визначених пп.1-4 частини другої та частиною четвертою ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».
Крім того, застосування Закону України «Про захист прав споживачів», на який посилається позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, до спорів, які виникають з кредитних право відносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні відносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватися, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.
Таким чином, судом вважає, що позовні вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,57,60,88,212,214-215,224-226 ЦПК України, ст. ст.128,176, 625, ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України № 15-93, Закон України «Про банки і банківську діяльність», суд
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» про визнання кредитного договору недійснимвідмовити за необґрунтованістю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 08грн.50коп.
Рішення може біти оскаржено до апеляційного суду Херсонської області через Комсомольський районний суд м. Херсона шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду.

Суддя: С.І.Майдан