Кагарлицький районний суд Київської області
справа № 2-268/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2010 року Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого - судді Шевченко І.І.

при секретарі Камхі А.Д.

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик справу за позовом Кагарлицького міжрайонного прокурора в інтересах: Мирівської сільська рада Кагарлицького району Київської області до ОСОБА_2, Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», третя особа: Управління Держкомзему у Кагарлицькому районі про скасування реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

прокурор уточнив позовні вимоги позивача та просить суд зобов'язати ДП «Центр ДЗК» скасувати державну реєстрацію державного акту серії ЯЖ №694721 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,35 га, що знаходиться за адресою вул. Червоноармійська, 121б, с. Мирівка Кагарлицького району, виданого на імя ОСОБА_2; зобов'язати ОСОБА_2 повернути земельну ділянку вартістю 83 200 грн., яка зазначена в державному акті ЯЖ №694721 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,35га., що знаходиться за адресою вул. Червоноармійська, 121б, с.Мирівка Кагарлицького району, що виданий на ім'я ОСОБА_2 до земель запасу Мирівської сільської ради Кагарлицького району, посилаючись на те, що при проведенні перевірки дотримання земельного законодавства Мирівською сільською радою, Кагарлицького району Київської області, встановлено, що 27.11.09 р. видано Державний акт серії ЯЖ № 694721 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,35 га. У вказаному державному акті зазначено, що його виготовлено на підставі рішення Мирівської сільської ради від 14.08.08 за №14721.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до вимог закону.

Пунктом 34 ч. 1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п.6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам, організаціям на розробку проекту приватизації земель. Сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки власність.

Право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності земельної ділянки, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, форма якої затверджується Кабінетом Міністрів України (ст. ст.125, 126 Земельного кодексу України).

При перевірці технічної документації зі складання державних актів на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 встановлено, і відповідно до виписки з рішення Мирівської сільської ради від 02.10.07, підписаної сільським головою ОСОБА_3, ОСОБА_2 дано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку загальною площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства.

Однак, встановлено, що рішення про надання дозволу ОСОБА_2 02.10.07 виготовлення технічної документації не приймалося та таке питання на пленарному засіданні сесії сільської ради не розглядалося. Заява ОСОБА_2 про надання йому у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства згідно з чинним законодавством розглядалася на сесії сільської ради, що відбулася 13.07.07 р., і за її результатами було прийнято рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площе 0,25 га.

Тобто, виписка з рішення сесії Мирівської сільської ради від 02.10.07 р., на підставі якої виготовлено технічну документацію до державного акту на право власності на землю видана безпідставно та з порушеннями норм чинного законодавства.

В подальшому, після виготовлення технічної документації рішенням Мирівської сільської ради від 14.07.08 р. затверджено матеріали технічної документації ОСОБА_2 та дано дозвіл на виготовлення державного акту на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,35 га.

Зважаючи на те, що вказане рішення є незаконним у зв'язку з тим, що рішення Мирівської сільської ради від 02.10.07 р. про надання дозволу ОСОБА_2М виготовлення технічної документації не приймалося, Кагарлицьким міжрайонним прокурором 26.01.10 р. на рішення сесії Мирівської сільської ради від 20.04.07 р. «Про затвердження матеріалів технічної документації ОСОБА_2М.» принесено протест.

За результатами розгляду протесту Мирівською сільською радою, Кагарлицького району прийнято рішення про скасування рішення Мирівської сільської ради від 14.07.08 «Про затвердження матеріалів технічної документації ОСОБА_2М.»

Таким чином, рішення про надання дозволу ОСОБА_2 виготовлення технічної документації на земельну ділянку загальною площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства не приймалося взагалі.

За таких обставин реєстрація державного акту серії ЯЖ №694721 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,35 га., виданого на ім'я ОСОБА_2 є незаконною та підлягає скасуванню, а земельна ділянка загальною площею 0,35 га підлягає поверненню у власність Мирівської сільської ради Кагарлицького району Київської області.

Згідно з ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 153 Земельного кодексу України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Крім того, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю (ч.2 ст.152 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст.158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування та розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб.

Згідно з п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної та комунальної власності, повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради.

Оспорюваним державним актом на право власності на земельну ділянку порушено інтереси держави, захист яких покладено на органи прокуратури.

У зв'язку з цим, Кагарлицький міжрайонний прокурор звертається до суду із цим позовом в інтересах держави в особі Мирівської сільської ради Кагарлицького району Київської області.

У відповідності до ст. 125 Земельного кодексу України, яка закріплює, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 вказаного Кодексу передбачає, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом право власності виникає з моменту державної реєстрації державного акту на право власності у відповідних управліннях Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України.

Відповідно до п.1.4 наказу Державного комітету по земельних ресурсах N 43 від 04.05.99 «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею» державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.

Згідно з п. 3.2 згаданого вище наказу державна реєстрація державних актів на праг власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянки договорів оренди землі здійснюється структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України.

У зв'язку з цим, при виявленні фактів відсутності волі власника, в даному випадку територіальної громади села Мирівка, в особі відповідної сільської ради, на відчуження земельної ділянки державна реєстрація такого державного акту на право власності на землю підлягає скасуванню.

Прокурор в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Представник позивача в особі Мирівської сільської ради Кагарлицького району в судове засіданні не зявився та подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутність представника сільської ради та позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги позивача не визнає в повному обсязі та просить суд відмовити позивачу у задоволенні їх з наступних підстав. Визнання рішення сільської ради недійсним, позивачу необхідно для припинення права власності відповідача на земельну ділянку. Припинення права власності на земельну ділянку можливе лише в порядку, з підстав та за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК України. Жодної з наведених в статті 140 ЗК підстав, позивачем не було вказано. Відповідач багато років користувався даною земельною ділянкою саме розміром який зазначений в акті. Принцип добросусідства не було порушено відповідачем. З боку відповідача не було також допущено ніяких порушень законодавства при отриманні акту та рішення. Технічна документація була розроблена відповідно до Інструкції про пор) складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельної ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Держкомзему України № 43 від 04.05.1999 року. Згідно з п.1.15 Інструкції розробку технічної документації зі складання держав, акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою здійснюють субєкти господарювання, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності щодо проведення землевпорядних робіт, територіальні органи земельних ресурсів. Отримавши рішення сільської ради про надання йому у приватну власність земельної ділянки, відповідач звернувся до субєкту господарювання який відповідну ліцензію на виготовлення технічної документації із землеустрою, замовленням на виготовлення технічної документації. Субєкт господарювання виготовив технічну документацію із землеустрою. Технічна документація містить в всі передбачені ст.188 ЗК України погодження з компетентними органами: встановленні межі земельної ділянки; також встановлений остаточний розмір земельної ділянки яким користувався відповідач. Таким чином, посилання позивача на те, що відповідач ОСОБА_4 без належних правових підстав отримав Державний акт на земельну ділянку, є необгрунтованими . В конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини т гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає п людиною за свою діяльність (стаття 3 ) Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Органи місцевого самоврядування мають діяти компетентно і в межах наданих їм законом повноважень, є гарантією стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що всі нормативні акти, які ухвалені органами місцевого самоврядування і стосуються прав і охоронюваних законом інтересів громадян, відповідають вимогам закону та підзаконних нормативних актів належним чином оформлені і посвідчені. Таким чином, оскільки сам орган місцевого самоврядування припустився порушень і помилок при реалізації субєктивного права відповідача на отримання у власність земельної ділянки, при цьому відповідач порушував вимог закону при отриманні земельної ділянки у власність, як то не подавав неправдивих відомостей, не фальсифікував документів, відповідач мав право отримання у власність земельної ділянки, то немає підстав для визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, а також припинення, отриманого виконання цього рішення, права власності відповідача на земельну ділянку. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставок для визнання його недійсним, якщо інше не передбачено законодавством.

Представник відповідача в особі Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» уточнені позовні вимоги позивача не визнає в повному обсязі, оскільки жодних договірних зобов'язань перед позивачами не мають, своїми діями чи бездіяльністю прав та законних інтересів позивачів не порушувало. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно положень ст. 118 Земельного кодексу України (що був чинний на момент оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку) сільська рада в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджувався з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідемюлопчним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подавався відповідного органу місцевого самоврядування. Сільська рада розглядала проект відведення та прийняла рішення про передачу земельної ділянки у власність. Отже, після розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та його погодження численними інстанціями, він затверджується рішенням відповідної сільської ради з одночасною передачею земельної ділянки у власність, яке є підставою для замовлення технічної документації із землеустрою на виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку. Враховуючи викладене, оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_2 було здійснено відповідно до вимог чинного законодавства України. Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» та його структурні підрозділи здійснює діяльність керуючись наказом Держкомзему України від 02.07.03 р. № 174, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.07.03 за № 641/7962, яким затверджено «Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель». Оформлення та видача державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_2 здійснювалося Київською обласною філією Центру ДЗК та її структурним підрозділом з дотриманням вимог Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель та чинного законодавства України. Жодних порушень законодавства при оформленні державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_2 з боку Київської обласної філії Центру ДЗК не було. Також, акцентуємо увагу суду на тому, що земельним законодавством України не передбачено скасування державної реєстрації або визнання недійсним державного акту на підставі скасування рішення органу місцевого самоврядування після того, як державний акт був зареєстрований і виданий власнику земельної ділянки. Щодо прохання позивача скасувати реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку, повідомляємо: реєстрація державних актів на право власності на земельні ділянки проводиться на підставі наказу № 174 від 02 липня 2003 р. Державного комітету України по земельних ресурсах зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 липня 2003 р. за № 641/7962 , яким затверджено «Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель». Позивач просить скасувати державну реєстрацію акту. Звертаємо увагу Суду, що відповідно до чинного законодавства не передбачено порядку скасування реєстрації державного акту. А тому Суду потрібно буде надати чіткі роз'яснення порядку виконання судового рішення. Відповідно до затвердженого порядку передбачено тільки внесення змін у випадку встановлення помилок. А тому на підставі вище наведеного вимога щодо зобов'язань ДП «Центр державного земельного кадастру» не є обґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Представник третьої особи в особі Управління Держкомзему у Кагарлицькому районі в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи були повідомлений завчасно, про що свідчать розписки про отримання судової повістки, що є у матеріалах справи, причини неявки в суд не повідомив, а тому суд вважає, що представник третьої особи в засідання суду не з'явився без поважних причин і ухвалює рішення на підставі наявних в справі матеріалів.

Вислухавши прокурора, сторони та їх представників, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що уточнені позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення.

В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

27 листопада 2009 року відповідач ОСОБА_2 отримав державний акт серії ЯЖ №694721 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,35 га, що знаходиться за адресою вул. Червоноармійська, 121б, с. Мирівка Кагарлицького району Київської області. Вартість даної земельної ділянки становить 83 200 грн.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до вимог закону.

Пунктом 34 ч. 1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п.6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам, організаціям на розробку проекту приватизації земель. Сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки власність.

Право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності земельної ділянки, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, форма якої затверджується Кабінетом Міністрів України (ст. ст.125, 126 Земельного кодексу України).

При перевірці технічної документації зі складання державних актів на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 встановлено, і відповідно до виписки з рішення Мирівської сільської ради від 02.10.07, підписаної сільським головою ОСОБА_3, ОСОБА_2 дано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку загальною площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства.

Актом від 20 жовтня 2007 року було встановлено на місцевості та погоджено зовнішні межі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,35 га, що знаходиться за адресою вул. Червоноармійська, 121б, с. Мирівка Кагарлицького району Київської області.

14 липня 2008 р. Мирівською сільською радою Кагарлицького району Київської області на ХХІ сесії V скликання було прийнято рішення про затвердження проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки та передачу у власність для ведення особистого селянського господарства для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою вул. Червоноармійська, 121б, с. Мирівка Кагарлицького району Київської області..

На думку Кагарлицького міжрайонного прокурора вказане рішення є незаконним у зв'язку з тим, що рішення Мирівської сільської ради від 02.10.07 р. про надання дозволу ОСОБА_2М виготовлення технічної документації не приймалося, Кагарлицьким міжрайонним прокурором 26.01.10 р. на рішення сесії Мирівської сільської ради від 20.04.07 р. «Про затвердження матеріалів технічної документації ОСОБА_2М.» принесено протест.

За результатами розгляду протесту Мирівською сільською радою, Кагарлицького району прийнято рішення про скасування рішення Мирівської сільської ради від 14.07.08 «Про затвердження матеріалів технічної документації ОСОБА_2М.»

На думку Кагарлицького міжрайонного прокурора, рішення про надання дозволу ОСОБА_2 виготовлення технічної документації на земельну ділянку загальною площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства не приймалося взагалі.

Проте, суд не з даною думку прокурора погодитись не може з наступних підстав.

Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 19 березня 2010 року «Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»», де вказано, що при вирішенні в судовому порядку питання про недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування, слід враховувати рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до пункту 5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують про їх зміни чи припинення.

Окрім того вищевказану постанову було доповнено наступним абзацом: рішення органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю, так і частково, оскільки визначений статтями 140, 141 ЗК перелік підстав для цього є вичерпним.

Тобто, суд приходить до висновку, що Мирівська сільська рада Кагарлицького району Київської області, в порушення рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, безпідставно було скасовано рішення 14 липня 2008 р. Мирівською сільською радою Кагарлицького району Київської області на ХХІ сесії V скликання.

Серед підстав, що були зазначені Кагарлицькою міжрайонною прокуратурою в уточнених позовних вимогах, не міститься такої підстави, що зазначені у ст.. ст.. 140, 141 ЗК України, а тому суд приходить до висновку, що позивачу у задоволенні уточнених позовних вимогах необхідно відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із змінами та доповненнями, Земельним кодексом України, ЦК України, ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні уточнених позовних вимогах Кагарлицького міжрайонного прокурора в інтересах: Мирівської сільська рада Кагарлицького району Київської області до ОСОБА_2, Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», третя особа: Управління Держкомзему у Кагарлицькому районі про скасування реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку відмовити.

Рішення набирає чинності відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Київської області протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя І.І. Шевченко