Справа №: 2-15/10
РІШЕННЯ

Іменем України

"06" липня 2010 р. Олександрійський міськрайонний суд

Кіровоградської області в складі головуючого судді Квітки О.М., і секретарі Пономаренко А.С., розглянувши у відкритому судовому сіданні в м. Олександрії справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, з участю прокурора Ніколаєвої В.М. в інтересах відповідача, -

УСТАНОВИВ:

Позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу цинку 24 з надвірними будівлями на вулиці Ровенській в місті Олександрії Кіровоградської області між продавцем - ОСОБА_2 і покупцем - ОСОБА_1 та знати право власності на зазначену садибу.

Мотивує наступним.

Між ним та відповідачем був укладений в письмовій формі говір купівлі-продажу спірного будинку, що належав відповідачу праві власності. Також були погоджені всі умови купівлі-продажу нерухомого майна і до посвідчення цієї угоди нотаріально, провів повний розрахунок з відповідачем, про що свідчить розписка про отримання нею $1500.

Цей договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально з підстав того, що колишній власник нерухомого майна, посилалась на те, що в неї не вистачає часу, на стан її здоров'я.

За її згодою з сім'єю вселився в вищезгаданий будинок, перевіз в нього свої та членів родини речі, так як іншого житла не має. Розпочав проводити перебудову будинку, а саме переніс перестінки в будинку, перебудував пічне опалення, поштукатурив стіни, замінив труби в мережі водопостачання, перебудував сарай.

В даний час відповідачка відмовилась від взятих на себе зобов'язань, скаржиться до прокуратури і з МВ УМВС в місті Олександрія, що не знала про існування цього договору і не бажала його укладати. МВ УМВС міста Олександрії була проведена перевірка цього питання і стало відомо, що ОСОБА_2 отримала постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, так як обставини викладені в її скаргах не знайшли підтвердження. Вважає, що згідно ч. 2 ст. 219 ЦК України, суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його чинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Вимушений звернутися з позовом до суду про визнання права власності на дане нерухоме майно згідно договору купівлі-продажу як добросовісний набувач, що не суперечить ст. 398 ЦК України, а саме право володіння виникає на підставі договору купівлі-продажу І власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах встановлених законом.

Змінити предмет позову не бажає.

Відповідач проти позову заперечує.

Мотивує наступним.

Вважає, що вона укладала договір довічного утримання, а не договір купівлі-продажу. У зв'язку з тим, що позивач перестав надавати їй допомогу, просить в позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, доводи сторін, показання свідків, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Позивач вважає, що він виконав усі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомості, передбачені ст. 655 ЦК України, тобто: за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, за винятком нотаріального посвідчення договору, що передбачено ст. 657 ЦК України.

З його пояснень та показів свідка ОСОБА_3 видно, що мови про нотаріальне посвідчення договору не було. Договір укладався в товарній біржі і на момент його укладання як сторонам, так і ОСОБА_4 було відомо, що нотаріального посвідчення договору не буде. Останній уже підготовив позов до суду про визнання договору дійсним. Тобто, на момент укладання угоди не передбачалося виконання вимог чинного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З матеріалів справи видно, що ціна договору майже в 5 разів нижча від фактичної ціни будинку. Тобто, вимог закону про умови, що визначені законом як істотні, ні позивачем, ні відповідачем не були виконані.

Ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Ч. З ст. 203 ЦК України передбачено: правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, шо обумовлені ним.

Як видно з матеріалів справи, відповідач мала інші наміри. За рахунок позивача, а раніше інших осіб, вона в такий спосіб отримувала кошти та ремонтувала дім.

А тому доводи представника відповідача про те, що відповідач мала інші наміри: укласти договір довічного утримання - суд не може покласти в основу рішення.

Зі сторони позивача частково правочин мав бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, за винятком нотаріального посвідчення та виконання істотних умов договору.

Відповідач отримала від позивача $1500, кошти на операцію, відремонтувала дім, а про інтереси позивача не турбувалася.

На підставі ч. З ст. 203, ст. 638, ст. 657 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, -

РІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду до апеляційного суду Кіровоградської області може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Кіровоградської області протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження через Олександрійський міськрайонний суд.

Головуючий :