Зіньківський районний суд Полтавської області
Справа № 2-87, 2010 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2010 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Водолага А.В, при секретарі Стрілець Л.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Зінькові справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання неправомірним користування жилим приміщенням в будинку, що належить громадянинові на правах приватної власності та про примусове виселення з нього без надання іншого жилого приміщення, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права користування житловим будинком власника, як члена його сім»ї, -

В С Т А Н О В И В :

В судове засідання з»явився позивач ОСОБА_1 з своїм представником і відповідач ОСОБА_2.

В підготовчій частині судового розгляду справи встановлено, що на час розгляду справи в суді відповідач ОСОБА_2 змінила прізвище на Власенко, що підтверджується паспортом.

Позивач ОСОБА_1 просить суд визнати неправомірним користування відповідачем ОСОБА_2 жилим приміщенням в будинку № 16 по вул. Леніна в с. Покровське, Зіньківського району, Полтавської області, що належить йому на праві приватної власності та постановити рішення про її примусове виселення без надання іншого жилого жилого приміщення. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач разом із представником пояснили. В 2000 році позивач одружився з відповідачкою і вона стала проживати в належному йому на правах приватної власності будинку, що знаходиться в с. Покрівське, вул. Леніна, 16. На час шлюбу будинок був його приватною власністю. В період з 2000 року по червень 2009 року, час проживання в шлюбі спільно вели підсобне господарство, але прибуток отриманий від ведення підсобного господарства ділили між собою і заробленими коштами кожний розпоряджався на свій розсуд. Після розірвання шлюбу відповідачка звернулась до суду з позовом, вимагаючи на свою користь ? належного йому майна. В досудовому порядку даний спір було вирішено, він сплатив відповідачці 15 тисяч гривень в рахунок компенсації за час проживання в шлюбі, а вона відмовилась від любих претензій до нього як майнового так і не майнового характеру, як на час вирішення спору, так і в майбутньому. Про це свідчить розписка, яка дала ОСОБА_2, - відповідач, від 15 грудня 2009 року, в якій стоїть її підпис і яка завірена сільським головою ОСОБА_3 Крім того відповідачка, ще до досудового врегулювання спору забрала всі цінні речі з його господарства, які вона вважала, що вони належать їй і вивезла їх. В 2009 році при розірванні шлюбу відповідач частину свого майна перенесла в літню кухню, де склала його і приміщення літньої кухні закрила на свій замок. Сама в літній кухні не проживає, періодично навідуючись до даного приміщення і не надавала можливості йому користуватись належним на праві приватної власності майном.

Після розірвання шлюбу відповідачка створює йому неможливі умови для проживання, оговорила його сина і його, що вони викрали в неї вулики з бжолосім»ями і мед, зробивши завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину в органи міліції, за що відносно неї було порушено кримінальну справу в травні 2009 року. В березні 2010 року знову написала заяву в міліцію про викрадення ним з сином належних їй коштів в сумі 2500 доларів США і 500 гривень. Дана заява (повідомлення) також не знайшли свого підтвердження і працівниками міліції було відмовлено в порушенні кримінальної справи.

Виходячи з вище викладеного, враховуючи його похилий вік і стан здоров»я він і просить задовільнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі, так як вважає, що відповідач на даний час не є членом його сім»ї, з нею не укладено договору найму жилого приміщення і укладати такий договір він наміру немає, він також хворіє і сварки негативно впливають на його здоров»я. Заявлені зустрічні позовні вимоги не визнає в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 заявлені позивачем позовні вимоги не визнає в повному обсязі і заявила зустрічний позов, про визнання за нею права користування житловим будинком № 16 по вул. Леніна, с. Покровське та вселення в даний житловий будинок, зобов»язавши ОСОБА_1 не перешкоджати їй у здійсненні права користування зазначеним житловим будинком. В обґрунтування заперечення на позов позивача, зустрічного позову до позивача відповідач пояснила. З 2000 року по 2009 рік вона проживала в шлюбі з позивачем ОСОБА_1 Причиною розірвання шлюбу з нею позивачем став вплив сина позивача на батька. На протязі майже 10 років вони спільно вели господарство з позивачем і ніяких сварок не було. В позивача мається добротне господарство, тому вона вважає, що син і спровокував їхнє розлучення. Вона дійсно отримала від позивача ОСОБА_1 кошти в сумі 15 тисяч гривень, за що написала розписку, відповідно якої вона відмовилась від претензій майнового і іншого характеру в адрес позивача, але вважає, що розписку вона написала необґрунтовано, її диктував адвокат позивача, тому вона вважає дану розписку недійсною, написану під психологічним тиском. На даний час вона не проживає в господарстві ОСОБА_1, так як позивач з сином зірвали з літньої кухні повішений нею замок і викрали з приміщення літньої кухні належні їй кошти в сумі 2500 доларів США і 500 гривень.

Про крадіжку вона повідомлена в міліцію, але працівники міліції відмовили в порушенні кримінальної справи. Вважає, що має право на проживання в будинку позивача ОСОБА_1 після розлучення і просить примусово вселити її.

Заявлені позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги не визнає в повному обсязі, заявлені зустрічні позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 і його представника, пояснення відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заявлені позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, заявлені в зустрічному позові вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають з слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено, що шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано в червні 2009 року. З вказаного часу відповідач ОСОБА_2 (Власенко) в жилому будинку по вул. Леніна, 16, с. Покровське не проживає, без погодження з власником ОСОБА_1 зайняла під збереження належних їй речей літню кухню, що розташована в господарстві, самовільно позбавивши позивача користуватись належним йому майном на тривалий час.

В суді відповідач пояснила, що приміщення вона зайняла на дві-три неділі з метою збереження майна, чому майно в літній кухні зберігалось до березня 2010 року відповіді не надала. Підтвердила факт отримання від позивача попереджень в письмовій формі про необхідність звільнити належні йому житлові приміщення і небажання заключити договір найму приміщення.

Відповідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч. 7 ст. 319 ЦК України, «… власника може бути зобов»язано допустити до користування його майном інших осіб лише у порядку і випадках, встановлених законом».

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України «… Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням, до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу».

Відповідно ст. 162 ЖК України « Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін».

В судовому засіданні встановлено, що з червня 2009 року по даний час відповідач ОСОБА_1 (Власенко) постійно не проживає за місцем реєстрації по вул. Леніна, 16, с. Покровське, Зіньківського району, періодично навідувалась до приміщення літньої кухні у вказаному господарстві, де зберігались належні їй речі. За вказаний період часу відповідач не прийняла ніяких мір по укладенню угоди з позивачем на користування жилим приміщенням і оплати за його користування, оплати комунальних і т. д. Не звернулась відповідач і до суду за поновленням, як вона вважає на даний час, її порушених прав, не дивлячись на те, що в письмовій формі була усвідомлена позивачем, що він не бажає укладати угоду про найм жилого приміщення і просить її звільнити жиле приміщення. Виходячи з вказаних обставин суд розцінює подачу зустрічного позову відповідачем ОСОБА_1 (Власенко), як спосіб захисту своїх особистих інтересів і бажання створити позивачу якомога більше незручностей.

Вирішуючи питання про примусове виселення відповідача з житлового будинку по вул. Леніна, 16 і інших приміщень в даному господарстві в с. Покровське, без надання іншого жилого приміщення, суд виходить з вимог ч. 4 ст. 168 ЖК України: « Договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений так і на невизначений строк, може бути розірваний за вимогою наймодавця, якщо наймач … систематичним порушенням права співжиття, робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі чи в одному будинку (квартирі)…» В судовому засіданні встановлено, що в травні 2009 року відповідач ОСОБА_1 (Власенко) здійснила злочин в відношенні сина позивача, оговоривши його в скоєнні крадіжки належного їй майна, за що була притягнута до кримінальної відповідальності по ст. 383 ч. 1 КК України, в березні 2010 року направила до Зіньківського РВ ГУМВС України в Полтавській області заяву про крадіжку позивачем і його сином належних їй 2500 доларів США і 500 гривень. В результаті проведеної перевірки вказаний факт також не знайшов підтвердження і було винесено постанову про відмову а порушенні кримінальної справи.

Враховуючи вище викладені обставини, які підтверджуються матеріалами цивільної справи і матеріалами фіксування судового розгляду справи технічними засобами, враховуючи похилий вік позивача і стан його здоров»я, суд і приходить до висновку про неможливість проживання і одному жилому приміщенні позивача і відповідача. При прийнятті даного рішення, суд також враховує, що відповідач ОСОБА_1 (Власенко) має дітей, які мають власне житло, отримала компенсацію в сумі 15 тисяч гривень і мала можливість придбати власне житло в сільській місцевості.

Виходячи з вище викладеного суд і приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі, позовні вимоги заявлені відповідачем ОСОБА_2 в зустрічному позові задоволенню не підлягають.

Судові витрати по розгляду даної цивільної справи, по сплаті державного мита і ІТЗ покласти на відповідача ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 168, 169 ЖК України, ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовільнити в повному обсязі.

Визнати неправомірним користування відповідачем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованою ІНФОРМАЦІЯ_3 жилим приміщенням в будинку № 66 по вул. Леніна, с. Покровське, Зіньківського району, Полтавської області, що належить на правах приватної власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, та примусово виселити ОСОБА_2 без надання іншого жилого приміщення.

В частині зустрічних позовних вимог заявлених ОСОБА_2, відмовити в повному обсязі.

Судові витрати по сплаті державного мита в сумі 8 (вісім) гривень 50 копійок і витрати по сплаті ІТЗ в сумі 37 (тридцять сім) гривень стягти з відповідача на користь ОСОБА_1.

На рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом 10 днів, апеляційну скаргу може бути подано протягом 20 днів після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: