Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 2-5343/10
УХВАЛА

08 жовтня 2010 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Рнбакова В.В. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до виконавчого комітету Нікопольської міської ради. Нікопольської міжрайонної прокуратури про визнання репресованим, реабілітацію, видачу довідки про реабілітацію,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Нікопольської міської ради, Нікопольської міжрайонної прокуратури, у якій просить визнати його необґрунтовано репресованим по політичним мотивам, таким, що підлягає реабілітації та просить видати довідку про реабілітацію.

Згідно з положеннями ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Статус реабілітованої особи, органи, що правомочні встановлювати порядок визнання осіб реабілітованими, або такими, що не підлягають реабілітації, порядок видачі довідок про реабілітацію визначені Законом України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні" від 17.04.1991 року (далі Закон).

Згідно з цим Законом громадяни, яких було реабілітовано, поділяються на тих, яких реабілітовано відповідно до ст. 1 або ст. 3.

Так, за ст.1 Закону реабілітованими вважаються особи, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, у тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і з будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25.12.1958 року , за винятком осіб, зазначених у ст. 2 Закону.

"Визнано реабілітованими також громадян, засуджених за:

- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу України в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 року "Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року "Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР";

- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад. тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу України;

- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров'ю громадян чи статевою розпустою.

Дія цієї статгі поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необгрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.

Ст. З Закону визначає реабілітацію всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім'ями.

Не підлягають реабілітації особи, щодо яких, згідно сг. 2 Закону, у матеріалах кримінальних справ є сукупність доказів, які підтверджують обґрунтованість притягнення їх до відповідальності за:

- зраду батьківщини, шпигунство, диверсії, шкідництво, саботаж, терористичні акти;

- злочини проти людства і людяності, каральні акції щодо мирного населення, вбивства, мордування громадян і пособництво в цьому окупантам у період Великої Вітчизняної війни;

- збройні вторгнення на територію України, організацію збройних формувань, які чинили вбивства, розбої, грабежі й інші насильства, та особисту участь у вчиненні цих злочинів.

Не підлягають реабілітації також особи, засуджені за злочини проти правосуддя, пов'язані з застосуванням репресій, навіть якщо вони самі згодом зазнали репресій.

Ст.7 цього Закону передбачає порядок застосування ст.ст.1,2 Закону та зазначає, що органи прокуратури у взаємодії з органами державної безпеки проводять перевірки та складають відповідні висновки щодо всіх кримінальних справ, зазначених у статтях 1 і 2 цього Закону, рішення по яких не були скасовані до моменту його прийняття.

На реабілітованих осіб органи прокуратури видають відповідні довідки.

При наявності підстав для визначення особи такою, що згідно з статтею 2 цього Закону не підлягає реабілітації, прокурор надсилає справу з висновком:

- щодо засуджених судами - до тих же судів, які виносили останнє судове рішення. Справи, по яких вироки, ухвали, постанови було винесено ліквідованими або розформованими судами, а також військовими трибуналами щодо цивільних осіб, передаються на розгляд тих судів, до підсудності яких ці справи віднесено чинним законодавством. Територіальна підсудність справи визначається за місцем винесення останнього судового рішення;

- щодо підданих покаранню за рішенням позасудових органів - до Верховного Суду України, обласних та Київського міського судів, військових трибуналів округів. Чорноморського флоту, на території яких застосовувались репресії.

Внаслідок розгляду справи суд може прийняти одне з таких рішень:

- визнати, що особу обґрунтовано засуджено або піддано покаранню позасудовим органом і на неї не поширюється дія статті 1 цього Закону;

- визнати, що особу необґрунтовано засуджено або піддано покаранню позасудовим органом і вона підлягає реабілітації згідно з статтею 1 цього Закону.

При розгляді справи суд може внести зміни до раніше винесених вироку, ухвали і постанови судів чи до рішення позасудових органів.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

За наявності підстав, визначених Законом України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні". ОСОБА_1 необхідно звернутися зі своїми вимогами до правомочних органів, визначених вказаним Законом.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Нікопольської міської ради, Нікопольської міжрайонної прокуратури про визнання репресованим, реабілітацію.

Копію ухвали суду разом з позовною заявою та всіма доданими до неї документами направити ОСОБА_1.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-ти денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги.

Суддя: