Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа №2-91/2010р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2010 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Саган В.М.,

при секретарі Моргушко Л.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні обєднану цивільну справу за позовом Бориспільського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до Державного територіально-галузевого об"єднання "Південно-західна залізниця" Дарницької дистанції путі, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору дарування житлового приміщення, визнання права власності на частину житлового приміщення, та за позовом ОСОБА_3 до Державного територіально-галузевого об"єднання "Південно-західна залізниця" Дарницька дистанція путі, ОСОБА_2, про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним,визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на частину житлового приміщення, -

в с т а н о в и в :

Бориспільський міжрайонний прокурор звернувся в суд, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1, з позовом, який уточнив під час розгляду справи, вказуючи, що в жовтні 1993 року в квартирі АДРЕСА_1 в якості наймачів проживали подружжя: ОСОБА_4, ОСОБА_5, їх донька ОСОБА_3, та онук ОСОБА_1 Орендодавцем виступала Дарницька дистанція путі південно-західної залізниці, яка 08.10.1993 року видала свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру на імя ОСОБА_4, ОСОБА_5, порушивши тим самим права ОСОБА_3 та її неповнолітнього сина ОСОБА_1, які мали на рівні з іншими вступити у право володіння. Право власності вищезазначених осіб було отримано на підставі підробленого невстановленою особою свідоцтва про право власності на житло. 03.05.2007 року Бориспільською міжрайонною прокуратурою порушено кримінальну справу за даним фактом, а 27.03.2008 року постановою Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_5 визнано винною та звільнено у звязку зі спливом строків притягнення до кримінальної відповідальності. Незаконними діями, ОСОБА_5 порушила права малолітнього ОСОБА_1, через що Бориспільська міжрайпрокуратура звернулась в суд з позовом, в якому просила визнати недійсними свідоцтво про право власності на житло від 08.10.1993 року та договір дарування від 06.12.2003 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, визнати право власності малолітнього ОСОБА_1 на ? квартири АДРЕСА_2.

Крім того, прокурор просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_3 від 06.12.2003 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, оскільки даний договір укладено на підставі фіктивного свідоцтва про право власності.

ОСОБА_3 в свою чергу звернулась в суд з аналогічним позовом, який уточнила під час слухання справи, доповнюючи поданий Бориспільським міжрайпрокурором позов, вказала, що видачею свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 та укладанням договору даруванням між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, окрім порушення прав її неповнолітнього сина, порушено і її право на житло, а тому вона просила визнати свідоцтво про право власності на житло від 08.10.1993 року недійсним та визнати за нею право власності на 3/4 квартири АДРЕСА_2, поклавши судові витрати на відповідача. Уточнила, що станом на жовтень 1993 року у вказаній квартирі була зареєстрована та проживала сімя з чотирьох осіб, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, який народився в серпні 1992 року, проживав та був зареєстрований у вказаній квартирі, а тому разом з нею мав право на частину у власності. ОСОБА_2 на користь якого ОСОБА_5 було укладено договір дарування, у вказаній квартирі не проживав.

В судовому засіданні позивач, представник Бориспільського міжрайонного прокурора підтримав уточнені позовні вимоги, обставини вказані у позові та не заперечував проти задоволення позову ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають право на ? частину спірної квартири і не заперечує проти визнання за ними права власності у вказаній квартирі.

Представник ДТГО "Південно-західна залізниця" в судове засідання не зявився про час слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій проти позову заперечував та просив слухати справу у його відсутність.

Суд, вислухавши пояснення представника Бориспільської міжрайонної прокуратури, позивачку ОСОБА_3, ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, Дарницькою дистанцією путі південно-західної залізниці ОСОБА_4, який працював на підприємстві на посаді водія, на 4 членів сімї, було надано трьохкімнатну квартиру, загальною площею 43,04 м2 по вул. Кочнева, 9, в с. В.Олександрівка Бориспільського району Київської області згідно витягу із протоколу №34 (а.с.60)

05 жовтня 1993 року він звернувся із завою (а.с.34) до керівника органу приватизації Дарницької районної державної адміністрації з проханням про передачу вказаної квартири у спільну сумісну власність порівну всім членам сімї.

На підставі вказаної заяви, в жовтні 1993 року, йому видано свідоцтво про право власності на житло (а.с.218) квартиру АДРЕСА_4. Власниками даної квартири вказані ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_1, які згідно довідки житлово-експлуатаційної контори (а.с.35) про склад сімї, проживали за вищезазначеною адресою та були прописані у ній.

Проте в порушення чинного законодавства та прав осіб, які проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1, не встановленою особою, було підроблено свідоцтво про право власності на житло (а.с.7), визнавши право сумісної власності лише за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Вказане право було зареєстрованого в Бориспільському районному бюро технічної інвентаризації від 20.07.1994 року за №86.

20.05.1999 року рішенням Бориспільського районного суду Київської області ОСОБА_4 був оголошений померлим. На підставі цього ОСОБА_5 стала одноособовим власником квартири та 06.12.2003 року уклала договір дарування, за яким подарувала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2. Згідно з п. 5 договору дарування ОСОБА_5 посвідчила, що квартира до моменту укладення договору нікому іншому не продана, не подарована, в спорі і під забороною не перебуває.

На підставі зібраних матеріалів перевірки дотримання прав на житло неповнолітнього ОСОБА_1, законності укладання нотаріально посвідченого договору дарування квартири АДРЕСА_5, на користь ОСОБА_1, Бориспільською міжрайонною прокуратурою було порушено кримінальну справу по факту підроблення невстановленою особою свідоцтва від 08.10.1993 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1,3 ст. 358 КК України.

Згідно постанови Бориспільського міськрайонного суду від 27.03.2008 року по справі за № 1П-15/2008 було встановлено, що 06.12.2003 року ОСОБА_5, достовірно знаючи, що свідоцтво про право власності на житло від 08 жовтня 1993 року є підробленим, маючи умисел на використання завідомо підробленого документу - свідоцтва про право власності на житло від 08 жовтня 1993 року, при укладанні договору дарування, пред'явила вищевказаний документ до Бориспільської державної нотаріальної контори Київської області, де вказано що згідно з п.2 квартира №9 в будинку №9 по вул. Кочнева 9 в с. В.Олександрівка, Бориспільського району належить ОСОБА_5

Згідно до п.4 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини та мають обовязкове значення для суду питання які встановленні в у вироках та постановах суду.

У цьому зв'язку суд знаходить, що строк позовної давності позивачами не пропущений, оскільки порушення при укладенні договору дарування та фіктивність свідоцтва про право власності виявлені під час досудового слідства у вказаній кримінальній справі, яка порушена в травні 2007 року, а тому є відсутніми підстави для застосування ст. 50 ЗУ "Про власність", яка діяла на момент укладення договору дарування, та вимог ЦК УРСР в цій частині.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Оскільки спірні правовідносини виникли до набрання чинності новим ЦК України, в тому числі й щодо укладення договору дарування, який було виконано в 2003 році, суд приходить до висновку, що до таких відносин слід застосовувати норми ЦК УРСР (1963 року).

Відповідно до ч.1 ст. 6 ЦК УРСР захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом шляхом визнання цих прав, відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право.

Статтею 55 Закону України "Про власність" від 07.02.1991 року, який діяв на момент укладення спірного договору дарування, передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України.

Згідно наявних у справі доказів та вказаних норм закону, свідоцтво про право власності на житло від 08 жовтня 1993 року видане з порушенням прав ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_1, шляхом його підроблення, що підтверджується матеріалами кримінальної справи №85-1064, підлягає скасуванню.

У звязку із вище наведеним та керуючись тим фактом, що укладенням договору дарування від 06.12.2003 року, згідно до якого ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_2 належну їй квартиру АДРЕСА_6, - порушені права неповнолітнього ОСОБА_4 та його матері ОСОБА_3, останній підлягає частковому скасуванню.

До такого висновку суд приходить з тих підстав, що в приватизації вказаної квартири брали участь чотири особи, які були зареєстровані та фактично в ній проживали ОСОБА_5, її чоловік ОСОБА_4, донька ОСОБА_3 та її дитина син ОСОБА_1, однак свідоцтво про право власності на житло було видано лише подружжю ОСОБА_1 (ОСОБА_4 та ОСОБА_5К.). Дана обставина також не визнається й представником ДТГО "Південна західна залізниця".

Після смерті ОСОБА_4 частина належної йому на підставі фіктивного свідоцтва квартири перейшла в спадок його дружині відповідачці по справі ОСОБА_5, яка скориставшись цим подарувала в 2003 році все житлове приміщення в квартирі 9 по вул.. Кочнева 9 ОСОБА_2, який є її сином.

З підстав викладених вище ОСОБА_5 могла використати своє право власності на житло шляхом дарування житлового приміщення лише в частині передачі в дар своєї частки та частки її чоловіка ОСОБА_4, яка перейшла до неї після смерті чоловіка, як дружини в порядку ст. 549 ЦК УРСР, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, про що свідчать матеріали кримінальної справи та пояснення позивачки ОСОБА_3 Вказане підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 48), де зазначено, що на ім?я ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину від 06.11.2002 року.

Таким чином при укладенні договору дарування були порушені права ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_1, в інтересах якого й подано позов прокурором, на володіння, користування та розпорядження частиною житлового приміщення АДРЕСА_7.

Зважаючи на викладене права ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підлягають поновленню.

Тому договір дарування від 06.12.2003 року квартири АДРЕСА_8, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, який посвідчено державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_6, реєстровий запис №2-5939, - слід визнати недійсним в частині дарування належних позивачам часток приміщення по 1/4 кожному.

Враховуючи викладене договір дарування ОСОБА_2 1/2 частина спірної квартири не позивачами оспорюються.

Вказане узгоджується із ст. 49 ЦК УРСР, згідно якої володіння майном вважається правовірним, якщо інше не буде встановлено судом. В даному випадку судом не встановлено підстав для визнання неправомірним володіння ОСОБА_2 1/2 частиною спірної квартири на підставі договору дарування від 06.12.2003 року. Про такі підстави не зазначали й позивачі по справі.

З ДТГО "Південно-західна залізниця" на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 7 грн. 50 коп. на підставі ст. 88 ЦПК України, оскільки прокурор звільнений від оплати таких судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. 8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду, ст.ст. 4, 40, 55 Закону України "Про власність", ст.ст. 6, 48 ЦК УСРС 1963 року, ст.ст. 3, 10, 11, 15, 58, 60, 61 ч.4, 88, 179, 187, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позови Бориспільської міжрайонної прокурори Київської області в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 та позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 08.10.1993 року №7 видане Дарницькою дистанцією путі південно-західної залізної дороги, щодо квартири №9, по вул. Кочнева, 9, в с. В.Олександрівка Бориспільського району Київської області на ім?я ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Визнати частково недійсним договір дарування від 06.12.2003 року квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, та посвідчений державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за номером №2-5939, в частині дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_9.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця", що знаходиться по вул. Лисенка, 6 в м. Києві, ідентифікаційний код 04713033, - на користь держави України судовий збір в розмірі 8 (вісім) грн. 50 коп. на р/р №0103, МФО: 821018, код ЗКПО: 23570079, банк: УДК в Київській області, КБК: 22090200.

Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця", що знаходиться по вул. Лисенка, 6 в м. Києві, ідентифікаційний код 04713033, - на користь держави України 7 (сім) грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на р/р №0103, МФО: 821018, код ЗКПО: 23570059, банк: ГУДКУ в Київській області.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя