Справа 2-442/10
Номер провадження 2-442/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.10 року. Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Бліщ О.Б.

при секретарі - Вербещук В.А.

з участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

представника третьої особи без самостійних вимог - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_3,

третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Діловецької сільської ради

Рахівського району Закарпатської області

про

усунення перешкод у користуванні джерелом питної води

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні джерелом питної води.

Із позовної заяви гр-ки ОСОБА_1 вбачається, що у 1970 році її покійний батько, ОСОБА_6. власноруч побудував на колгоспній ділянці резервуар для питної води, з якого її сім'я використовувала питну воду для власних потреб.

У 1973 році до резервуару за рішенням виконкому Діловецької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області під'єдналися сусіди позивачки, мешканці вулиці Лесі Українки села Ділове, Рахівського району, Закарпатської області. Відповідачка, ОСОБА_3, від під'єднання до резервуару відмовилася.

Оскільки зазначений резервуар (криниця) був побудований на землях колгоспу «Нове життя», які межували із земельною ділянкою гр-ки ОСОБА_3, вона постійно заводила сварку із батьком позивачки та іншими сусідами, часто від'єднувала шланги від резервуару та всіляко перешкоджала нормально користуватися водою із тих мотивів, що резервуар належить тільки їй і до нього позивачка не має ніякого відношення. До тих пір поки резервуар не був огороджений, ОСОБА_3 неодноразово кидала у криницю сміття та інший непотріб, внаслідок якого знаходили у криниці навіть загиблих тварин. На неправомірні дії відповідачки позивачка, а також інші мешканці вулиці Лесі Українки неодноразово скаржилися у виконком сільської ради та дільничному інспектору, але вплив на неї був незначний. На даний час вказаним резервуаром, який був перебудований заново у 2004 році на земельній ділянці ОСОБА_7, користуються члени 21 сімї, які мешкають по вулиці Лесі Українки у с. Ділове, Рахівського району, Закарпатської області. Із-за постійних сварок із відповідачкою та численних звернень на неправомірні дії гр-ки ОСОБА_3 23.01.2009 року на засіданні сесії Діловецької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області було вирішено встановити захисну зону джерела водопостачання та резервуару в урочищі «Тукало» на віддалі 1,5 м. від джерела та резервуару по всьому периметру. У травні місяці 2009 року мешканцями вулиці ОСОБА_8 було збудовано огорожу навколо джерела з питною водою, на що було витрачено кошти у сумі 900 грн. Через декілька днів після того, ОСОБА_3 розбила її, повитягувала металеві труби, зняла металеві ворота та металічну сітку, чим завдала позивачці матеріальної шкоди. До теперішнього часу відповідачка створює позивачці перешкоди у користуванні нею джерелом з питною водою.

На підставі наведеного, керуючись, в тому числі, положеннями Закону України «Про власність», позивачка просить винести рішення, за яким зобов'язати відповідачку, ОСОБА_3, усунути перешкоди в користуванні нею джерелом питної води, що розташоване в урочищі «Тукало» села Ділове. Просить стягнути на її користь із відповідачки грошову суму у розмірі 900 грн., як матеріальну шкоду та судові витрати, понесені нею при підготовці та розгляді справи.

В ході розгляду справи за клопотанням представника відповідачки, ОСОБА_4, до участі у розгляді справи залучено Діловецьку сільську раду Рахівського району, Закарпатської області, у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачки.

У судовому засіданні позивачка та її представник, ОСОБА_2, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та пояснили суду наступне.

В урочищі «Тукало» у сімдесятих роках минулого століття батьком позивачки було збудовано водозабірну споруду (резервуар) для поповнення її водою та забезпечення власних потреб позивачки, а у подальшому і потреб інших мешканців с. Ділове. Рахівського району. Закарпатської області.

Із-за частих сперечань із відповідачкою з приводу територіального розміщення даної водозабірної споруди, у 2004 році. її було перебудовано вже на землях запасу сільської ради і вирішено, на рівні сесії Діловецької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, встановити водоохоронну зону джерела, з метою усунення будь-яких можливостей з боку відповідачки на позбавлення позивачки вільного користування джерелом із питною водою.

З метою забезпечення практичної охорони джерела та водозабірної споруди жителі вулиці ОСОБА_8, восени 2009 року огородили їх, встановивши капітальну огорожу із металічних кутників та сітки із металічними воротами, які закривалися на висячий замок, внаслідок чого жителі с. Ділове, які проживають ІНФОРМАЦІЯ_1, понести матеріальні виграти на суму 900 грн., які складаються із 350 гривень, як вартості металічної сітки (огорожі), 250 гривень - 9 металічних кутників по 2 п/м, 150 гривень - металічних воріт із висячим замком та 150 гривень - вартості будівельних робіт. Як доказ наведеного додають до матеріалів справи заяву жителів вулиці Лесі Українки, с. Ділового, Рахівського району, Закарпатської області від 25.01.2010 року.

Просять задовольнити з наведених вище підстав позовні вимоги у повному обсязі та стягнути із відповідачки судові витрати, понесені при зверненні з позовом до суду - сплачені судовий збір, витрати на ІТЗ та витрати за надання правової допомоги.

Відповідачка, ОСОБА_3, та її представник, ОСОБА_4, позов не визнали, вважають його необгрунтованим, безпідставним та пояснили наступне. Даний резервуар (водозабірну шахту) було збудовано чоловіком відповідачки за власні кошти та своїми силами на землях, переданих їй у користування для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та ведення присадибного господарства. Відповідачка користувалася постійно даним резервуаром, з якого вода до її будинку поступала через водогін із водопровідних пластмасових труб. Після будівництва іншого резервуару, позивачка пошкодила їй даний водогін, внаслідок чого водопостачання до її будинку було припинено. Дозволу на прокладення водопроводу до будинку позивачки через земельну ділянку, яка передана їй у користування, відповідачка не надавала. Просить відмовити в ньому.

Представник Діловецької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, яка була залучена, як третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, позов не визнала та пояснила суду.

Про дані обставини Діловецькій сільській раді Рахівського району, Закарпатської області відомо вже давно. Намагалися врегулювати даний спір, однак із-за відсутності згоди між сторонами було вирішено на рівні сесії сільської ради прийняти відповідне рішення про встановлення водоохоронної зони джерела.

Рішенням виконкому Діловецької сільської ради від 7.04.1973 року, було надано дозвіл на будівництво водогону від резервуару, який знаходиться на ділянці гр. ОСОБА_6 громадянам ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,ОСОБА_12. ОСОБА_13 однак будівельно-технічної документації ним не виготовлялося та у сільській раді не погоджувалася ні сама технічна документація на будівництво цієї технічної споруди, ні не видавалося свідоцтво на право власності на неї. як нерухоме майно. Питання про встановлення сервітуту щодо проведення водогону через земельну ділянку, належну на правах землекористування ОСОБА_3. у сілкій раді ні ОСОБА_1, ні самою радою, як органом місцевого самоврядування, не піднімалося та не приймалося відповідних рішень. Вважає, що водою повинні користуватися всі жителі вулиці ОСОБА_8, оскільки це є загальне водокористування, хоча і підтверджує той факт, що даний резервуар не являється громадською спорудою та не перебуває у власності органу місцевого самоврядування, оскільки у сільської ради відсутні кошти на будівництво таких водогонів.

Просить задовольнити позов у повному обсязі.

Свідок, ОСОБА_14, яка була за клопотанням позивачки допитана в ході судового розгляду справи, пояснила, що користується водою із резервуару, який побудував ще батько позивачки, через водогінні труби, які прокладені, в тому числі, через земельну ділянку гр-ки ОСОБА_3 Відповідачка неодноразово розкопувала водогінні шланги, пошкоджувала їх, кидала у криницю сміття та всякий непотріб. Як доказ наведеного пред'явила в судовому засіданні фрагменти водогінних шлангів, які, як вона стверджує, пошкодила відповідачка. В Рахівську районну СЕС з приводу засмічення ОСОБА_3 криниці із водою не зверталася, особисто не бачила, як ОСОБА_3 викопувала та пошкоджувала шланги, але вважає, що це могла вчинити лише вона. Зазначає, що вклала свої кошти на огорожу водозабірної споруди.

Свідок, ОСОБА_15, яка була за клопотанням позивачки допитана в ході судового розгляду справи, пояснила, що також користується водою із резервуару, вже тривалий час перебуває у напружених стосунках із відповідачкою, але постійно намагається згладити всі суперечності з приводу водокористування. На зауваження відповідачки з цього приводу не зважає, намагається вирішити все мирним шляхом. Як викопуються водогінні труби ОСОБА_3 особисто вона не бачила, але чула про це від інших людей і замічала, що часто погіршується якість води.

Свідок, ОСОБА_16, яка була за клопотанням позивачки допитана в ході судового розгляду справи, пояснила, що вона також користується водою із резервуару, також підписувала спільну заяву мешканців вулиці Лесі Українки проти ОСОБА_3, але особисто ніколи не бачила, аби ОСОБА_3 викопувала водопровідні шланги, про ці обставини їй повідомляли сусіди, в тому числі, і позивачка. Ким був збудований перший резервуар, який знаходиться на території земельної ділянки ОСОБА_3, не їй не відомо.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Діловецької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області про усунення перешкод у користуванні джерелом питної води слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.ч.1-2 ст.59 ЦПК України).

У відповідності до положень частини 1 статті З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В силу приписів п.п.2-3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 р., приватна власність громадян, як одна з рівноправних форм власності охороняється законом, її захист здійснюється судом, а судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами, в тому числі, про визнання права власності на майно, про витребування майна з чужого незаконного володіння (а в передбачених законом випадках і від добросовісного набувача) чи відшкодування його вартості, про усунення інших порушень прав власника.

При цьому, вирішуючи спори про право приватної власності на майно, суди повинні виходити з того, що об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення, набуті з передбачених законом підстав.

Відповідно до положень статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.І ст.316 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України).

У зв'язку із цим суд констатує, що відповідно до приписів п.п.1.4., 1.6. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 р., державна реєстрація прав власності на нерухоме майно (далі - реєстрація прав) - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлюючих документів коштом особи, що звернулася до БТІ.

Реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти. Не підлягають реєстрації тимчасові споруди.

У ході судового дослідження судом достовірно встановлено, що будівельно- технічної документації на водозабірну шахту та водопровід, який розташований в урочищі «Тукало» с. Ділове, Рахівського району, Закарпатської області, та відповідного свідоцтва про право власності на дане нерухоме майно позивачка не має, оскільки така документація нею не виготовлялася, а відповідно - свідоцтво про право власності їй виконкомом Діловецької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області не видавалося.

Дана гідротехнічна споруда належним чином та у встановленому законодавством порядку не зареєстрована як громадський об'єкт (споруда), що підтвердив та засвідчив у судовому засіданні сам представник Діловецької сільської ради Рахівського району. Закарпатської області.

За таких обставин, суд констатує той факт, що право власності позивачки, право її володіння, користування та розпоряджання нею даним нерухомим майном - гідротехнічною спорудою (водозабірною шахтою) відповідачкою не порушено із-за відсутності у позивачки правовстановлюючого документу на дане майно, що спростовує її доводи щодо порушення відповідачкою її суб'єктивного права.

У відповідності до положень статті 57 ЦПК Кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Оскільки будь-яких підтверджуючих документів щодо понесення позивачкою матеріальних коштів на будівництво водозабірної шахти та матеріальних збитків з приводу пошкодження цього нерухомого майна позивачкою не надано, в цій частині позову також слід відмовити, оскільки у відповідності до положень ч.ч. 1-2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд не бере до уваги пояснення та покази свідків, наданих ними в судовому засіданні щодо обставин пошкодження водопроводу відповідачкою, оскільки дані свідчення прямо не підтверджують винних дій відповідачки щодо пошкодження нерухомого майна.

Отже, заслухавши та дослідивши пояснення сторін, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, суд вважає їх недостатніми для задоволення позову та такими, що недоведені позивачкою в ході судового розгляду справи.

Враховуючи наведене та зважаючи на обставини справи, ті докази, які були здобуті судом в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що у позові гр-ки ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні цивільного позову в цілому, не підлягають до задоволення позовні вимоги щодо стягнення судових витрат, судового збору та витрат за надання платних правових послуг.

Керуючись положеннями ст.ст.10, 58, 60, 83, 88, 209, 212, 213, 223 ЦПК України, частини 1 статті 1166 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Діловецької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області про усунення перешкод у користуванні джерелом питної води відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу в судову палату з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: О.Бліщ