Справа №2-7768/09 01.04.2010 01.04.2010 01.04.2010
Справа № 22ц-774/10р. Головуючий у 1-й інстанції Андрощук В.В.
Категорія 5 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання Дудник Ю.П.,

за участю позивачки ОСОБА_2,

представника позивачки ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 2009 року за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_4, ОСОБА_5

про визнання договору купівлі-продажу дійсним та

визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

22 квітня 2009 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу 48/100 часток житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: м. Миколаїв, вул. Новий інвалідний хутір, 52/5 та визнання за нею права власності на цю частину вказаного будинку.

Позивачка зазначала, що 30 грудня 2005 року вона домовилась із відповідачкою про купівлю-продаж зазначеної частини житлового будинку. В цей же день вона сплатила ОСОБА_4 завдаток в розмірі 300 доларів США, а 03 серпня 2006 року ще 300 доларів США, повністю розрахувавшись за будинок. З лютого 2006 року вона користується будинком, але відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору, посилаючись на зростання цін на нерухоме майно в порівнянні з 2006 роком. Вважає, що вони домовились щодо усіх істотних умов договору, відбулося часткове виконання договору, але ОСОБА_4 відмовляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

Посилаючись на викладене, позивачка просила позов задовольнити.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 жовтня 2009 року до участі у справі в якості співвідповідача притягнутий ОСОБА_5.

Рішенням цього ж суду від 29 грудня 2009 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове про задоволення позову. На думку апелянта, рішення суду є незаконним, необґрунтованим та постановленим з порушенням норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, представника позивачки, дослідивши матеріали справи і перевіривши зазначені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, в межах заявлених вимог, повно з'ясував обставини справи, дав належну правову оцінку доказам, які були представлені сторонами, і виходячи з положень ч. 2 ст. 220 ЦК України, дійшов правильного висновку про те, що між сторонами була досягнута домовленості щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу спірного будинку, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення та договір не пройшов державної реєстрації, що передбачено вимогами ст. 657 ЦК України. Тому суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Судом встановлено, що спірна частина будинку з господарськими будівлями належить відповідачці ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 03 лютого 1994 року.

Між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 30 грудня 2005 року в простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу 48/100 частини спірного будинку за 600 доларів США, але нотаріально вказаний договір посвідчений не був (а.с. 7-8).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Зазначене передбачено положеннями ст. 655 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, якій підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державній реєстрації з моменту державної реєстрації.

Таким чином, норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків сторін. Зазначено було розяснено у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Проте, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_2 і ОСОБА_4 не додержалися визначених законом вимог щодо форми вчинення договору купівлі-продажу 48/100 частини спірного будинку, й указаний правочин є нікчемним.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, так як при розгляді справи судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права а при ухваленні рішення правильно застосовано норми матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статями 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий

Судді