АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: угоди Доповідач: Довгаль Г.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Коваленко І.П.

суддів Коровіна С.Г., Довгаль Г.П.

при секретарі Москаленко Е.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, комунального підприємства „Харківське міське бюро технічної інвентаризації, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив на підставі ст.48 ЦК України в редакції 1963 року визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, розташованими по вул. Бакуліна №19 в м. Харкові, укладеного 28 вересня 2000 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим №1-1164.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що нотаріусом у порушенні нотаріального законодавства в оспорюваному ним договорі безпідставно вказані надлишки земельної ділянки, площею 341кв.м, які внаслідок самозахвату малися у ОСОБА_4 та які на даний момент знаходяться у законному користуванні власників сусіднього домоволодіння ОСОБА_1 і ОСОБА_5 та на яких розташовані належні їм самочинні споруди.

При розгляді справи за клопотанням ОСОБА_1 до участі у справі спочатку, в якості співвідповідача, залучено - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, яку у подальшому визнано у справі - третьою особою. ОСОБА_3 подані письмові пояснення приводу цього позову, в яких вона зазначає, що при посвідченні нею спірного договору не порушено жодного припису Цивільного законодавства, дотримані всі вимоги Закону України „Про нотаріат та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України щодо вчинення правочину з відчуження нерухомого майна.

Також за клопотанням позивача, який мотивував свої вимоги тим, що комунальним підприємством „Харківське міське бюро технічної інвентаризації (далі КП „ХМБТІ) на вищевказане домоволодіння, яке підлягало відчуженню, було видано довідку-характеристику, дані якої не відповідали дійсності в частині відсутності самовільних побудов на земельній ділянці, до участі у справі в якості співвідповідача залучено КП „ХМБТІ.

У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, визначених ним у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 позов не визнала, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Відповідач КП „ХМБТІ просив розглянути справу по суті заявлених вимог за відсутністю його представника в судовому засіданні.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3 подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2010 року в позові ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з цим рішенням суду, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить його скасувати і ухвалити у справі нове рішення про задоволення його позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим сторонами доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини та громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

За теоретичним визначенням позов це матеріальна-правова вимога до відповідача з приводу порушеного права, а належними сторонами в цивільному процесі є особа, якій належить право вимоги позивач та особа, яка повинна відповідати за позовом відповідач.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсним оспорюванного договору, передбачених ст.48 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, оскільки він не є стороною договору і цей договір ніяким чином не порушує його права як власника сусіднього домоволодіння. Також судом правильно зроблено висновок про відсутність підстав про надання дозволу на повернення вартості домоволодіння покупцю та визнання права власності на житловий будинок №19 по вул. Бакуліна в м. Харкові за позивачем.

З матеріалів справи убачається, що 28 вересня 2000 року ОСОБА_4 продав ОСОБА_2 належний йому на праві власності житловий будинок, який розташовано на земельній ділянці площею 1159кв.м, окрім того надлишок 341кв.м згідно рішення виконавчого комітету Дзержинської ради від 26 липня 1955 року №20, в м. Харкові по вул. Бакуліна №19. Цей договір купівлі-продажу укладено сторонами у письмовій формі та посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим №1-1164. Вказаний договір зареєстровано в комунальному підприємстві „Харківське міське бюро технічної інвентаризації 04 жовтня 2000 року за №200. На зазначеній земельній ділянці розташовані: один жилий будинок літер „А-1 з прибудовою, саманний, житловою площею 44,2кв.м, а також надвірні споруди: сарай „Б, сарай „В, погріб „Г, вбиральня „Д, душ „І, огорожа №1-3, що підтверджувалося довідкою-характеристикою, виданою КП „ХМБТІ за №1602552 від 31.08.2000року (а.с.11).

Цей договір є двостороннім правочином, він породжує відповідні права та обовязки для ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Цей договір купівлі-продажу укладено відповідно до вимог чинного на той час законодавства, при його підписанні волевиявлення учасників правочину було вільним, правочин учинено у письмовій формі, нотаріально посвідчений і спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину не суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства. Окрім того, із змісту договору убачається, що на момент його укладання жилий будинок нікому не проданий, не подарований, не відчужений іншим способом, не заставлений, в спорі і під забороною (арештом) не перебуває, право на нього у третіх осіб немає.

Таким чином, у продавця будинку ОСОБА_4 не було перешкод в реалізації свого права на розпорядження належним йому на праві власності жилим будинком.

Сторони вказаного договору ОСОБА_4 і ОСОБА_2 його ніколи не оспорювали. Зокрема, ОСОБА_4 помер в 2004 році і за життя ним не ставилися вимоги про визнання його недійсним. З часу укладання договору і до моменту звернення ОСОБА_1 з цим позовом до суду пройшло понад вісім років. Про те, що ОСОБА_2 став новим власником жилого будинку №19 по вул. Бакуліна в м. Харкові позивачу ОСОБА_1 було відомо ще на прикінці 2000року.

Право на звернення до суду з вимогою про визнання угоди недійсною з підстав передбачених ст.ст. 45-58 ЦК Української РСР в редакції 1963 року відповідно до розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978року №3 „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними мали сторони, між якими укладено угоди, та інші сторони, права яких безпосередньо порушено. Якщо з урахуванням обставин у справі суд установив, що позивач не є стороною договору й безпосереднього його права такою угодою не зачіпаються, то це є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Твердження ОСОБА_1 стосовно того, що в оспорюваному ним договорі нотаріусом безпідставно вказано надлишок земельної ділянки площею 341кв.м., а саме згідно довідки-характеристики КП „ХМБТІ, яка є недостовірною, на його погляд, т.я. не містить даних про самозахват землі та про самовільні будівлі, колегією суддів не приймаються, оскільки вказана довідка видана з додержанням вимог Інструкції про порядок видачі довідок-характеристик на обєкти нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб та зареєстровані в бюро технічної інвентаризації, що затверджена в Міністерстві юстиції України 06 червня 1996 року за №273/1298.

Переуступка землі, якщо така в дійсності мала місце між попередніми власниками суміжних сусідніх домоволодінь, не вирішувалася в установленому законом порядку, т.я. будь-яких рішень Харківської міської ради з цього приводу позивачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано, хоча відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України це є його обовязком. Отже, конфігурація земельних ділянок, їх межі та розмір залишилися на той час не змінними в інвентаризаційних справах КП „ХМБТІ. Тому видана цим підприємством довідка-характеристика містила дані, які відповідали наявним у інвентаризаційних справах документам. При посвідченні договору купівлі-продажу житлового будинку нотаріусом також будь-яких порушень чинного законодавства не допущено. Перелік нерухомого майна, площа земельних ділянок, в тому числі надлишку, закріплених за житловим будинком, вказані нотаріусом у відповідності з фактичними даними довідки-характеристики виданої КП „ХМБТІ.

У звязку з тим, що позивач не є стороною договору й безпосередньо його права цією угодою не зачіпаються, судом правильно відмовлено в позові ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу жилого будинку.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на заочне рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2005 року в справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_5 до Харківської міської ради, третьої особи: ОСОБА_2, яким зобовязано Харківську міську раду виділити ОСОБА_7 з числа надлишку земельної ділянки 341кв.м, що закріплена за домоволодінням №19 по вул. Бакуліна у м. Харкові, зокрема, ОСОБА_7 земельну ділянку площею 319кв.м під самовільно збудовані нею двоповерхову прибудову і надвірні споруди, та ОСОБА_5 земельну ділянку площею 22кв.м, не дає права ОСОБА_1 вимагати повернення ОСОБА_2 вартості жилого будинку, з урахуванням індексу інфляції, та визнавати за ним право власності на домоволодіння №19 вул. Бакуліна у м. Харкові. .

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, висновків суду не спростовують і не дають колегії суддів підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотримання норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -