РІШЕННЯ

Іменем України

18 червня 2010 року

Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Алфьорової Т.М..

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 про визнання договору доручення на купівлю продажу квартири недійсним, перевід права та обовязків покупця, визнання права власності на 1/2 частину квартири та надання їй у володіння та користування

встановив :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на 1/3 частини квартири та про надання їй у володіння та користування, визнання договору доручення недійсним, посилаючись на те, що з 10.09.1998 року вона одружена з відповідачем. За час перебування в шлюбі ними була набута квартира за адресою: АДРЕСА_1, яка за документами належить матері відповідача ОСОБА_4, але куплена на їхні спільні кошти. Потім вони зробили у цій квартирі ремонт. Для того, щоб купити цю квартиру була продана двокімнатна квартира в місці Кременчук та взятий кредит, який погашався спільними зусиллями. Крім того, вона взяла в борг у своєї сестри грошові кошти в розмірі 2000 доларів США, про що є розписка. Ця квартира була придбана за дорученням ОСОБА_4 відповідачем ОСОБА_6, яке було посвідчено у нотаріуса. Ця довіреність не могла бути підписана власноручно особою, яка видає довіреність, тобто ОСОБА_4 та відповідно бути завіреною нотаріально у звязку з тим, що ОСОБА_4 в цей час перебувала за кордоном. Відповідач заздалегідь передбачав позбавити її частки на їхнє спільне майно та з корисливою метою, користуючись її довірою, її коштами здійснив купівлю квартири від імені своєї матері з порушенням форми довіреності. Вона проживала в цій квартирі та була виселена з неї разом з донькою із застосуванням до них психологічного впливу.

Пізніше позивач уточнив та доповнив позовні вимоги і просить визнати договір доручення на купівлю продажу квартири недійсним, перевести права та обовязки покупця на ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та визнати за нею право власності на ? частину квартири.

Позивач ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі і дала пояснення, як вказано вище, а також вказувала на те, що в м. Кременчук у чоловіка була двохкімнатна квартира, яка йому належала на підставі договору дарування. Цю квартиру йому подарувала мати ОСОБА_4 Квартира була продана в 2003 р. приблизно за 12000 дол. США і ці гроші були витрачені на придбання спірної квартири у м. Харкові, а також 2000 дол. США, які вона позичала у сестри ОСОБА_8 В м. Харкові, вони разом з відповідачем знайшли квартиру, яку придбали приблизно за 13500 дол. США. ОСОБА_4 25.09.2009 року виїхала в Італію на роботу і повернулася тільки в травні 2006 року. Квартира була зовсім без ремонту в будівельному стані, так як колишній власник займався переобладнанням. При укладенні договору купівлі продажу, вона не була присутня, тому не бачила правовстановлюючого документа. На її питання відповідач відповідав, що документи знаходяться на реєстрації в БТІ, а потім було не до них у звязку з ремонтом, який був протягом двох років. Спочатку 2007 року були конфлікти у родині і тоді вона дізналася, що квартира придбана на ОСОБА_4 Чоловік у червні 2007 року потребував звільнити квартиру і вони вимушені з дочкою її звільнити 01.07.2007 року. За весь час, вони з донькою залишилися зареєстрованими у батьків в Полтавської області, так як відповідач переконував, що не треба реєструватися в квартирі, для того, щоб менш сплачувати за комунальні послуги.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі і дав пояснення, як вказано вище, а також вказав, що вважає, що спірна квартира придбана в період зареєстрованого шлюбу, тому відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України, кожен із подружжя має право на ? частину спірного майна і не треба доказувати хто і скільки витратив грошей на її придбання. Відсутність ОСОБА_4 на момент оформлення доручення в 2003 р. підтверджує отримана відповідь Державної прикордонної служби України.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_9 в судовому засіданні відмовилися давати пояснення, що стосується позовних вимог, посилаючись на ст. 52 ЦПК України, про те, що обовязок по доказуванню позивних вимог лежить на позивачеві.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про день і час слухання справи сповіщена належним чином, надала заяву про слухання справи за її відсутністю.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, про день і час слухання справи сповіщалася належним чином, не явка третіх осіб не перешкоджає слухати справу по суті.

Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що спірна квартира № 22, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, буд.37/1 складається із трьох жилих кімнат, житловою площею 35,9 кв. м. і загальною площею 60,3 кв. м.

Згідно зі ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, який діяв на момент придбання квартири, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, але в судовому засіданні було встановлено, що спірна квартира була придбана відповідачем ОСОБА_6 за договором купівлі - продажу від 01.11.2003 року, але на імя ОСОБА_4 за дорученням від 28.10.2003 року, посвідченим приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5

В судовому засіданні, позивач стверджувала про те, що довіреність від імені ОСОБА_4 на придбання спірної квартири є недійсною відповідно до ст. 215 ч.3 ЦК України і підставою для такого ствердження є той факт, що на момент її оформлення відповідачка ОСОБА_4 перебувала за межами України.

Згідно зі ст.60 ЦПК Україні кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав суду доказів, які б безперечно підтвердили той факт, що на момент оформлення доручення відповідачка не перебувала на території України.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України за запитом суду від 19.04.2010 року за наявною інформацією в базі ОСОБА_4 за вказаними установчими даними проходила перевірку та реєстрацію паспортних документів під час проведення прикордонного контролю і відзначено, що виїзд був 25.09.2002 року за межі України, а вїзд 03.05.2006 року. Водночас в відповіді зазначили, що відсутність інформації в базі даних „ Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України не спростовує факту перетинання державного кордону у пунктах пропуску.

Тобто, із даної відповіді Державної прикордонної служби України не можна однозначно отримати інформацію, що відповідачка в період надання доручення, а саме 28.10.2003 року не була на території України, а інших доказів не надано.

У звязку з вказаними обставинами, суд вважає, що немає підстав для визнання доручення недійсним. Усі інші позовні вимоги повязані з вимогою визнання доручення недійсним і відмовляє в цій частині позову, суд відмовити в їх задоволенні. На сьогоднішній день власником спірної квартир є ОСОБА_4 і відповідно до ст. 317 ЦК України - власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном. На зміст прав власності не впливає місце проживання власника.

Крім цього, судом перевірялися доводи позивача в тій частині, що гроші витрачені на придбання квартири за вказаною адресою є їх сумісною власністю подружжя. Цей довід викладений в позовній заяві суперечить поясненням позивача в судовому засіданні, так позивач ОСОБА_7 в судовому засіданні стверджувала, що більша частина грошей, яка була витрачена на придбання квартири не були їх сумісною власності, так як квартира була придбана приблизно за 13500 дол. США., із яких -12000 дол. США це гроші отримані від продажу квартири в м. Кременчук, яка не була їх з чоловіком сумісною власністю.

Позивач в судове засідання не надала ні яких доказів того, що ними брався кредит, який погашався спільними зусиллями, як вказано в позовній заяві. В цій частині, не було надано ні якої інформації та доказів, підтверджуючих ці факти.

Надана розписка про взяття позивачем ОСОБА_7 в борг 2000 дол. США у сестри не може бути доказом, яка однозначно б підтвердила той факт, що вказані гроші дійсно пішли на придбання спірної квартири, так як в розписці про це не ведеться річ. Подружжя ОСОБА_7 в квартирі не були ніколи зареєстровані, даних про те, що позивач сплачував будь які суми за комунальні послуги або несла інші витрати по її утриманню не були надані.

За таких обставин, у суду немає підстав для задоволення позовних вимоги в будь якій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 25 КпШС України, ст.. 45 ЦК України ( в редакції 1963 року) ст. ст. 317-319 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

вирішив :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 про визнання договору доручення на купівлю продажу квартири недійсним, перевід права та обовязків покупця, про визнання права власності на 1/2 частину квартири та надання їй у володіння та користування відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова. Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або протягом десяти днів з дня проголошення рішення без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано, якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження апеляційна скарга не подана після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя