Краснопільський районний суд Сумської області
Справа № 2-316/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2010 року смт. Краснопілля

Краснопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді- Басової В.І.

секретаря с/з- Авраменко О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Краснопільського районного суду Сумської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краснопільської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобовязання провести перерахунок та виплату недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення в розмірах, встановлених законом, -

В С Т А Н О В И В:

31 березня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Краснопільської районної державної адміністрації (далі-УПСЗН), в якому просить визнати дії відповідача протиправними та забовязати провести перерахунок і виплату щорічної допомоги на оздоровлення, а також зобовязати Відповідача призначити (встановити) йому, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (ІІ групи інвалідності), щорічну допомогу на оздоровлення згідно вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтування позову посилається на те, що він, як інвалід 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), перебуває на обліку в УПСЗН та на підставі ст.48 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи має право на одержання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Але у 2007, 2008, 2009 роках він отримав її у значно нижчому розмірі ніж це передбачено вищезгаданим законом, у зв'язку з чим звернувся до УПСЗН із заявою про проведення перерахунку розміру нарахованої йому допомоги на оздоровлення відповідно до положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ.

УПСЗН відмовляє у проведенні перерахунку та повідомляє, що нарахування проводиться правильно, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року.

Відмову у проведенні перерахунку позивач вважає протиправною оскільки за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсії застосуванню підлягає стаття 48 Закону № 796-ХІІ (в редакції Закону № 230/96-ВР від 06.06.1996 року), а не Постанова Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року, яка істотно звужує обсяг встановлених Законом прав.

У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі та просив суд постановити рішення, яким визнати протиправними дії УПСЗН при визначенні сум щорічної допомоги на оздоровлення та зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Краснопільської районної державної адміністрації провести йому перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення, як особі, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбаченої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру 5 мінімальних заробітних плат - за 2007, 2008, 2009 р.р. у розмірі 7 667, 50 грн. з урахуванням проведених виплат, зобовязати Відповідача призначити (встановити) йому, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (ІІ групи інвалідності), щорічну допомогу на оздоровлення згідно вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Надав розрахунок ціни позову (а.с.13).

Управлінням праці та соціального захисту населення Краснопільської районної державної адміністрації надано заперечення проти позовних вимог, а представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне:

Позивач дійсно перебуває на обліку в УПСЗН, має 1 категорію, 2 групу інвалідності у звязку з ліквідацією аварії на ЧАЕС, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими ЗУ „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Мав право у 2007, 2008, 2009 роках на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Згідно із ст.62 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991року №796-Х11 розяснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (КМУ), рішення якого є обовязковими для виконання місцевими органами виконавчої влади. На підставі ст.117 Конституції України КМУ в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обовязковими до виконання, тому всі виплати, передбачені Законом №796-Х11, які базуються на розмірі мінімальної заробітної плати, виплачуються у розмірах, встановлених ПКМУ.

Фінансування витрат, повязаних з реалізацією вказаного Закону здійснюється за рахунок державного бюджету. У теперішній час УПСЗН керується ПКМУ від 20.09.2005 року №936 (зі змінами, доповненнями), якою затверджено Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, п.4 якої вказано що воно регулює виплату УПСЗН щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ч.1 ст.48 вказаного закону. ПКМУ від 04.03.2002 року №256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, дана ПКМУ не регулює спірні правовідносини.

Згідно ч.2 ст.95 Конституції України виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Перелік видатків на здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення, що фінансуються з Фонду, затверджуються ЗУ «Про державний бюджет» на відповідний рік.

Згідно з бюджетним призначенням, виходячи з реальних можливостей видаткової частини Державного бюджету, як це і передбачено Конституцією України і законами, що визначали розмір мінімальної зарплати на відповідні роки, держава гарантує виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах встановлених постановами КМУ від 26.07.1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та від 12.07.2005 року № 562 "Про щорічну допомогу громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", які чинні по теперішній час і не визнанні неконституційними.

Паспорт бюджетній програми, затверджений наказом Міністерства праці та соціальній політики України і Міністерства фінансів України від 06.02.2007 року № 35/140, від 21.02.2008 року № 62/255, від 10.02.2009 року №51/118, передбачає виплату щорічної допомоги на оздоровлення і обсяг бюджетного призначення на ці цілі відповідно до розмірів, затверджених постановою КМУ від 12.07.2005 року № 562.

Відповідно до розмірів встановлених вищевказаними постановами № 836 від 26.07.96 та № 562 від 12.07.2005 провадились виплати щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1:

за 2007 рік - 120,00 грн. (зарахована на особовий рахунок ОСОБА_1- 19.02.2007р).;

за 2008 рік - 120,00 грн. (зарахована на особовий рахунок ОСОБА_1- 27.01.2008р).;

за 2009 рік - 120,00 грн. (зарахована на особовий рахунок ОСОБА_1- 19.02.2009р).

Крім того, на час здійснення виплат щорічної допомоги на оздоровлення у 2007 році, яка проведена позивачу 19.02.2007 року, був чинним п. 3О ст.71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2007 рік » яким призупинено дію ст. 48 ЗУ № 796-ХІІ в частині виплати компенсації у розмірах відповідно до мінімальної зарплати. Рішення ж Конституційного Суду про визнання неконституційним п. ЗО ст. 71 ЗУ « Про Державний бюджет України на 2007 рік » прийнято 09.07.2007 року. Тобто, при проведені виплати щорічної допомоги на оздоровлення, яка проведена позивачу 19.02.2007 р. положення п. ЗО ст. 71 вищевказаного закону були чинні. Призупинення дії закону не дає право на його застосування.

П. 28, п.п. 11, розділу II ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік, та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст статті 48 ЗУ "Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" був викладений в новій редакції, де КМУ надано право встановлювати розмір щорічної допомоги на оздоровлення. Рішення Конституційного Суду України про визнання неконституційним положення п. 28, п.п. 11 розділу II ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» прийнято лише 29.05.08 року, тобто зазначені положення вищевказаної статті Закона України про Державний бюджет України на 2008 рік, на момент здійснення виплати позивачеві 27.01.2008 р. щорічної допомоги на оздоровлення була чинна і не визнана неконституційною. Тобто управління діяло відповідно до діючого законодавства.

Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» також надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. У паспорті бюджетної програми на 2009 рік за КПКВ 2501250 «Компенсація за шкоду заподіяну здоров'ю, та допомоги на оздоровлення, у разі звільнення з роботи громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженому спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерством Фінансів України від 10.02.2009 року №51/118 «Про затвердження паспортів бюджетних програм на 2009 рік підставою для визначення розміру щорічної допомоги на оздоровлення також визначена постанова Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005 року і на момент здійснення виплати позивачеві 19.02.2009 р. щорічної допомоги на оздоровлення була чинна і не визнана неконституційною.

За змістом ст. 152 Конституції України, Закони, інші правові акти, або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Тобто, в даному випадку відсутні законодавчі підстави для перерахунку та виплати окремих компенсацій відповідно до розмірів, визначених Законом. На період виникнення спірних правовідносин, які є предметом спору в цій справі, були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по різному встановлювали розмір одноразової компенсації. Немає такого закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу. Загальноприйнятим є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Вважають, що при здійсненні виплат ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2007, 2008 та 2009 роки дії УПСЗН були правомірні. УПСЗН діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України). А зобов'язання УПСЗН на проведення виплат, які вимагає позивач, тобто виплат за минулі роки, які не передбачені законом про Державний бюджет у поточному році, приведе до нецільового використання бюджетних коштів. УПСЗН не вправі брати зобов'язання на проведення виплат, які не відповідають бюджетним призначенням встановленим законом про Державний бюджет України. Пунктом 1 ст. 23 Бюджетного Кодексу України встановлено, що "…будь - які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можливо здійснювати за наявністю бюджетного призначення". УПСЗН, як одержувач коштів державного бюджету, несе цивільну, дисциплінарну, адміністративну або кримінальну відповідальність за нецільове використання коштів державного бюджету (ст. 119, 121 Бюджетного Кодексу України).

Враховуюче вищевикладене представник УПСЗН просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими ЗУ „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, йому видано пенсійне посвідчення на отримання пенсії по 2 групі інвалідності у звязку з професійним захворюванням, викликаним аварією на ЧАЕС (а.с.8-10).

Згідно з даними УПСЗН позивач перебуває на обліку в УПСЗН, отримує щорічну допомогу на оздоровлення на підставі ПКМУ від 12.07.2005р. №562, він отримав: за 2007 рік 19.02.2007р.- 120,00 грн.; за 2008 рік 27.01.2008р.- 120,00 грн.; за 2009 рік 19.02.2009р. - 120,00 грн. (а.с.24-33). Управління праці та соціального захисту населення утворюються рішенням міської ради, є підконтрольним та підзвітним міській раді, є юридичною особою. Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991року №796-Х11 у абзаці 3 частині 4 статті 48 передбачена щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 2 групи у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. При цьому, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Постановою КМУ від 12.07.2005р. № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи» всупереч ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи установлено розміри щорічної допомоги на оздоровлення в твердій грошовій сумі, зокрема для 1 категорії інвалідів 2 групи - 120 грн. В цих постановах закріплено конкретні розміри допомоги, що суперечить Закону №796-Х11, котрим визначено кратність одноразової допомоги залежно від розміру мінімальної заробітної плати, яка встановлюється законом.

УПСЗН виплатило позивачу щорічну допомогу на оздоровлення у таких розмірах: за 2007 рік 19.02.2007р.- 120,00 грн.; за 2008 рік 27.01.2008р.- 120,00 грн.; за 2009 рік 19.02.2009р. - 120,00 грн.

Мінімальна заробітна плата за вказані періоди складає:

- на 19.02.2007 року - 400грн. (ЗУ «Про державний бюджет на 2007 рік»);

- на 27.01.2008 року - 515грн. (ЗУ «Про державний бюджет на 2008 рік»);

- на 19.02.2009 року - 605грн. (ЗУ «Про державний бюджет на 2009 рік»)

Відповідно до ст.48 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи недоплата позивачу щорічної допомоги на оздоровлення складає:

за 2007 рік 400х5-120= 1880,00 грн.;

за 2008 рік 515х5-120= 2455,00 грн.;

за 2009 рік 605х5-120= 2905,00 грн., а всього 7240, 00 грн.

Відповідно до ст.22 «Загальної Декларації прав людини», кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримки її гідності, вільного розвитку її особистості, прав в економічній, соціальній и культурній сферах за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва і відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Відповідно до ст.8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ч.1 ст.9 Конституції України).

Відповідно до ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч.1ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

ЗУ «Про державні та соціальні стандарти та Державні соціальні гарантії» передбачено, що мінімальний розмір заробітної плати визначається виключно Законами України. При цьому Закони, які встановлювали мінімальні заробітні плати, не містили обмежень щодо застосування норм ст.48 ЗУ вказаного Закону від 28.02.1991року №796-Х11.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади і місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Слід зазначити, що встановлений ще в 1996 році ПКМУ №836 від 26.07.1996р. розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався, тільки був змінений ПКМУ №562 від 12.07.2005р., він не відповідає розміру, встановленому іншими законами. При цьому вказані закони не містили обмежень щодо застосування ст.48 Закону №796-Х11.

Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень з цих питань не приймали, звуження змісту та обсягу прав людини не допускається, і виходячи із принципу верховенства права та загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, якими є Постанови КМУ, при вирішенні даного спору застосуванню підлягає саме ст.48 Закону №796-Х11 та статті законів, якими передбачений мінімальний розмір заробітної плати, а не ПКМУ від 12.07.2005р. № 562.

У разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, тому суд вважає необхідним визнати дії УПСЗН щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення позивачу в розмірі, меншому від пяти мінімальних заробітних плат, неправомірними.

За таких обставин та з урахуванням спеціального Закону №796-Х11, Управління праці та соціального захисту населення Краснопільської районної державної адміністрації повинно виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати. Позивачем було дотримано умови отримання вказаної допомоги - на законних підставах він перебуває на обліку у відповідача, тому він має законні сподівання на отримання зазначених Законом коштів.

Суд оцінює посилання представника відповідача на те, що Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на відповідні роки виключають можливість застосування встановлених в цих Законах розмірів мінімальної заробітної плати для розрахунку щорічної допомоги на оздоровлення, встановленої ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-Х11 як таке, що не ґрунтується на законі і є безпідставним. Зі змісту Законів, які визначали розмір мінімальної заробітної плати не вбачається обмежень щодо можливості застосування цього розміру з метою реалізації норми ст.48 Закону №796-Х11.

Суд також критично оцінює твердження відповідача про те, що для розрахунку щорічної допомоги на оздоровлення позивачу, передбаченої ст.48 Закону №796-Х11, необхідно застосовувати ПКМУ від 12.07.2005р. № 562. В цій постанові закріплено конкретні розмірі допомоги, що суперечить Закону №796-Х11, котрим визначено кратність одноразової допомоги залежно від розміру мінімальної заробітної плати, яка встановлюється Законом. Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом №796-Х11 зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, у тому числі допомоги на оздоровлення. При вирішенні даного спору Закони України мають пріоритет над підзаконним нормативним актом, яким є ПКМУ від 12.07.2005р. № 562. У Законі №796-Х11 викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя, здоров'я. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого ЗУ №796-Х11, є безпідставним. Тому при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення застосовувати вказані ПКМУ не можна.

Суд не приймає аргумент органу державної влади щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» вказано, що така відмова є свавільною та незаконною. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у зазначеному рішенні, реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, судом не можуть бути прийняті до уваги.

Ухвалюючи Рішення від 9 липня 2007 р. № 6-рп/2007 Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України на необхідність додержання положень Конституції України і Кодексу при підготовці, прийнятті та введенні в дію закону про держбюджет. Ця рекомендація ґрунтувалася на правових позиціях Суду, висловлених у зазначеному Рішенні, відповідно до яких: ст. 38 Кодексу конкретизує вимоги частини другої ст.95 Конституції України щодо змісту закону про Держбюджет; у сукупності вказані статті Кодексу і Конституцій України визначають вичерпний перелік правовідносин, які повинні регулюватися законом про Держбюджет встановлення тільки доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, а тому закон про Держбюджет не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обовязків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абз. 4,5,6,8 п. 4 мотивувальної частини).

У звязку з цим Конституційний Суд України дійшов висновку, що «зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1,3, ч.2 ст. 6, ч.2 ст. 8, ч.2 ст. 19, ст.ст. 21,22, п. 1 ч.2 ст.92, ч.1,2,3 ст. 95 Конституції України ( абз.1 п.5 мотивувальної частини). При прийнятті оспорюваного Закону всупереч зазначеним правовим позиціям законодавець вийшов за межі правового регулювання бюджетних відносин: зупинив дію окремих положень законів і вніс до ряду законодавчих актів зміни і доповнення та визнав деякі з них нечинними. Конституція України у ст. 92 визначила сфери, зокрема бюджетну, які мають врегульовуватися виключно законом. Закон про Держбюджет є основним фінансовим документом держави. Через своє призначення цей закон не повинен регулювати відносини в інших сферах суспільного життя. Конституція України не надає закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з обєктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина.

Суд вважає, що позовні вимоги у частині зобовязання Відповідача призначити (встановити) Позивачу, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (ІІ групи інвалідності), щорічну допомогу на оздоровлення згідно вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є необґрунтованими і не підлягають задоволенню, оскільки судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. В межах Цивільного процесуального кодексу України захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право позивача, внаслідок чого зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Краснопільської районної державної адміністрації встановити щорічну допомогу на оздоровлення згідно вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян» є безпідставним, оскільки встановлює обовязки на майбутнє без врахування змін чинного законодавства, яке може мати місце та без наявності спірних правовідносин.

Суд не приймає розрахунок ціни позову, наданий Позивачем (а.с.13), оскільки при здійсненні розрахунку ним було застосовано середній річний показник мінімальної заробітної плати, а Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991року №796-Х11 передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Враховуючи усе викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2007, 2008, 2009 роки в розмірі: за 2007- 1880,00 грн.; за 2008 - 2455,00 грн.; за 2009 - 2905,00 грн., а всього 7240, 00 грн.

Судові витрати у справі підлягають розподілу відповідно ст.88 ЦПК України.

Керуючись: ст.22 «Загальної Декларації прав людини», ст.8,9,16,19,22,46,50,55 Конституції України, ст.1,13,48,62,63,70 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991р., ЗУ «Про Державний бюджет на 2007 рік», ЗУ «Про Державний бюджет на 2008 рік», ЗУ «Про державний бюджет на 2009 рік», Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008, ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. .3, 10, 15, 60, 79, 197, 209, 212, 214, 215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Краснопільської районної державної адміністрації щодо виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення в меншому розмірі, ніж передбачено ст.48 „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за 2007, 2008, 2009 роки.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Краснопільської районної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення: за 2007 рік у розмірі 1880грн., за 2008 рік - 2455грн., за 2009 рік- 2905грн., а всього 7240грн.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Краснопільської районної державної адміністрації в дохід держави судовий збір в розмірі 51грн. 00 коп.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Краснопільської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у сумі 114 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Сумської області через Краснопільський районний суд Сумської області шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення та подання апеляційної скарги протягом 20 днів з дня подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку ст. 295 ч. 4 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 14 червня 2010 року.

Суддя В. І. Басова