Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-5076/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2010 р. Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі:

Головуючого судді Мазниці А.А.

Секретаря Ковальської Т.Г.

За участю:

Представника позивача ОСОБА_1

Відповідача ОСОБА_2

Представника відповідача ОСОБА_3

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк, треті особи орган опіки та піклування Жовтневого району м. Дніпропетровська, ОСОБА_11, Приватні нотаріуси ДМНО ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, про визнання правочинів недійсними в частині та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2009 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог послалася на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 08.02.2000 р. була власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, решта якої належала її батькам ОСОБА_2 та ОСОБА_16 29.02.2000 р. згадана квартира була продана з дозволу органу опіки та піклування та на отримані кошти у той же день придбана квартира АДРЕСА_2, покупцем якої у відповідному договорі купівлі-продажу зазначений лише ОСОБА_16, чим порушені права позивачки, на той час малолітньої.

У січні 2004 р. батьки позивачки припинили подружні відносини та розірвали шлюб, при цьому між ними була досягнута та фактично виконана домовленість щодо поділу спільного майна, за якою квартира АДРЕСА_2 продана ОСОБА_9 та 2/3 отриманих при цьому коштів, що дорівнювало 63.960, 00 грн., передані ним ОСОБА_2 для купівлі житла для неї та їх спільної дочки. 21.06.2004 р. був укладений договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_2 на вищезазначені кошти придбала квартиру АДРЕСА_3 лише на своє імя, порушивши тим самим права позивачки.

17.04.2008 р. ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, за яким зазначена квартира заставлена нею на користь ПАТ УкрСиббанк, чим порушене право позивачки, оскільки вона згоди на заставу ? частини зазначеної квартири, що була придбана на належні їй кошти, не надавала.

У урахуванням викладеного позивачка просила суд визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 29.02.2000 р., недійсним в частині відомостей про покупця та визнати покупцями за цим договором ОСОБА_2 та ОСОБА_16; визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 15.06.2004 р., недійсним в частині відомостей про продавця та визнати продавцями за цим договором ОСОБА_2 та ОСОБА_16; визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений 21.06.2004 р., недійсним в частині відомостей про покупця та визнати покупцями за ним її та ОСОБА_2; визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3; визнати договір іпотеки № 0/0/3 від 17.04.2008 р., укладений між ПАТ УкрСиббанк та ОСОБА_2, недійсним в частині ? частини квартири АДРЕСА_3.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, на їх задоволенні наполягала.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала, проти його задоволення не заперечувала.

Представник відповідача ПАТ УкрСиббанк проти позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність.

Представники органу опіки та піклування та ОСОБА_9 надали заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 57, 87).

Інші особи, що брали участь у справі, та їх представники до суду не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлялися (а.с. 88).

Вислухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 08.02.2000 р. (а.с. 17) квартира АДРЕСА_1 була в порядку приватизації державного житлового фонду передана у спільну власність позивачці, що на той час мала прізвище Гордійченко, та її батькам ОСОБА_2 (на той час - ОСОБА_16) С.В. та ОСОБА_16 (а.с. 10).

29.02.2000 р. згадана квартира була з дозволу органу опіки та піклування (а.с. 18) відчужена, що сторонами не заперечувалося.

У той же день на імя тільки відповідача ОСОБА_16 у відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 була придбана квартира АДРЕСА_2 (а.с. 19, 20).

У січні 2004 шлюб між батьками позивачки був розірваний (а.с. 14). За досягнутою між ними домовленістю ОСОБА_16 здійснив відчуження на користь відповідачки ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_4 за ціну у розмірі 95.787, 00 грн. (а.с. 21), з яких 63.000, 00 грн. передав 15.06.2004 р. ОСОБА_2 (на той час - ОСОБА_16) С.В. для придбання останньою квартири для себе та позивачки (а.с. 48).

21.06.2004 р. ОСОБА_2 (на той час - ОСОБА_16) С.В. придбала тільки на своє імя у відповідачки ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_5 (а.с. 22).

25.12.2004 р. ОСОБА_17 уклала шлюб з ОСОБА_18 та прийняла прізвище чоловіка (а.с. 15).

22.12.2007 р. позивачка уклала шлюб з ОСОБА_19 та прийняла прізвище чоловіка (а.с. 11).

17.04.2008 р. між відповідачами ПАТ УкрСиббанк та ОСОБА_2 у забезпечення повернення останньою споживчого кредиту у розмірі 90.000, 00 доларів США був укладений договір іпотеки № 0/0/3, предметом якого була квартира АДРЕСА_5 (а.с. 25, 26).

Оскільки забезпечене іпотекою зобовязання позичальника не виконувалося, 04.03.2009 р. іпотекодержателем був отриманий виконавчий напис щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_5 (а.с. 81), за яким постановою державного виконавця від 27.03.2009 р. відкрите виконавче провадження (а.с. 23).

Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.

Так, в період відчуження квартири АДРЕСА_1, що належала на праві власності зокрема малолітній на той час ОСОБА_4, відповідні правовідносини були врегульовані ст. ст. 78, 145, 152 КпШС України. Закон України Про охорону дитинства набрав чинності лише у 2001 р., а отже дія його положень на зазначені правовідносини не поширюється. З аналогічної підстави на них також не поширюється дія положень СК України, зокрема ст. 177 СК України, на яку позивачка посилалася в обґрунтування заявлених вимог.

Згідно положенням зазначених норм закону відповідачі ОСОБА_2 (на той час - ОСОБА_17) С.В. та ОСОБА_16 як батьки позивачки управляли її майном без спеціального на те призначення, але з додержанням відповідних правил про опіку і піклування, в тому числі для відчуження майна дитини повинні були отримати дозвіл органу опіки та піклування. Несумлінне або недбале виконання батьками їх обовязків щодо майна дитини тягло відшкодування заподіяної тим самим шкоди на вимогу органу опіки та піклування або самої дитини після досягнення нею повноліття.

Виходячи з наведеного звернення батьком позивачки на свою користь грошових коштів, отриманих від продажу майна дитини, шляхом придбання іншого нерухомого майна тільки на своє імя, тягне спеціальні правові наслідки, встановлені чинною на той час ст. 152 КпШС України, втім не дає підстав вимагати визнання за позивачкою права на частину придбаного майна.

Крім того, право власності за договором купівлі-продажу виникає безпосередньо у покупця. Використання ним для розрахунку коштів іншої особи не дає останній права на придбане майно та не є приводом для визнання такої особи стороною за правочином, який вона не укладала. Також це не є підставою для визнання договору недійсним у будь-якій частині, оскільки стосується не договору як такого, а його виконання. З аналогічних міркувань суд не приймає до уваги посилання позивачки на використання ОСОБА_2 під час придбання тільки на своє імя квартири АДРЕСА_5 грошових коштів, які остання за домовленістю з ОСОБА_16 отримала від нього для придбання житла для себе та дочки.

За викладених обставин суд вважає позовні вимоги в частині визнання недійсним в частині договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 безпідставними та вважає за необхідне у їх задоволенні відмовити.

Позовні вимоги, заявлені щодо договорів купівлі-продажу від 15.06.2004 р. та 21.06.2004 р., а також нерухомого майна, що було їх предметом, задоволенню не підлягають з аналогічних підстав а також у звязку з тим, що позивачка згідно вищезазначеному не була співвласником квартири АДРЕСА_2, а нові зобовязання перед нею крім обовязку відшкодувати шкоду, заподіяну зверненням її батьками на свою користь грошових коштів, отриманих у лютому 2000 р. від продажу майна позивачки, у цих правовідносинах не виникали.

Позовні вимоги щодо визнання недійсним в частині договору іпотеки № 0/0/3 від 17.04.2008 р. задоволенню не підлягають як такі, що ґрунтувалися тільки на задоволенні вимоги про визнання за позивачкою права власності на ? частину квартири АДРЕСА_5, в якій відмовлено.

Виходячи з наведеного суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, при цьому відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на позивачку, а саме їй не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 78, 145, 152 КпШС України, ст. ст. 203, 215, 328 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , якщо таку скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, що брали участь у справі, втім не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: