ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 2-37/10
провадження № -
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2010 року м. Городище

Городищенський чрайонний суд Черкаської області у складі: судді Подороги Л.В., при секретарях судового засідання Крицькій Л.І., Сидоренко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування удаваним та визнання права спільної власності подружжя, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування удаваним та визнання права спільної власності подружжя.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 26.02.2001 року вона зареєструвала свій шлюб з відповідачем по справі - ОСОБА_2 Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. Після одруження, сторони стали проживати у батьків відповідача, по вул. Братів Климентів, 42, що в с. Вербівка, Городищенського району, Черкаської області. Оскільки, відносини з батьками відповідача не склались, сторони вирішили придбати власне житло та проживати окремо від батьків. Позивач народила дитину і займалась її доглядом, а позивач займався пошуком та купівлею власного житла. Згодом, від відповідача ОСОБА_1 дізналась, що він домовився з жителькою с. Вербівка про купівлю за три тисячі гривень її будинку, що по вул. Братів Клименків, 4, Городищенського району. 30.01.2003 року ОСОБА_2 їздив з ОСОБА_3 до м. городище до нотаріальної контори оформляти купівлю-продаж вказаного будинку, а по поверненню повідомив, що все вирішив. Яким чином було оформлено правовстановлюючі документи на помешкання, позивачці не було відомо на той момент. Лише після розірвання їх шлюбу, у квітні 2008 року, позивачу стало відомо, що ОСОБА_2, при оформленні будинковолодіння, оформив не договір купівлі-продажу, а договір дарування на своє імя, тим самим приховавши це від позивача. ОСОБА_1 вважаючи, що будинок №4, що по вул. Братів Климентів, с. Вербівка, Городищенського району, Черкаської області був придбаний, шляхом його купівлі, за спільні кошти подружжя (позивача та відповідача), а договір дарування вказаного будинку, від 30.01.2003 року, являється удаваним, звернулась з даним позовом до суду, просить його задоволити, постановивши рішення яким визнати договір дарування будинковолодіння, що по вул. Братів Климентів, 4, с. Вербівка, Городищенського району, Черкаської області, укладений між ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, 30.01.2003 року та засвідчений приватним нотаріусом Городищенського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований у реєстрі за №145, удаваним. Крім того, ОСОБА_1, просить визнати за нею та за ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на вказане вище будинковолодіння.

У судовому засіданні, позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити. При цьому, позивач вказала, що будинок по вул. Братів Клименків, 4, с. Вербівка, був придбаний за їх з позивачем спільні кошти, отримані відповідачем під час заробітків у м. Київ та від продажу овочів, які вони спільно вирощували на присадибній ділянці, що належить бабі відповідача та знаходиться на хуторі ОСОБА_5. До затрачених на будинок коштів, також увійшли гроші, які були подаровані їм гостями на весіллі. На цьому ж весіллі, батьки відповідача подарували молодому подружжю живність: корову, свині, кури, теля, які також ними були продані. Крім цього, позивач, після пологів, отримувала державну соціальну допомогу на дитину. Позивач також вказала, що купити зазначений будинок, їм з відповідачем порекомендувала мати ОСОБА_2 - ОСОБА_6. Домовленість про передачу прав на будинковолодіння мала місце між відповідачем та ОСОБА_3, шляхом його купівлі за 3000 грн. 00 коп..

Відповідач ОСОБА_2 та його представник, позовні вимоги не визнали, заперечують проти їх задоволення. Відповідач суду пояснив, що ОСОБА_1, як на день укладення договору дарування - 30.01.2003 року так і до цього дня, знала про те, що ОСОБА_3 саме подарувала житловий будинок, що по вул. Братів Клименків, 4, с. Вербівка, Городищенського району, Черкаської області. Позивач знала, що вона ніякого відношення до вказаного будинковолодіння не має. Зазначив, що кошти на оформлення даного будинку в сумі 3000 грн. 00 коп., були сплачені за меблі, які залишалися в будинку, вугілля та брикет. Вказані кошти, заплатила мати відповідача - ОСОБА_6, оскільки грошей у них з позивачкою не було. Заперечуючи правдивість показів позивачки, ОСОБА_2 вказав, що господарство велось не ним та його дружиною, а його матір'ю, яка займалась веденням господарства та вирощуванням живності. Вказані вище кошти, його мати позичала у своїх друзів, родичів та знайомих. Працюючи у колгоспі, відповідач отримував заробітну плату в сумі 80-100 грн. за місяць і не міг їх заощадити для купівлі будинку. Гроші, що були подаровані на весіллі, позивач віддала своєму братові. Допомогу на дитину, позивач отримувала не більше 150 грн. на місяць. Вказав, що доводи позивача про те, що вона не знала про договір дарування будинку, неправдиві, так як після підписання цього договору, повернувшись із нотаріальної контори, він надав позивачу договір і, оглянувши його, остання почала з'ясовувати причини оформлення будинку саме на нього - ОСОБА_2, на що отримала відповідь про те, що будинок був подарований саме завдяки матері відповідача - ОСОБА_6, а вона не приклала до цього ніяких зусиль.

Розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, вислухавши позивача та його представника, відповідача та його представника, свідків, дослідивши та оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не обґрунтований та не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 717 ч. 1 ЦК України, за договором дарування, одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому), безоплатно майно (дарунок) у власність.

Як було встановлено, відповідно до договору дарування серії ВАС №617129 від 30.01.2003 року, ОСОБА_3, жителька с. Вербівка, Городищенського району, подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар жилий будинок з надвірними спорудами, що розташований по вул. Братів Клименків, 4, с. Вербівка, Городищенського району, Черкаської області, що знаходиться на присадибній земельній ділянці. При підписанні даного договору дарування, були дотримані всі норми законодавства що ставляться до укладення даних договорів.

У своїх позовних вимогах, ОСОБА_1 просить визнати вказаний вище договір дарування удаваним, оскільки при його підписанні, сторони договору мали на меті не факт дарування будинку, а його продаж за 3000 грн. 00 коп. Однак вказані обставини, не знайшли підтвердження в судовому засіданні, а навпаки спростовуються свідченнями свідка ОСОБА_7, який вказав, що хоча спочатку ОСОБА_3 і мала наміри продати будинок, однак після розмови з ОСОБА_6, вона висловила свою волю власникаданого будинку, передати право власності на житло саме шляхом дарування, а не купівлі-продажу. Цей же свідок вказав, що ОСОБА_3, особисто була присутня при підписанні договору та висловлення свого волевиявлення щодо майна, яке належало їй. Посилання позивача, що вона не знала про те, що був підписаний саме договір дарування, а не договір купівлі-продажу, не знайшли свого підтвердження, а навпаки спростовуються свідченнями свідка ОСОБА_8, який пояснив, що допомагаючи сторонам перевозити речі до набутого житлового будинку, став свідком сварки ОСОБА_1 та ОСОБА_2, під час якої, позивач висловлювала своє незадоволення щодо переїзду у дане помешкання, оскільки будинок належить відповідачу, а не їй, та свідченнями свідка ОСОБА_6, яка пояснила, що у день підписання договору дарування, вказаний документ був наданий позивачу для ознайомлення і вона, також висловила своє незадоволення, що не має відношення до вказаного будинку. Крім того, відповідно до довідки виконавчого комітету Вербівської сільської ради, Городищенського району, ОСОБА_1, разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 та дочкою ОСОБА_9 була зареєстрована в господарство по вул. Братів Климентів, 4, с. Вербівка, Городищенського району, Черкаської області - 13.01.2003 року і це дає змогу зробити висновок, що при реєстрації, ОСОБА_1 могла дізнатись про те, що єдиним власником вказаного будинковолодіння є відповідач - ОСОБА_2

Твердження позивача, що будинковолодіння було придбане на їх з відповідачем кошти не підтвердженні належним чином та спростовані свідченнями свідка ОСОБА_10, який вказав, що працюючи у ТОВ «Вербівське» с. Вербівка з 01.10. 2001 року по 10.06.2006 року, відповідач отримував мізерну заробітну плату. Дана обставина також підтверджена довідкою Трудового архіву Городищенської районної ради Черкаської області про те, що ОСОБА_2, працював у ТОВ «Вербівське» та його річна заробітна плата становила: у 2001 року - 310,80 грн., у 2002 році - 1221,37 грн., у 2003 році - 666,99 грн.. Як не заперечується сторонами по справі, позивач ОСОБА_1, під час перебування у шлюбі із ОСОБА_2, ніде не працювала, а лише отримувала державну соціальну допомогу на дитину в розмірі близько 100 грн. на місяць. Суд вважає, що за таких обставин, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мали змоги утримувати сім'ю та при цьому заощадити кошти для придбання будинку. Свідок ОСОБА_6 зазначила, що її син та невістка проживали практично за її рахунок, не маючи ні власного господарства, ні інших прибутків, крім вище вказаних.

Таким чином, суд, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши та оцінивши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку що позивач та її представник в судовому засіданні не довели ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, у зв'язку з чим вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. 717-720 ЦК України, ст. ст. З, 5, 6, 10, 11, 209, 212, 214 - 215, 218, 292, 294 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування удаваним та визнання права спільної власності подружжя - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції, шляхом подачі в 10-денний строк, з дня проголошення рішення, заяви про апеляційне оскарження і, поданням після цього протягом 20 днів, апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Повне рішення складено 23.04.2010 року

Суддя ОСОБА_11