Справа № 2-3866/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2010 року Соломянський районний суд м. Києва

в складі : головуючого судді -Букіній О.М.

при секретарі -Дімаковй Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася з позовом до ОСОБА_2 та просить стягнути з відповідача у відшкодування спричиненої моральної шкоди 8000, 00 гривень, понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3000, 00 гривень та судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 05 серпня 2007 року внаслідок сварки з відповідачем, останній наніс їй тілесні ушкодження, у звязку з чим 06 серпня 2007 року позивачка звернулася до Соломянського РУГУ МВС України в м. Києві з заявою про вчинення злочину.

Зазначає, що її було направлено на судово-медичну експертизу, на підставі Акту № 6693 від 07 серпня 2007 року експертом ОСОБА_3 були зафіксовані легкі тілесні ушкодження.

Позивачка посилається, що внаслідок неправомірних дій відповідача вона зазнала моральних страждань, які полягали в перенесених нею душевних страждань, у звязку з її побиттям, було порушено нормальний ритм її життя, оскільки обличчя позивачки тривалий час мало неестетичний вигляд, вона соромилася виходити на вулицю. Внаслідок чого, вона була позбавлена можливості вести звичайний спосіб життя, спілкуватися із знайомими.

Враховуючи вищенаведене позивачка просила суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 8000,00 гривень.

Додатково посилалася на ту обставину, що для звернення до суду за захистом своїх прав, позивачка була змушена звернутися до адвоката ОСОБА_4 для складання позовної заяви та надання правової допомоги, у звязку з чим позивачка сплатити 3 000, 00 гривень за надання послуг адвоката, які також просила суд стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивачка та представник позивача позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував посилаючись на те, що сварка з позивачкою відбулася не вдома , а в автомобілі. Підтвердив, що він вдарив позивачку в результаті необхідності запобігти більш тяжким наслідкам. Вважає, що тілесні ушкодження зазначені в Акті № 6693 від 07 серпня 2007 року не відповідають характеру заподіяних ним шкоди здоровю позивачці.

Враховуючи вищенаведене просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що сторони перебували у шлюбі до 15.07.2010 року ( а.с. ).

06 серпня 2007 року між сторонами виник конфлікт та сварка, внаслідок чого відповідач наніс позивачці тілесні ушкодження.

06 серпня 2007 року позивачка звернулася до Соломянського РУГУ МВС України в м. Києві з заявою про вчинення злочину, що додатково підтверджується матеріалами перевірки на підставі яких прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи по заяві гр. ОСОБА_5 (а.с.27-40).

Відповідно до Акту №6693 висновку судово-медичного дослідження від 07 серпня 2007 року експертом ОСОБА_3 були зафіксовані ушкодження нанесені ОСОБА_5, які за своїм характером відносилися до легких тілесних ушкоджень (а.с.36).

Відповідач у судовому засіданні визнав, що вдарив позивачку, проте вважає, що тілесні ушкодження, які зафіксовані у Акті № 6693 від 07.08.2007 року не відповідають дійсним обставинам справи.

Аналізуючи матеріали справи та оцінюючи пояснення сторін, суд вважає встановленим, що саме неправомірними діями відповідача позивачці було спричинено ушкодження здоров»я, зазначені в акті №6693 від 07.08.2007 року.

Відповідно до вимог чинного законодавства сторона повинна довести обставини на які вона посилається в обґрунтування позову чи заперечень проти позову, проте відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували Акт №6693 висновку судово-медичного дослідження від 07 серпня 2007.

В судовому засіданні позивачка посилалася , що внаслідок побиття відповідачем, вона зазначала моральних страждань , був порушений звичайний спосіб її життя. Позивачка тривалий час не могла вийти на вулицю, оскільки на обличчі були синці. Внаслідок чого, вона була позбавлена можливості спілкуватися із знайомими та друзями. Посилаючись на дані обставини, а також те, що з відповідачем до цього часу перебуває у конфліктних стосунках . зокрема, внаслідок спірних питань щодо користування житловим приміщенням, просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 8000, 00 грн.

Відповідач в судовому засіданні стверджував, що позивачка сама спровокувала конфлікт, повертаючись додому з дачі , яка знаходиться у м.Васильково. Виходячи з даних обставин, вважає, що моральних страждань позивачка не зазнала.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб

Згідно п 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що позивачці була спричинена моральна шкода внаслідок неправомірної поведінки відповідача, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи та поясненнями сторін ( а.с. 29, 32-33,34-35,36)..

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує характер спричиненеї позивачці шкоди здоровя, глибини фізичних та душевних страждань останньої.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховуються вимоги розумності і справедливості, матеріального стану відповідача, а тому вважає за можливе стягнути на користь позивачки у відшкодування спричиненої моральної шкоди 1000, 00 грн.

При визначенні розміру моральної шкоди в розмірі 1000, 00 грн. судом враховано також те, що позивачка звернулася до суду з даним позов майже через 3 роки. В судовому засіданні позивачка пояснила, що вона мала намір примиритися з відповідачем, оскільки мала надію, що відповідач вибачиться перед нею. Проте, відповідач звернувся до суду з позовом про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщення, що і спонукало останню на звернення до суду з даним позовом.

Враховуючи дані обставини та відношення позивачки до захисту порушених прав, суд не знаходить підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Що стосується вимоги позивачки про стягнення з відповідача 3 000, 00 гривень витрат за надання правової допомоги, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 16 липня 2010 року між позивачем та адвокатом ОСОБА_4 було укладено договір на надання юридичних (адвокатських) послуг (а.с.6-8).

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 4 від 16 липня 2010 року позивачка сплатила за надані юридичні (адвокатські) послуги грошові кошти у розмірі 3 000, 00, гривень відповідно до Договору від 16 липня 2010 року (а.с.9).

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що інтереси позивачки в судових засідання на підставі довіреності від 14 червня 2010 року, представляв ОСОБА_6, що підтверджується журналом судового засідання від 17 вересня 2010 року , 11 жовтня 2010 року та 14 жовтня 2010 року , з яким відповідного договору на правову допомогу укладено не було та відповідних витрат за участь у розгляді даної справи даного представника, як фахівця, позивакою сплачено не було.

Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до положення Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави, якою затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи та 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за складання позовної заяви.

Згідно положень Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік» розмірі мінімальної заробітної плати в Україні за період з 01 липня 2010 року по 30 вересня 2010 року складає 888, 00 гривень.

Враховуючи вищенаведене та ту обставину, що адвокат з яким позивачкою було укладено Договір про надання правової допомоги участі в судових засіданнях для захисту її прав не приймав, розрахунку щодо обґрунтування розмірі понесених витрат в розмірі 3000, 00 грн. надано не було, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу в розмірі 444, 00 грн. , тобто за складення позовної заяви виходячи з наступного розрахунку : 888, 00 грн. мін. заробітна плата станом на 27.07.2010 року : 50% мінімальної заробітної плати = 444, 00 грн.

В іншій частині витрат на правову допомогу суд вважає за необхідне відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню державне мито у розмірі 8, 50 гривень та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120, 00 гривень, а всього 128, 50 гривень.

Керуючись ст.ст. 23, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» , Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави, ст.ст. 3.4,10,11, 57-60, 84, 88, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 1 000, 00 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 444, 00 гривень, державне мито у розмірі 8, 50 гривень та 120, 00 гривень витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, а всього 1 572, 50 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з моменту проголошення рішення.

Суддя: