Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

14 вересня 2010 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сілантьєвої Е. Є.

при секретарі судових засідань - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Харківського національного університету внутрішніх справ, третя особа ректор Харківського національного університету внутрішніх справ генерал-майор ОСОБА_3 про визнання незаконним звільнення з роботи та поновлення на роботі, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся в суд з позовом про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне: він с лютого 1977 року по серпень 1998 року безперервно проходив службу в органах внутрішніх справ. 02.11.1998 року, після оформлення пенсії у званії підполковника, він був прийнятий на педагогічну роботу в ХНУВС. 24.06.2006 року позивач був назначений на посаду викладача кафедри захисту інформації навчально-наукового інституту права, економіки та соціології. 20.11.2009 року він був звільнений з роботи за вчинення аморального проступку. Відповідно до службового розслідування - ОСОБА_2 був звільнений, оскільки знаходився на робочому місці у стані спяніння. Своє звільнення позивач вважає незаконним, оскільки ніякого аморального проступку він не скоював. За станом здоров'я, відповідно до рекомендацій лікаря , позивач приймав лікарські препарати (нолипрел і торвакард), які викликають у нього такі побічні явища як алергійне почервоніння шкіри обличчя, підвищену стомлюваність, сонливість. Наприкінці вересня 2009р., 84-літня мати позивача, важко занедужала, у зв'язку із чим протягом 3 -4 ночей позивач робив їй необхідний догляд, що привело до постійного недосипання й поганого самопочуття на роботі. 01.10.09р. після закінчення зборів, позивач повернувся на робоче місце. Близько 15-30 годин до нього підійшли раніше невідомі два капітани міліції, зобов'язали з'явитися до ректора. Потім ректор генерал-майор ОСОБА_4 наказала їм відвезти позивача на огляд на предмет сп'яніння. Всупереч волі позивача, він був доставлений на вул. Шевченко, 24, де було запропоновано здати аналіз, однак він відмовився, тому що не вважав себе винуватим, і також особи, які супроводжували позивача два капітана міліції відмовлялися пред'явити йому посвідчення й назвати прізвища, зверталися з ним як з особою, що скоїла злочин, що принижувало його достоїнство, тому їхні дії були незаконними. Потім, позивач був примусово доставлений у поліклініку відділу охорони здоров'я ГУ МВС України в Харківській області, де вже закінчився робочий час. З'ясувавши, що документи на його затримку або арешт відсутні, позивач спробував вийти з будинку поліклініки. На виході був затриманий двома капітанами міліції, які викликали по телефоні наряд міліції, що доставив позивача в Київський РО ХГУ УМВС України, де він перебував близько 30 хвилин і був відпущен після дачі пояснень і опитування. Позивач вказує, що Відповідач порушив гарантоване ст.59 Конституції України право на правову допомогу. 02.10.09р. позивач був викликаний у відділ кадрів, де його опитали по обставинах, що мала місце 01.10.09р. 20.11.09р. у відділі кадрів його ознайомили зі змістом документа під № 466 від 18.11.09р. і наказом № 508 л/с від 20.11.09р. про звільнення по ч. 3 ст.41 КЗпП України за здійснення аморального проступку, не сумісного із продовженням даної роботи. З даним наказом позивач не згодний, і просить його скасувати. Також позивач вказує, що незважаючи на внесення в трудову книжку запису про звільнення 20.11.09р., він фактично продовжував виконувати свої трудові обов'язки до 30.11.09р. З огляду на вищевикладені обставини, позивач звернувся в суд за захистом своїх прав і просить відновити його на роботі в колишній посаді, стягнути заробітну плату за час змушеного прогулу, скасувати наказ про звільнення.

У судовому засіданні позивач у повному обсязі підтримав свої вимоги, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, а також надав письмові заперечення проти позовних вимог. Згідно зазначений заперечень 1 жовтня 2009 року під час проведення урочистих заходів у приміщенні актового залу ХНУВС було виявлено викладача ОСОБА_2, якій мав явні ознаки спяніння. Після закінчення урочистостей ОСОБА_2 залишив актову залу та направився у розташування кафедри захисту інформації до службового кабінету № 306, де о 15.05 год. проводив консультування, після чього був запрошений до ректору університету, де в ході співбесіди з ректором поводився нетактовно та неадекватно. Враховуючи, що ОСОБА_2 мав явні ознаки алкогольного сп'яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння, загальну загальмованість, яка раптово змінялася надмірною рухливістю, непевну ходу, невиразну мову, від подальшої роботи ОСОБА_2 було відсторонено. Водночас керівництвом університету було прийнято рішення про направлення ОСОБА_2 на медичний огляд до Кабінету цілодобової наркологічної експертизи Харківського обласного наркологічного диспансеру, куди він був доставлений на службовому автомобілі, у супроводженні старшого інспектора відділу кадрового забезпечення капітана міліції ОСОБА_5 та інспектора відділу кадрового забезпечення капітана міліції ОСОБА_6, які перебували у форменому одязі.Під час прийому черговим лікарем Кабінету цілодобової наркологічної експертизи ХОНД у період з 16 год 05 хв до 16 год 15 хв ОСОБА_2 став називати себе ОСОБА_7, а на подальші питання лікаря став розповідати історії, які не стосувалися проходження медичного огляду та поставлених питань. У подальшому ОСОБА_2 від проходження медичного огляду категорично відмовився. Згідно з довідкою чергового лікаря Кабінету цілодобової наркологічної експертизи ХОНД від 1 жовтня 2009 року, станом на 16 год 15 хв ОСОБА_2 від проходження експертизи відмовився; прізвище, ім'я та по-батькові назвав неправильно, у зв'язку з чим протокол огляду не складався. Близько 16 год 20 хв, перебуваючи поблизу Кабінету цілодобової наркологічної експертизи ХОНД, ОСОБА_2 став заявляти капітану міліції ОСОБА_6, що той буде звільнений з ОВС України, після чого заявив, що вчинить бійку зі сторонніми громадянами і відмовився від свого наміру лише після наполегливих вимог ОСОБА_6 Враховуючи неадекватний стан ОСОБА_2, для можливого надання необхідної медичної допомоги йому було запропоновано проїхати до поліклініки відділу медичного забезпечення ГУМВС України в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Гіршмана, 8/10, куди він прибув разом з працівниками ХНУВС о 16 год 40 хв., про що ОСОБА_2 не заперечував. Але у вестибюлі поліклініки у присутності працівників та відвідувачів поліклініки знову став погрожувати звільненням з ОВС України, а потім заявив, що має намір "вчинити дебош" поблизу поліклініки з перехожими громадянами. Капітан міліції ОСОБА_6 попередив ОСОБА_2 про неприпустимість такої поведінки. Близько 16 год 45 хв ОСОБА_2 раптово кинувся до вхідних дверей поліклініки і заблокував їх у закритому стані, насильно утримуючи руками. На прохання відвідувачів та працівників поліклініки, а також на законні вимоги капітана міліції ОСОБА_6, а згодом - капітана міліції ОСОБА_5 припинити блокування дверей та дати змогу вільному входу-виходу з будівлі державної відомчої установи, ОСОБА_2 не відреагував і блокування не припинив. Пояснити свої дії ОСОБА_2 не зміг. Більше того, ОСОБА_2 став голосно казати, що не відпустить двері, відштовхувати від себе капітана міліції ОСОБА_6 і хапатися за його формений одяг. Враховуючи, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 поблизу вхідних дверей скупчилося близько 7-10 громадян, які мали намір потрапити в поліклініку або вийти з неї, працівниками поліклініки у присутності ОСОБА_2 було викликано черговий наряд міліції "102" (подія зареєстрована у журналі реєстрації заяв і повідомлень про злочини за № 13937 Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області). ОСОБА_2 припинив блокування та надав вільний доступ до вхідних дверей поліклініки близько 16 год 50 хв, коли супроводжуючими особами стали встановлюватися особи громадян, які стали очевидцями його неправомірних дій і своїми поясненнями могли скомпрометувати його. Після того, як ОСОБА_2 відпустив двері, капітан міліції ОСОБА_5 та капітан міліції ОСОБА_6 намагалися його заспокоїти, прохали вести себе гідно, як подобає колишньому працівникові ОВС та викладачу національного вищого навчального закладу системи МВС України, на що він не реагував та продовжував поводитися зухвало, агресивно, погрожував вдарити їх, чіплявся за формений одяг. Приблизно о 16 год 55 хв до приміщення поліклініки прибули працівники чергового добового наряду Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, які затримали ОСОБА_2 та доставили його до вказаного РВ. За результатами розгляду матеріалів, зібраних за вказаним фактом, 5 жовтня 2009 року Київським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області було винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи за ст. 296 ч. 1 КК України, яку відповідач вважає необґрунтований. Як зазначає відповідач у своїх письмових запереченнях, факт розмови з ректором університету, вживання спиртних напоїв, блокування вхідних дверей поліклініки відділу медичного забезпечення МВС України в Харківській області, висловлювання намірів вчинити бійку дебош, а також погроз на адресу працівників ВКЗ ХНУВС, які супроводжували його, ОСОБА_2 заперечує, посилаючись у своїй позовній заяві на те, що така поведінка з його боку обумовлена прийняттям лікарських засобів, які нібито викликають у нього такі побічні явища, як алергічне [почервоніння шкіри, підвищена втома та сонливість. Однак, в наданому самим [позивачем листку-вкладишу до лікарського засобу «ТОРВАКАРД» чітко [вказано, що застосування Торвакарду не впливає на виконання робіт, що (потребують підвищеної швидкості психічних і фізичних реакцій (керування транспортними засобами, механізмами, робота на висоті тощо). Факт перебування ОСОБА_2 у нетверезому стані прямо підтверджувалось наявністю у нього відповідних ознак, притаманних лише особам, які перебувають у стані алкогольного сп'яніння, що було задокументовано працівниками ВКЗ університету, а також опосередковано тим, що він безпідставно ухилився від проходження медичного огляду у спеціалізованому незалежному медичному закладі (Кабінет цілодобової наркологічної експертизи ХОНД).

Таким чином, своїми діями, а саме перебуваючи на роботі у нетверезому стані, поводячись нетактовно з керівництвом університету, погрожуючи застосуванням сили до працівників відділу кадрового забезпечення університету, яким керівництвом було доручено його супроводження, а також звільненням їх з ОВС України, намагаючись вчинити бійку та дебош зі сторонніми громадянами, що було припинено лише завдяки зусиллям супроводжуючих осіб, заблокувавши вхідні двері до поліклініки відділу медичного забезпечення ГУМВС України в Харківській області та не пускаючи відвідувачів і працівників через них, грубо порушивши громадський порядок та нормальне функціонування державного закладу охорони здоров'я системи МВС України, уперто не припиняючи свої дії, незважаючи на прохання працівників поліклініки та законні вимоги працівників міліції, проявивши у ході проведення перевірки, ОСОБА_2, як викладач вищого навчального закладу системи МВС України, на якого покладено виконання виховних функцій, скомпрометував себе як вихователь, грубо порушив ст. 139 Кодексу законів про працю України, ст. 51 Закону України "Про вищу освіту" від 17 січня 2002 року, ст. 56 Закону України "Про освіту" від 23 травня 1991 року, пп. 3.1.1, 3.2.4, 3.2.5, 8.2.4 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ХНУВС, затверджених конференцією трудового колективу 30 листопада 2006 року, п. 2.3.1 Колективного договору ХНУВС на 2007-2012 роки, затвердженого конференцією трудового колективу 30 листопада 2006 року, пп. 2.15, 2.16, 2.18 Посадової інструкції викладача кафедри захисту інформації навчально-наукового інституту права, економіки та соціології, затвердженої наказом ХНУВС від 20 квітня 2007 року № 690, пп. 1.14, 1.15 своїх функціональних обов'язків, затверджених 31 серпня 2007 року, чим вчинив проступок, не сумісний з продовженням даної роботи.

Окрім того, як зазначає відповідач, ОСОБА_2 неправдиво вказує у своєму позові, що в день його звільнення відповідач не провів розрахунок та відмовився надати копію наказу про звільнення, оскільки така копія йому надавалась, однак, отримати її він категорично відмовився, як і відмовився отримати трудову книжку, про що свідчить його письмова заява. Від отримання розрахунку в день звільнення ОСОБА_2 також відмовився. У судовому засіданні позивач не заперечував факт отримання трудової книжки та проведення з ним розрахунку при звільненні.

Третя особа до судового засідання не зявилася. Про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані сторонами письмові докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що позивач з 24 червня 2006 року працював на посаді викладача кафедри захисту інформації навчально-наукового інституту права, економіки та соціології ХНУВС.

За період роботи в Університеті позивач мав 4 заохочення, дисциплінарних стягнень не мав.

Відповідно наданої характеристики ОСОБА_2 за період роботи зарекомендував себе як грамотний, досвідчений фахівець. Він сумлінно та відповідально ставиться до виконання своїх посадових обовязків та інших доручень керівництва. Багато уваги приділяв оснащенню матеріальної бази кафедри. ОСОБА_2 розроблені та виготовлені пристрої щодо проведення лабораторних робіт з фізики та основ матеріалознавства (8 комплектів). ОСОБА_2 проводить заняття на високому науковому та методичному рівні, приділяє серйозну увагу організаційній і виховній роботі з студентами. Проводить велику методичну роботу. Виконує наукову роботу, залучає до неї студентів. За останні три роки ним було написано та опубліковано шість наукових робіт. Вимогливий до себе, колег та студентів, принциповий, енергійний, наполегливий, ввічливий, тактичний і коректний у спілкуванні. Останній час періодично скаржився на погане самопочуття (високий тиск, проблеми з щитовидною залозою…)

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Наказу № 466 від 18.11.2009 року - 1 жовтня 2009 під час проведення урочистих заходів ХНУВС у приміщенні актового залу основної навчально-наукової бази було виявлено викладача ОСОБА_2, якій мав явні ознаки спяніння. За вказаним фактом було проведено службове розслідування, яким встановлено, що ОСОБА_2, якій 1 жовтня 2009 року перебував на роботі у нетверезому стані, поводився нетактовно з керівництвом університету, погрожував застосуванням сили до працівників відділу кадрового забезпечення університету, яким керівництво було доручено його супроводження, а також звільненням їх з ОВС України, намагався вчинити бійку та дебош зі сторонніми громадянами, що було припинено лише завдяки зусиллям супроводжуючих осіб, заблокував вхідні двері до поліклініки відділу медичного забезпечення ГУМВС України в Харківської області та не пускав відвідувачів і працівників через них, при цьому грубо порушив ст. 139 Кодексу законів про працю України, ст. 51 Закону України "Про вищу освіту" від 17 січня 2002 року, ст. 56 Закону України "Про освіту" від 23 травня 1991 року, пп. 3.1.1, 3.2.4, 3.2.5, 8.2.4 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ХНУВС, затверджених конференцією трудового колективу 30 листопада 2006 року, п. 2.3.1 Колективного договору ХНУВС на 2007-2012 роки, затвердженого конференцією трудового колективу 30 листопада 2006 року, пп. 2.15, 2.16, 2.18 Посадової інструкції викладача кафедри захисту інформації навчально-наукового інституту права, економіки та соціології, затвердженої наказом ХНУВС від 20 квітня 2007 року № 690, пп. 1.14, 1.15 своїх функціональних обов'язків, затверджених 31 серпня 2007 року і як викладач вищого навчального закладу МВС України, на якого покладено виконання виховних функцій, скомпрометував себе як вихователь та вчинив проступок, не сумісний з продовженням даної роботи, тому підлягає звільненню на підставі п. 3 ст. 41 КЗпП України (за вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи).

Відповідно Наказу № 508 о/с від 20.11.2009 року ОСОБА_2, викладача кафедри захисту інформації навчально-наукового інституту права, економіки та соціології, що утримується за рахунок коштів спеціального фонду ХНУВС, звільнено за вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи (п. 3ст.41 КЗпП України), з 20 листопада 2009 року, з виплатою компенсації за невикористану відпустку з 2 по 20 листопада 2009 року.

Під час слухання справи не знайшло свого підтвердження скоєння аморального проступку з боку позивача. Так, опитані під час слухання справи свідки ОСОБА_8, завідувач кафедри захисту інформації, ОСОБА_9, професор ХНУВС, зазначили, що вони спілкувалися з ОСОБА_2 1 жовтня 2000 року як до проведення урочистих заходів, так і після. Крім того, як зазначають свідки ОСОБА_2 після проведення урочистих заходів проводив заняття з студентами, посеред яких його вивели два робітника Університету. Опитані свідки характеризували позивача з позитивної сторони, як грамотного, досвідченого фахівця, якій сумлінно ставиться до своєї праці, ввічливий, тактичний. Крім того, свідки зазначили, що останнім часом з боку керівництва Університета до позивача було упереджене відношення. Свідкам відомо, що у ОСОБА_2 є хвора мати, за якою він постійно наглядає, тому останнім часом виглядає дуже втомленим.

Факт проведення занять позивачем після закінчення урочистих заходів також підтверджується письмовими запереченнями відповідача, відповідно яких «після закінчення урочистостей ОСОБА_2 залишив актову залу та направився у розташування кафедри захисту інформації ННІПЕС ХНУВС до службового кабінету № 306, де о 15 год. 05 хв. проводив консультування, після чого був запрошений до ректора Університету. У ході співбесіди з ректором ОСОБА_2 поводився нетактовно та неадекватно». Але, як вбачається з матеріалів справи під час проведення службової перевірки не булі опитані ні студенти з якими позивач проводив заняття 1 жовтня 2009 року після урочистостей, ні ректор Університету на предмет поведінки позивача та його стану. Тому, суду не надано доказів нетактовної або неадекватної поведінки позивача з керівництвом Університету.

Крім цього, відповідно до постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 12.11.2009 року були опитані громадяни ОСОБА_10, ОСОБА_11, робітник поліклініки ГУМВС, які зазначали, що ОСОБА_2 поводив себе у приміщенні поліклініки ГУМВС коректно, брутальною лайкою не висловлювався, що також підтверджує позивач.

Суд критично ставиться до пояснень працівників ХНУВС ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про находження позивача 1 жовтня 2009 року у нетверезому стані, про його неадекватну поведінку, про висловлювання з його боку образ та погроз, які надавалися вказаними особами під час проведення службової перевірки та розгляду питання про порушення кримінальної справи, оскільки їх пояснення не знайшли свого підтвердження під час слухання справи, опровергаються наданими доказами. Також суд враховує той факт, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є працівниками ХНУВС, та знаходяться у службової залежності від керівництва ХНУВС.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.92 року з наступними змінами звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

Таким чином, оскільки відсутній медичний висновок про находження ОСОБА_2 у стані алкогольного спяніння 1 жовтня 2009 року, враховуючи постанову про відмову у порушенні кримінальної справи від 12.11.2009 року, пояснення позивача, свідчення свідків, надану медичну документацію - суд признає звільнення позивача незаконнім необґрунтованим, скасовує наказ № 466 від 18.11.2009 року та поновлює позивача на посаді викладача кафедри захисту інформації навчально-наукового інституту права, економіки та соціології, що утримується за рахунок коштів спеціального фонду Харківського національного університету внутрішніх справ з 20.11.2009 року. При цьому, судом також враховується той факт, що здійснення проступку мало місце, відповідно стверджень відповідача, 1 жовтня 2009 року, а звільнення відбулося тільки 20.11.2009 року, тобто по спливу більш ніж один місяць, а позивач в той час виконував свою науково-педагогічну роботу, та ніяких зауважень з боку керівництва Університету за цей час не отримував.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш, як за один рік.

Середній заробіток визначається відповідно до порядку розрахунку заробітної плати, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (з наступними змінами). Відповідно до зазначеної постанови, а також п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року з наступними змінами у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу з 21.11.2009 року по день фактичного розрахунку 14.09.2010 р.. Відповідно до довідки № 1137 від 04.12.2009 р., виданої позивачу ХНУВС, його заробітна плата в жовтні 2009 року складала 1908 грн 89 коп., в листопаді 2009 року 3656 грн 10 коп. (жовтень та листопад 2009 р. - останні два календарні місяці роботи).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 пропрацював в жовтні 2009 року 22 дня. У листопаді 2009 року згідно Наказу № 508 о/с з особового складу від 20.11.2009 р. (№ 466 від 18.11.2009 р.) з 02.11.2009 г. по 20.11.2009 р. позивач знаходився у відпустці. 01 листопада 2009 р. згідно календарю вихідний день, неділя.

Згідно п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «при обчислені середньої заробітної плати за останні два місяці… не враховуються виплати за час, протягом якого зберігаються середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обовязків, щорічної і додаткової відпусток…)».

Відповідно до п. 8 Постанови КМ України № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 30.09.2008 року № 10338/0/14-08/13 на жовтень 2009 р. падає 22 робочих дня, позивач відпрацював в жовтні 2009 р. - 22 робочих дня. В листопаді 2009 р. позивач жодного дня фактично не відпрацював. Таким чином, заробітна плата позивача за фактично відпрацьовані протягом 2-х останніх календарних місяців роботи перед звільненням становить 1908 грн 89 коп. Виходячи з вищевикладеного, середньоденна заробітна плата позивача в останні два календарних місяці роботи перед звільненням становить 1908 грн 89 коп. : 22 = 86 грн 77 коп.

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 30.09.2008 року № 10338/0/14-08/13 на листопад 2009 р. падає 6 робочих днів, які для позивача є днями вимушеного прогулу, в грудні 2009 р. робочих, а для позивача днів вимушеного прогулу 23.

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від № 9681/0/14-07/13 від 25.08.2009 року кількість робочих днів (а для позивача днів вимушеного прогулу), які мають бути сплаченими за середнім заробітком в період з 01.01.2010 р. по 14.09.2010 р. становить 173 робочих дня. Таким чином, кількість робочих днів (а для позивача днів вимушеного прогулу), які мають бути сплаченими за середнім заробітком в період з 21.11.2009 р. по 14.09.2010 р. становить 29 + 173 = 204 робочих дня.

Виходячи з вищевикладеного, розмір суми за час вимушеного прогулу становить 86 грн 77 коп. ? 204 = 17 701 грн 08 коп, які підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 41, 232, 235, Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про порядок обчислення середньої заробітної плати», Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст.ст. 2, 10, 11, 28, 29, 60, 61,88, 209, 212, 214, 215, 218ЦПК України ЦПК України ,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_2 та скасувати наказ № 508 о/с від 20.11.2009 року.

Поновити ОСОБА_2 на посаді викладача кафедри захисту інформації навчально-наукового інституту права, економіки та соціології, що утримується за рахунок коштів спеціального фонду Харківського національного університету внутрішніх справ з 20.11.2009 року.

Стягнути з Харківського національного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 17701 (сімнадцять тисяч сімсот одну) грн 08 коп.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ