Справа № 22ц-3224/10р. Головуюча у І-й інстанції Мельничук О.Я.
Категорія справи 41 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Петрички П.Ф.,

суддів Зверхановської Л.Д. і ОСОБА_1,

при секретарі Панчуку І.С.,

за участю ОСОБА_2 представника позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 представника Департаменту економічної політики Львівської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 березня 2010 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні її позову до Департаменту економічної політики Львівської міської ради, треті особи ВГІРФО Залізничного РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області і ЛКП „Богданівка, про 1) встановлення факту спільного проживання позивачки і ОСОБА_5 (який помер 02.12.2007 року) однією сімєю; 2) визнання за позивачкою права на проживання в квартирі № 21 на вул. Виговського, 13-а у м. Львові (в подальшому „спірна квартира) та 3) зобовязання ВГІРФО Залізничного РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області зареєструвати („прописати) позивачку у спірній квартирі.

Дане рішення оскаржила позивачка ОСОБА_3

Апелянт просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що судом не було дано оцінки тому, що з 1986 року по грудень 2007 року вона перебувала у фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_5, який був квартиронаймачем спірної квартири, і весь цей час проживала у згаданій квартирі без реєстрації, оскільки після зняття її з реєстрації у 2000 році в квартирі матері вона не могла зареєструвати своє місце проживання в спірній квартирі по тій причині, що для цього необхідно було, щоб ОСОБА_5 особисто прийшов до паспортиста ЛКП „Богданівка для дачі своєї письмової згоди на таку реєстрацію, однак він цього зробити не зміг, оскільки був інвалідом 2-ої групи і останні 6-ть років майже не міг самостійно пересуватися.

Стверджує, що акти, складені працівниками ЛКП „Богданівка, про те, що спірна квартира є вільною, не відповідають дійсності та суперечать попереднім актам про те, що в даній квартирі проживає, але не є зареєстрованою у ній, ОСОБА_3, та вважає, що суд в оскаржуваному рішенні не дав останнім актам жодної правової оцінки, так само, як не дав оцінки квитанціям про часткову оплату нею в 2006-2008 роках комунальних послуг по спірній квартирі та поштовим листівкам, що датовані ще 1990-ми роками, які були адресовані їй на спірну квартиру, а також показам свідків, які засвідчили в суді те, що вона тривалий час перебувала з ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах.

Також вважає, що судом не було дано належної оцінки тому факту, що вона, як дружина покійного ОСОБА_5, отримувала у пенсійному фонді України допомогу на його поховання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника Департаменту економічної політики Львівської міської ради, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира належить до комунальної власності Львівської міської ради і визнання за позивачкою права на проживання в цій квартирі та її реєстрація у ній передбачають укладення з позивачкою договору житлового найму.

В той же час, згідно розподілу повноважень структурних підрозділів Львівської міської ради питання щодо прийняття рішень про укладення договорів житлового найму віднесено до компетенції районних адміністрацій Львівської міської ради: в даному випадку до компетенції Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, саме яка у грудні 2009 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення останньої зі спірної квартири.

З урахуванням вище наведеного представник Департаменту економічної політики Львівської міської ради в судовому засіданні заявила клопотання про залучення по даній справі в якості третьої особи Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, яке ухвалою суду було відхилено (а.с. 160).

На час розгляду даної справи судом першої інстанції ч. 1 ст. 33 ЦПК України суду було надано право самостійно залучати до участі у справі співвідповідачів, а відтак суду першої інстанції слід було залучити до участі у справі в якості співвідповідачів Львівську міську раду, як власника спірної квартири, Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, як орган уповноважений Львівською міською радою на укладення договорів житлового найму на квартири, що належать до комунальної власності Львівської міської ради, а також і ВГІРФО Залізничного РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, оскільки одна з позовних вимог містить вимогу зобовязального характеру саме до згаданого структурного підрозділу МВС України, а така може предявлятись і, відповідно, задовольнятись лише стосовно відповідача по справі, а не третьої особи.

Зміни, внесені до ч.1 ст. 33 ЦПК України Законом України № 2453-УІ (2453-17) від 07.07.2010 року, не передбачають право суду самостійно залучити до участі у справі співвідповідачів, якщо позивач не заявить такого клопотання, і (відповідно) суд апеляційної інстанції не має такого права. Крім цього, законодавець виключив можливість апеляційного суду скасувати у такому випадку рішення з направленням справи на новий розгляд.

За вище наведених обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову ОСОБА_3 у задоволенні її позову до Департаменту економічної політики Львівської міської ради, треті особи ВГІРФО Залізничного РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області і ЛКП „Богданівка, - з підстав предявлення його не до тих осіб, які мають відповідати за позовом.

Крім цього, позов про визнання за позивачкою права на проживання в спірній квартирі та зобовязання зареєструвати її у цій квартирі та позов про виселення цієї ж особи зі спірної квартири є взаємоповязаними і є доцільним їх спільний розгляд, оскільки вони виникли з одних правовідносин і задоволення одного з них повністю виключає задоволення іншого.

За таких обставин суду слід було обговорити питання про доцільність обєднання вище згаданих позовів в одне провадження.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 1 і 4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 частково задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 березня 2010 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні її позову до Департаменту економічної політики Львівської міської ради, треті особи ВГІРФО Залізничного РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області і ЛКП „Богданівка, - з підстав предявлення його не до тих осіб, які мають відповідати за позовом.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: