Справа №2-165/10 27.10.2010 27.10.2010 27.10.2010
Провадження №22ц-6660/10
Суддя по 1 інстанції Бобровського І.М.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

27 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Кутової Т.З., Самчишиної Н.В.,

при секретарі судового засідання - Меріковій Д.В.,

за участю:

-позивача ОСОБА_2,

-представника відповідача - «Ощадбанку» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 травня 2010 року у справі за

позовом

ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання договорів недійсними та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

В листопаді 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - «Ощадбанк») про визнання договорів недійсними та відшкодування моральної шкоди.

Позивач посилався на те, що 26 жовтня 2007 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав 257 000 грн. на споживчі цілі під 16,5 % річних строком до 25 жовтня 2017 року.

Одночасно для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором був укладений договір іпотеки, за яким він передав «Ощадбанку» в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

28 листопада 2008 року між ними було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, яким збільшено процентну ставку до 20,5% річних, водночас було укладено додаткову угоду № 1 й до іпотечного договору щодо зміни процентної ставки.

Позивач вказував на порушення його прав споживача при укладенні вказаних угод, оскільки були порушені принципи рівності сторін за договором, безпідставно підвищено процентну ставку, йому не надавався графік платежів, що є невідємною частиною кредитного договору.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив визнати недійсними кредитний та іпотечний договори разом з додатковими угодами до них. Сторони за договором повернути у попередній стан, зобовязавши його повернути відповідачу 257 000 грн. та стягнути з відповідача на його користь 80 443, 89 грн. Стягнути з відповідача на його користь 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними діями відповідача.

Заперечуючи проти позову, «Ощадбанк» посилався на відповідність своїх дій чинному законодавству та відсутність підстав для задоволення позову.

Рішенням Южноукраїнського міського Миколаївської області від 14 травня 2010 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обгрунтованість рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, між «Ощадбанком» та ОСОБА_2 26 жовтня 2007 року укладено кредитний договір, за умовами якого позивач отримав 257 000 грн. на споживчі цілі під 16,5% річних до 25 жовтня 2017 року.

В забезпечення кредитного зобовязання в цей же день з позивачем укладено договір іпотеки, предметом якого є належна йому квартира АДРЕСА_1.

Позичальник неналежно виконував зобовязання, оплати проводив нерегулярно та не у встановленому розмірі, тому має заборгованість за кредитним зобовязанням.

28 листопада 2008 року сторони уклали додаткові угоди до кредитного договору та договору іпотеки про збільшення процентної ставки до 20,5%, попередньо позивач був повідомлений листами відповідача про підвищення відсоткової ставки з 2 грудня 2008 року у звязку зі збільшенням облікової ставки Нацбанку України за період з грудня 2007 року по 30 квітня 2008 року з 8% до 12% річних та змінами ринкових процентних ставок на кредитному ринку України (а.с. 45, 52, 41, 46).

Такі умови та порядок підвищення процентної ставки передбачені пунктами 1.11, 1.12 кредитного договору, укладеного між сторонами, та не суперечить вимогам ст. 652 ЦК України щодо зміни умов договору.

Умови та строки погашення кредиту та відсотків чітко визначені п.1.5 кредитного договору, де зазначено про зобовязання проводити виплати щомісячно до 25 числа місяця наступного за звітним рівними частинами в сумі 2 141, 67 грн. та сплачувати щомісячно нараховані відсотки.

Таблиця, якою визначена сукупна вартість та відсоткова ставка (як додаток до кредитного договору) підписана позивачем, що за змістом аналогічно графіку погашення кредиту (а.с.32 -35, 66,67).

В звязку з викладеним доводи апеляційної скарги про нечіткі умови кредитного зобовязання та відсутність графіку погашення є помилковими, оскільки спростовуються вищезазначеними доказами, які свідчать про протилежне.

25 жовтня 2007 року, до підписання кредитної угоди позивач був письмово повідомлений відповідачем про умови кредитування, переваги та недоліки запропонованих схем кредитування (а.с. 53). Зазначене підтверджується його особистим підписом під вказаним документом.

Тому посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення відповідачем положень Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, необґрунтовані.

За такого, судом першої інстанції повно, всебічно досліджені обставини спору, надана належна оцінку доказам у справі, а його висновок про необґрунтованість позовних вимог є вірним, оскільки при укладанні оскаржуваних угод з позивачем, порушень прав позивача, як споживача банківської послуги, не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення районного суду, ухваленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: