Березнівський районний суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЯМ УКРАЇНИ

«07» червня 2010 року Березнівський районний суд Рівненської області

під головуванням судді Мельника В.Я.

при секретареві Лисенко О.Л.

з участю:

позивачки ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

представника третьої

особи,

Березнівського

РВ ДВС ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Березне справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка вказує в заяві від 1 липня 2009 року, що нею придбано по договору купівлі продажу від 11 серпня 2005 року будинок по вул. Шевченка, 34, в м. Березне Рівненської області у ОСОБА_5 В будинку протягом трьох років ніхто не проживав. Нею проводилися ремонтні роботи, регулярно сплачувалися необхідні комунальні платежі. При зверненні за довідкою до Березнівської міської ради з тим щоб оформити договір іпотеки на зазначений обєкт нерухомості дізналася, що в ньому зареєстровані відповідачка ОСОБА_2 з чоловіком ОСОБА_4 та дочкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вважає, що не проживаючи у вказаному будинку протягом трьох років відповідачі втратили право на користування житловим будинком. Просить визнати їх такими в судовому порядку на підставі ст. ст. 319,321,391ЦК України та зобовязати сектор громадянства та імміграції фізичних осіб при Березнівському РВ УМВС України внести відповідні зміни до будинкової книги виписати відповідачів.

В судовому засіданні з підстав наведених в заяві ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги. Пояснення дала аналогічні тому, що в ній виклала. Уточнила, що просить визнати відповідачів такими що втратили право користування належним їй на праві власності будинком з тих підстав, що вони як члени сімї власника житла, яким був батько відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_7, тривалий час в ньому не проживали.

Відповідачка ОСОБА_2 позовних вимог не визнала, показала, що її сестра ОСОБА_8 стала власником будинку після того як батько ОСОБА_7 подарував його їй 7 вересня 1998 року. В березні 1999 року сестра виїхала спочатку в Білорусь, а потім звідти у Францію, де проживає в даний час. Вона мала намір повернутися і довести в суді, що будинок проданий відділом ДВС безпідставно, оскільки жодних грошей вона ні в кого не позичала і боргів мати не повинна.

Батько за життя намагався оспорити в суді договір дарування, дізнавшись про борги дочки ОСОБА_8, але в помер, не довівши справу до кінця.

В будинку з 2001 року дійсно ніхто не проживає , живе з сімєю у свекрухи, в якої живуть інші члени сімї, свого житла не має, а тому виписуватися їй з сімєю немає куди. Просить відмовити в позові.

Представник залученої судом до участі у справі третьою особою без самостійних вимог відділу ДВС Березнівського районного управління юстиції ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_8 станом на 1999 рік вже була власником будинку на підставі договору дарування їй його батьком ОСОБА_7 На неї у відділ ДВС надійшло 5 виконавчих документів про заборгованість по договорах позики. Було описане майно, яке ОСОБА_8 31 грудня 1999 року вивезла в м. Рівне. На сьогодні за нею ще рахується заборгованість в сумі 38 тисяч гривень. А тому поїхала вона з м. Березне з тим, щоб уникнути відповідальності. На її переконання повертатися в м. Березне вона не збирається, оскільки прийдеться повертати людям заборговані суми.

Тому, будинок було описано і реалізовано ОСОБА_5 відповідно до діючого законодавства.

Тоді в ньому ніхто не проживав. ОСОБА_2 про продаж будинку знала, претензій в той час не заявляла.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані ними докази, суд задовольняє позов як обґрунтований.

При цьому виходить з наступного.

Договір дарування на а. с. 14 доводить, що 7 вересня 1997 року ОСОБА_7 подарував будинок, що в м. Березне по вул. Шевченка,34, своїй дочці ОСОБА_8, яка на той час проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_8 зареєструвала право власності на вказаний будинок 22 лютого 1999 року.

З договору купівлі-продажу спірного будинку від 11 серпня 2005 року (а. с. 5) між ОСОБА_9, який володів ним як власник на підставі свідоцтва, виданого Березнівською районною державною нотаріальною конторою 18 грудня 2003 року, та ОСОБА_1, що посвідчений державним нотаріусом Березнівської районної державної нотаріальної контори і зареєстрованому в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, відомо, що позивачка на законній підставі є його власником.

А у відповідності зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Покликання ОСОБА_2 на те, що їй не було відомо на якій підставі будинок батька належав ОСОБА_5, спростовуються добутими в судовому засіданні доказами. Вона тривалий час, з часу смерті батька ОСОБА_7, не проживала в будинку по вул. Шевченка,34,та як член сімї власника житла жодних прав на нього не заявляла.

Тоді як згідно з ч.1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), при умові, що вони проживають разом з ним в будинку (квартирі), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_2 тривалий час, фактично з 2000 року, не проживає в спірному будинку, не намагалася повернутися туди жити коли власником будинку стала її сестра ОСОБА_8, жодних претензій на це житло не заявляла також після 1 січня 2004 року, коли вступив в дію Цивільний кодекс України 2003 року,.

А у відповідності з ч.1 ст. 205 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Та обставина, що ОСОБА_2 з сімєю проживає у свекрухи ІНФОРМАЦІЯ_3, і житлова площа є недостатньою для проживання і реєстрації за вказаною адресою, не може бути взято до уваги судом, оскільки згідно з ч.2 ст. 156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї, яким є її чоловік позивачки ОСОБА_4, вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

За таких обставин їй не заборонено законом зареєструватися за вказаним місцем проживання.

Оцінивши усі наведені докази в їх сукупності, суд на підставі вимог ст. 391, ч.1 ст. 405 ЦК України задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1, відповідачів з врахуванням того, що з ними також зареєстрована їх малолітня дитина, визнає такими, що втратили право користування спірним будинком.

Вказане рішення після набрання ним законної сили є підставою для внесення відповідних змін в реєстраційні документи по будинку № 34 по вул. Шевченка в м. Березне Рівненської області.

Керуючись ст. ст. 10-11,209,212-215 ЦПК України, ст.ст. 391, 321,391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: будинок № 34 по вулиці Шевченка в м. Березне Рівненської області.

На рішення суду може бути внесена апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подання протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: