Броварський міськрайонний суд Київської області
справа 2-713/10
РІШЕННЯ

Іменем України

05 лютого 2010 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення часток у спільному сумісному майні та встановлення порядку користування квартирою,

в с т а н о в и в :

У грудні 2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом, в якому зазначали, що 23 квітня 1998 року Фонд комунального майна Броварського міськвиконкому видав їм та відповідачу ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на житло квартиру АДРЕСА_1. Дана квартира складається з трьох житлових кімнат площею 17,1 м2, 14,9 м2 і 9,1 м2, житлова площа квартири становить 41,1 м2, загальна площа 70,0 м2.

У свідоцтві про право власності на житло частки у спільній власності не зазначені.

В даний час у них із відповідачем виникли складні сімейні відносини. Позивач ОСОБА_3 має намір укласти договір дарування, однак нотаріусом відмовлено в укладені такого договору через відсутність визначення часток кожного із співвласників.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Згідно із ст. 47 ЖК України норма житлової площі на одну особу складає 13,65 м2.

У п. 53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених ОСОБА_6 Міністрів Української РСР і Української республіканської ОСОБА_6 професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470, жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 м2 жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів і президії Київської обласної ради професійних спілок від 07 січня 1985 року № 4 рівень середньої забезпеченості громадян у Київській області жилою площею визначено 9 м2.

Відповідач ОСОБА_5 відмовляється добровільно укласти договір користування квартирою, чим обмежує їхні права як співвласників, тому вони змушенні звернутися до суду.

Просять визначити, що позивачам ОСОБА_5, ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_5 у майні, що належить їм на праві спільної сумісної власності, квартирі АДРЕСА_2 належить по 1/3 частки кожному та встановити порядок користування цією квартирою, виділивши відповідачу ОСОБА_5 житлову кімнату площею 14,9 м2, позивачу ОСОБА_3 житлову кімнату площею 9,1 м2, позивачу ОСОБА_5 17,1 м2. Кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та вбудовану шафу залишити в їхньому спільному користуванні.

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_5 та їхній представник ОСОБА_7 у судовому засіданні позов підтримали, просили суд задовольнити його.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_8 у судовому засіданні позов визнали.

Розяснивши сторонам наслідки визнання позову, суд дійшов висновку, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, тому позов підлягає задоволенню.

Із свідоцтва про право власності на житло від 23 квітня 1998 року вбачається, що позивачам ОСОБА_5, ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_5 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується також витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно із технічним паспортом на цю квартиру вона розташована на сьомому поверсі девятиповерхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 14,9 м2, 9,1 м2 і 17,1 м2 та підсобних приміщень: кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору та вбудованої шафи. Загальна площа квартири становить 70,0 м2, житлова площа 41,1 м2.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У ч. 1 ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Таким чином, суд вважає, що кожному із трьох співвласників квартири АДРЕСА_1 належить по 1/3 частки цієї квартири.

У ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності № 20 від 22 грудня 1995 року квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Виходячи із заявлених позовних вимог, кількості кімнат квартири АДРЕСА_3, визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе виділити у користування позивачу ОСОБА_3 житлову кімнату площею 9,1 м2, позивачу ОСОБА_5 житлову кімнату площею 17,1 м2 та відповідачу ОСОБА_5 житлову кімнату площею 14,9 м2.Кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та вбудовану шафу у цій квартирі залишити у спільному користуванні сторін.

На підставі ст. ст. 316, 317, 319, 355, 368, 369, 372 ЦК України, ст. 150 ЖК України, керуючись ст. ст. 130, 174, 212 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визначити, що розмір часток ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у спільному майні квартирі АДРЕСА_1 становить по 1/3 частки кожного.

Виділити ОСОБА_3 у користування житлову кімнату площею 9,1 м2 у квартирі АДРЕСА_3.

Виділити ОСОБА_4 у користування житлову кімнату площею 17,1 м2 у квартирі АДРЕСА_3.

Виділити ОСОБА_5 у користування житлову кімнату площею 14,9 м2 у квартирі АДРЕСА_3.

Кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та вбудовану шафу у квартирі АДРЕСА_3 залишити в спільному користуванні ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у зазначений вище строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Дутчак І.М.