Ленінський районний суд м.Дніпропетровська
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2010 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Скрипник К.О.,

при секретарі Берко Я.В.;

за участю адвоката ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_8 державна нотаріальна контора, приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_4, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

Позивачка 26 вересня 2007 року звернулась до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з зазначеним позовом, вимоги якого в подальшому уточнила. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що її чоловіку ОСОБА_9, з яким вони зареєстрували шлюб 13 березня 1998 року, на праві власності належала квартира АДРЕСА_1.

31 травня 2006 року ОСОБА_9 помер, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді зазначеної квартири. Вона, як єдиний спадкоємець померлого першої черги згідно закону своєчасно звернулась до нотаріальної контори з питанням стосовно прийняття спадщини. Однак оскільки в неї не було всіх належних документів, заяву в неї не прийняли, розяснивши, що вона може прийняти спадщину будь коли.

Дані обставини призвели до пропуску нею строку звернення, який, за її заявою, було їй поновлено згідно рішення суду від 22 лютого 2010 року. Однак коли вона повторно звернулась до нотаріальної контори, то виявилось, що спірну квартиру її чоловік без її відома продав їх онуку ОСОБА_7 згідно договору купівлі-продажу від 11 серпня 2004 року. Вважає, що зазначений договір купівлі-продажу є фіктивним, без наміру створення будь яких дій, оскільки відповідач гроші за квартиру їм не сплачував, в квартиру проживати не переїжджав, комунальні витрати по ній не платив, тобто жодних дій відносно укладання та виконання даного договору купівлі-продажу сторонами угоди не було виконано.

Просила визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 11 серпня 2004 року недійсним, та визнати за нею право власності на зазначену квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9

Представник позивачки у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини, викладені у позовні заяві.

Відповідач ОСОБА_7 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнали в повному обсязі та заперечували проти їх задоволення.

Третя особа нотаріус ОСОБА_4 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення.

Третя особа ДДДНК в судове засідання не зявилась, про час, місце та дату судового засідання була повідомлена належним чином, просила розглянути справу за відсутності її представника.

Допитані в судовому засіданні свідки зазначали про наявність, чи то відсутність факту передачі коштів ОСОБА_3 ОСОБА_9 в рахунок оплати за квартиру.

Суд, вислухавши сторін та вивчивши матеріали справи, вважає, що уточнені позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступних підставах.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належала на праві власності ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 січня 1999 року, виданого виконкомом ОСОБА_8 міської ради народних депутатів, оскільки була останнім приватизована тільки на себе /а.с. 32 т. 1 / в звязку з тим, що позивачка ОСОБА_6 приймала участь в приватизації іншої квартири /а.с. 186 т. 1/.

11 серпня 2004 року ОСОБА_9 згідно до договору купівлі-продажу продав квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_10, даний договір було посвідчено приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_4, реєстр №1893 /а.с. 27 т. 1/.

Згідно умов зазначеного договору, а саме п. 4, продавець продав вказану квартиру за 5380 грн., які повністю отримав від покупця в момент підписання цього договору, договір підписано обома сторонами в присутності нотаріуса. Також дані обставини підтверджуються поясненнями відповідачки ОСОБА_3, яка зазначала, що на придбання даної квартири вони з чоловіком тривалий час збирали зазначені кошти в сумі понад 5000 грн. і вона була присутня у нотаріуса при факті передачі коштів.

Відповідно до ст.9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорії громадян, визначених законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Керуючись СК України, Законом України «Про приватизацію житла», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ, про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та поділ спільного майна», суд вважає, що оскільки спірна квартира була приватизована одноособово ОСОБА_9, та належала йому на праві приватної власності, тому вона не є спільною сумісною власністю подружжя.

Оскільки дана квартира була приватизована ОСОБА_9, то належала йому на праві приватної власності і не відносилась до спільного майна подружжя, хоча він на той час і перебував в шлюбі з ОСОБА_6

Таким чином, при укладенні 11 серпня 2004 року ОСОБА_9 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_10, згода подружжя не вимагалась, оскільки не передбачено законом.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Згідно ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Доводи представника позивача щодо фіктивності правочину не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та до визнання позовних вимог відповідачем ОСОБА_3 суд ставиться критично з огляду на нижчезазначене.

Нотаріус ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що при укладенні спірного договору купівлі-продажу, згода подружжя на відчуження квартири не вимагалась. Разом з тим, дружина покупця була присутня при укладені угоди і давала свою згоду на придбання квартири її чоловіком. Нотаріус пояснила, що з текстом договору сторони ознайомлювались. Усно закріплювалось, що сторони провели оплату.

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12 підтвердили в судовому засіданні, що їм відомо зі слів самої позивачки та відповідачів, що спірну квартиру ОСОБА_9 продав онуку позивачки.

Той факт, що ОСОБА_9, продавши квартиру, продовжував в ній проживати, а на даний час в ній проживає позивачка, що позивачка сплачує комунальні платежі за користування квартирою, не може бути підставою для визнання правочину фіктивним.

Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3, зареєструвавши своє право власності в КП «ДМБТІ», підтвердив, що він мав намір створити правові наслідки, які обумовлювались договором купівлі-продажу.

Той факт, що в квартирі, яка належить на праві власності ОСОБА_3 проживає позивачка, а не сам відповідач, не свідчить про те, що він уклав фіктивну угоду. ОСОБА_3В, як власник майна, на свій розсуд вправі розпоряджається своїм майном, вирішувати хто в цій квартирі буде мешкати.

Як пояснила ОСОБА_3, то у них була домовленість, що бабуся і ОСОБА_9 залишаться проживати в цій квартирі.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовлення в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачкою не доведені обставини, на які вона посилається, а саме той факт, що при укладанні зазначеного договору купівлі-продажу сторони не мали наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. До пояснень відповідача ОСОБА_3 стосовно відсутності факту передачі ОСОБА_9 грошей в рахунок оплати квартири, суд відноситься критично, оскільки він в даний час ділить спільне майно подружжя зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_3, і може бажати виключення зазначеної квартири зі списку спільного майна, що підлягає розподілу. До пояснення свідків суд також відноситься критично, оскільки жоден із них не був присутній при укладені договору купівлі-продажу у нотаріуса і особисто не бачив наявність чи то відсутність факту передачі коштів за квартиру. Таким чином, ОСОБА_9 був єдиним власником спірної квартири і мав право на її продаж, яким він і скористався, уклавши договір купівлі-продажу з ОСОБА_3, окрім того в матеріалах нотаріальної справи є згода дружини останнього на укладення даного договору з розясненням ст. ст. 60, 65 СК України, стосовно факту знаходження придбаної квартири в спільному сумісному праві власності подружжя /а.с. 180 т. 1/. Що ж стосується того факту, що після купівлі-продажу квартири відповідачі не вимагали від ОСОБА_9 та позивачки (яка проживала в квартирі без реєстрації) негайного звільнення квартири, то він не є підтвердженням фіктивності правочину, оскільки власники можуть розпоряджатись квартирою на свій розсуд, в тому числі і дозволити своїм родичам там проживати.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачкою, не відшкодовуються, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись ст.ст.234, 328, 334 ЦК України, ст.9 ЖК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ, про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та поділ спільного майна, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_8 державна нотаріальна контора, приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_4, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя К.О. Скрипник