АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2010 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Одинака О.О., Винту Ю.М.

секретаря Скрипник С.В.

з участю представника відповідача ОСОБА_1 Служби безпеки України в Чернівецькій області ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 Служби безпеки України в Чернівецькій області, Головного управління Державного казначейства України в Чернівецькій області з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 про відшкодування втраченого заробітку внаслідок пошкодження здоров»я за апеляційною скаргою ОСОБА_1 Служби безпеки України в Чернівецькій області на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 1 лютого 2010 року,

встановила:

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 1 лютого 2010 року позов задоволений, постановлено стягнути з ОСОБА_1 Служби безпеки України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_3 відшкодування втраченого заробітку (доходу) за період з 1 липня 2006 року по 30 листопада 2009 року в сумі 20859 грн. та зобов»язати Головне управління Державного казначейства України в Чернівецькій області списати грошові кошти з рахунків розпорядника бюджетних коштів на користь ОСОБА_3

Вирішено питання про розподіл судових витрат, стягнуто з ОСОБА_1 Служби безпеки України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_3 654 грн. судових витрат.

ОСОБА_1 Служби безпеки України в Чернівецькій області в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 1 лютого 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 Служби безпеки України в Чернівецькій області підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про відшкодування втраченого заробітку (доходу), суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_1 Служби безпеки України в Чернівецькій області повинно відшкодувати шкоду, завдану його працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов»язків.

Визначаючи розмір відшкодування, суд першої інстанції виходив з розміру мінімальної заробітної плати та часу з дня закінчення попередніх виплат, протягом якого належало відшкодовувати шкоду.

Такі висновки суду першої інстанції стверджуються матеріалами справи.

Посилання ОСОБА_1 Служби безпеки України в Чернівецькій області на порушення судом першої інстанції вимог ст.1166 ЦК України суперечать вимог закону.

Відповідно до п.4 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли у січні 2002 року, тому у даному разі мають застосовуватися норми Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року, що діяв на той час.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у п.5 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року, при розгляді справ про відшкодування шкоди за ст.441 ЦК України суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст.440 ЦК, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває з даною організацією в трудових відносинах і шкоду заподіяно нею у зв»язку з виконанням трудових (службових) обов»язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

На обгрунтування своїх висновків суд першої інстанції послався на вирок військового місцевого суду Чернівецького гарнізону від 17 квітня 2002 року у справі за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєні злочину, передбаченого ч.І ст.414 КК України.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно- правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Доводи ОСОБА_1 Служби безпеки України в Чернівецькій області на те, що з вини ОСОБА_4 заподіяно шкоду ОСОБА_3 не у зв»язку з виконанням ним трудових (службових) обов»язків спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, вироком військового місцевого суду Чернівецького гарнізону від 17 квітня 2002 року встановлено, що ОСОБА_4 1 січня 2002 року о 8 гоидні 30 хвилин під час несення служби у наряді по охороні поста №3 ОСОБА_1 Служби безпеки України в Чернівецькій області внаслідок порушення правил поводження зі зброєю заподіяв ОСОБА_3 тілесні ушкодження.

Натомість посилання ОСОБА_1 Служби безпеки України в Чернівецькій області на те, що ОСОБА_4 під час несення служби допустив на об»єкт сторонніх осіб, вживав спиртні напої, зводяться до неналежного виконання останнім своїх службових обов»язків.

Не можна погодитися і з доводами ОСОБА_1 Служби безпеки України в Чернівецькій області щодо урахування вини потерпілого.

Зменшення розміру відшкодування мотивовано відповідачем незаконним перебуванням потерпілого на об»єкті, вживанням спиртних напоїв.

Згідно вимог ст.454 ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року якщо груба необережність самого потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а при вині заподіювача шкоди - і залежно від ступеня його вини) розмір відшкодування повинен бути зменшений або у відшкодуванні шкоди повинно бути відмовлено.

У відповідності до п.2 постанови Пленум Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» правила ст.454 ЦК про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (перебування в нетверезому станію інші порушення правил безпеки праці або нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Проте у матеріалах справи відсутні будь-які докази грубої необережності ОСОБА_3

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 Служби безпеки України в Чернівецькій області посилалося лише на наявність вини потерпілого у пригоді.

Разом з тим вина, допущена ОСОБА_3 внаслідок знаходження у приміщенні чергового ОСОБА_1 Служби безпеки України в Чернівецькій області, або звичайна необережність не можуть бути підставою для зменшення розміру відшкодування або для відмови у відшкодуванні.

З огляду на викладене рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 1 лютого 2010 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись п.1 ч.І ст.307, ч.І ст.308 ЦГЖ України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Служби безпеки України в Чернівецькій області відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 1 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею чинності.

Головуючий

Судді