Справа №2-513/10 01.12.2010 01.12.2010 01.12.2010
Провадження №22ц-8461/10
Справа № 22ц- 8461/10 Суддя по 1 інстанції Богатирчук Г.А.
Категорія 42 Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

1 грудня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів - Кутової Т.З., Шолох З.Л.,

при секретарі судового засідання - Єфіменко О.М.,

за участю :

- представника позивача - ОСОБА_2,

- відповідачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

- представника ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за апеляційними скаргами

товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс»

та

ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2010 року у справі за

позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за користування житлом й комунальним послугам та виселення,

та зустрічним позовом

ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» про відновлення електропостачання, покладення зобовязання щодо укладення окремого договору на електропостачання та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

В липні 2009 року товариство з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» (далі Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по оплаті за користування житлом та комунальним послугам, розірвання договору найму житлових приміщень в кімнатах № 218-220 гуртожитку по вул. Космонавтів, 128 в м. Миколаєві та виселення їх без надання іншого житлового приміщення.

Товариство посилалось на те, що за договором найму від 6 листопада 2002 року, укладеного з ОСОБА_3, вона та інші відповідачі разом з неповнолітньою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, користуються вказаними кімнатами в гуртожитку.

За період з 1 грудня 2004 року по 1 травня 2009 року утворилося 7 455,84 грн. заборгованості за користування житлом та надані Товариством комунальні послуги щодо опалення, водопостачання, електропостачання, газопостачання. Вказану заборгованість просило стягнути з відповідачів.

Товариство також зазначало, що з підстав наявності заборгованості частина приміщень гуртожитку була продана з публічних торгів, зокрема, зазначені приміщення були придбані ОСОБА_9, яка 28 листопада 2006 року зареєструвала право власності на них.

Посилаючись на ці обставини, Товариство листом від 4 січня 2007 року повідомило сторону за договором найму житла про розірвання договору з підстав придбання житла іншою особою.

Уточнюючи позовні вимоги судовому засіданні та вважаючи договір найму житла розірваним з лютого 2007 року, позивач просив лише про виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

Заперечуючи проти позову, відповідачі посилались відсутність заборгованості, а також на те, що у разі продажу житла, яке було предметом договору найма, вони мають переважне право на його придбання перед іншими особами.

В січні 2010 року вони звернулися до суду з зустрічним позовом, після уточнення якого просили зобовязати Товариство відновити електропостачання до їх кімнат та укласти окремий договір на електропостачання, а також стягнути на користь кожного із них по 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої відключення від електропостачання.

Вони посилались на порушення їх прав споживачів, відсутність врегульованих відносин з Товариством щодо порядку розрахунку за житлові та комунальні послуги, відсутність затверджених тарифів.

Вказували, що за електричну енергію вони сплачували у повному обсязі за показаннями лічильника, який був встановлений попереднім користувачем цих кімнат з дозволу керівника Товариства, проте з грудня 2008 року безпідставно відключені від електропостачання, що спричиняє душевні страждання та значні побутові труднощі.

Посилаючись на викладене, просили про задоволення зустрічного позову.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2010 року позовні вимоги Товариства задоволено частково. Стягнуто з відповідачів на користь Товариства 7455 грн. заборгованості за користування житлом. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову.

Додатковим рішенням того ж суду від 28 вересня 2010 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Товариства про виселення відповідачів.

В апеляційній скарзі Товариство, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення в частині відмови у задоволенні позову про виселення відповідачів, просило рішення в цій частині скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити ці позовні вимоги Товариства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору щодо стягнення заборгованості, просила рішення в цій частині скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обгрунтованість рішення районного суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги Товариства про стягнення з відповідачів 7455 грн. заборгованості, районний суд не перевірив її розмір, період утворення, не зясував вид послуг за які вона утворилася, а також не перевірив доводи відповідачів про відсутність заборгованості, в звязку зі здійсненням ними щомісячних платежів.

Крім того, суд не зазначив у резолютивній частині рішення порядок стягнення заборгованості з відповідачі та не привів мотивів незастосування судом строку позовної давності, про застосування якого вони просили.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, Товариство є власником гуртожитку по вул. Космонавтів, 128 в м. Миколаєві на підставі свідоцтва про право власності від 26 червня 2001 року.

6 листопада 2002 року між ОСОБА_3 та Товариством укладено договір користування житловою площею в кімнатах гуртожитку № 218-220, площею 44,5 кв.м. (а.с.12) строком на один рік та можливістю пролонгації договору на той же строк, якщо не одна із сторін не пізніше ніж за місяць не повідомить про розірвання договору.

За умовами договору плата за проживання та комунальні послуги, які надає це ж Товариство підлягає внесенню щомісячно.

В лютому 2003 року за клопотанням ОСОБА_3 та за згодою Товариства в зазначені кімнати вселилися та проживають члени сімї ОСОБА_3 - ОСОБА_7, ОСОБА_5 та їх неповнолітня донька ОСОБА_8, а всього 4 особи.

За даними Товариства за період з 1 грудня 2004 року по 1 травня 2009 року за відповідачами числиться 7 455,84 грн. заборгованості за користування житлом та наданим комунальним послугам щодо опалення, водопостачання, електропостачання, газопостачання, які Товариство надає у відповідності до його Статутної діяльності та угод, укладених з іншими постачальниками комунальних послуг.

Однак, згідно акта звірки від 1 грудня 2010 року встановлено, що за період з 1 грудня 2004 року по 1 травня 2009 року заборгованість відповідачів становить 6 058,86 грн., яка утворилася, як зазначив представник Товариства, безпосередньо за електропостачання.

Відповідно до ст. 257 ЦК України на вимоги про стягнення заборгованості розповсюджується загальна позовна давність у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Оскільки Товариство звернулося до суду з зазначеним позовом лише в липні 2009 року, пропустивши без поважних причин трирічний строк позовної давності, тому підлягав стягненню розмір заборгованості в межах строку позовної давності, тобто за період з липня 2006 року по 1 травня 2009 року.

За такого, розмір заборгованості за договором станом на 1 травня 2009 року становить 3 797,13 грн. (6058,86 грн. 2 261,73 грн. сума поза межами строку позовної давності згідно наданого розрахунку (а.с. 19) = 3797,13 грн.).

Доводи ОСОБА_3 про те, що заборгованість відсутня, оскільки станом на 1 грудня 2004 року мала місце переплата в сумі 2 699,30 грн. не можуть бути взяті до уваги, оскільки період оплати до 1 грудня 2004 року знаходиться поза межами заявлених позовних вимог.

До того ж, період заборгованості з 1 листопада 2002 року по 1 жовтня 2004 року був предметом розгляду у іншій справі, за якою ухвалено рішення Ленінським районним судом Миколаївської області від 30 червня 2005 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 13 листопада 2005 року (а.с. 8).

Враховуючи викладене, рішення районного суду в цій частині підлягає зміні на підставі п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України, в звязку з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог і вважає посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на незаконність рішення в цій частині, необґрунтованими.

Так, відповідачі користуються житловою площею в гуртожитку на умовах договору найму житла, а не у звязку з трудовими відносинами.

Будівля по вул. Космонавтів, 128 в м. Миколаєві, яка знаходиться у власності, на балансі та обслуговуванні Товариства, має статус гуртожитку, а не житлового будинку.

Електропостачання гуртожитку здійснюється на підставі Договору між юридичними особами ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» та Товариством, відповідно до якого Товариство сплачує за електричну енергію, спожиту мешканцями гуртожитку за показами загальнобудинкового приладу обліку.

За висновком інспекції Держенергонагляду переведення мешканців гуртожитку на прямі договори з енергопостачальником можливо лише за умови набуття гуртожитком статусу житлового будинку та приведення розрахункових засобів обліку споживачів у відповідність до нормативно-технічних документів (а.с. 63-65).

Доводи ОСОБА_3 про те, що вона з дозволу керівника Товариства сплачувала за електричну енергію у відповідності до показань індивідуального лічильника, встановленого в кімнаті попереднім наймачем, не можуть бути взяті до уваги, оскільки така домовленість не відповідає чинному законодавству в сфері електропостачання.

Індивідуальний договір ОСОБА_3 з ВАТ ЕК «Миколаївобленерго», у відповідності до Правил користування електричною енергією для населення, не укладався. Розподіл обліку електроенергії між мешканцями здійснює власник гуртожитку.

Питання щодо порядку розрахунків за електропостачання між особами, які проживають в гуртожитку на умовах найму та Товариством, не врегульовано, умови договору між сторонами також не містять такого порядку. Станом на 1 травня 2009 року у відповідачів існувала заборгованість за електропостачання.

Тому, як вірно вважав суд першої інстанції, відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову.

Доводи Товариства в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно не виселив відповідачів з підстав, передбачених ст. 116 ЖК України, необгрунтовані, оскільки матеріали справи не містять обґрунтувань цієї підстави для виселення.

Крім того, посилання Товариства на те, що власником кімнат, в яких проживають відповідачі, стала ОСОБА_9 не підтверджуються матеріалами справи, оскільки рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 6 червня 2005 року, яким за нею визнано право власності, скасовано ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 1 квітня 2010 року за апеляційною скаргою ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2010 року змінити в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по оплаті за користування житлом та комунальними послугами на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Никонджитбудсервіс».

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5 солідарно 3797,13 грн. (три тисячі сімсот девяносто сім грн. 13 коп.) заборгованості по комунальним послугам станом на 1 травня 2009 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: