Справа №2-341/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 лютого 2010 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Лимар О.Ф.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

за участю відповідача ОСОБА_3,

за участю представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1, до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики,

встановив:

Наприкінці жовтня 2009 року ОСОБА_2, діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1, звернувся до суду з вказаним позовом (а.с.2-3), вимоги якого обґрунтовував тим, що 2 липня 2007 року сторони по спору ук-лали договір позики, за яким ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 18000 доларів США та 16000 гривень, а ОСОБА_3 зобовязався повернути ці грошові кошти до 30 липня 2007 року. В тому ж році сторони по спору вдруге уклали договір позики, за яким ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 ще 9000 доларів США та 45000 гривень, а ОСОБА_3 зобовязався повернути ці грошові кошти до 1 листопада 2007 року. В обумовлені строки ОСОБА_3 отримані грошові кошти ОСОБА_1 не повернув, тому представник позивача ОСОБА_5 просив суд примусово стягнути з ОСОБА_3 на користь його довірителя ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 277270 гривень.

В ході розгляду цивільної справи представник позивача ОСОБА_2 вимоги предявленого позову уточ-нив (а.с.16): просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 259210 гривень.

Позивач ОСОБА_1 підтримує позов у зміненій редакції, на його задоволенні наполягає.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позов не визнають, проти його задово-лення заперечують. В обґрунтування свого заперечення вони посилаються на те, що дві розписки, якими ніби-то підтверджується укладення двох договорів позики, є лише власними замітками, які ОСОБА_1 викрав з робочого кабінету відповідача. Жодного договору позики сторони по справі не укладали.

Заслухавши пояснення всіх без виключення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідан-ня, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів грома-дян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичаль-ника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Як роз'яснив Верховний Суд України, текст розписки повинен підтверджувати факт передання грошових коштів боржнику та зобовязання останнього повернути їх. Факт передання грошових коштів підтверджується також наявністю у позикодавця розписки.

Згідно зі ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики, на тій підставі, що гро-шові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж вста-новлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунту-ватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

У доведення того, що 2 липня 2007 року сторони по спору уклали договір позики, ОСОБА_2 надав суду розписку (а.с.6, 17) наступного змісту: „13 тыс. у.е. + 45 тыс. гр. ОСОБА_6 5 тыс. $ и 1000 гр. ОСОБА_7 2.07.07. ІІІІІІ От ОСОБА_8 обязуюсь вернуть до 30.07.07.. У судовому засіданні ОСОБА_3 визнав, що під-пис, який міститься на цій розписці, належить йому. Ця обставина згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України не потребує доказування. Текст цієї розписки, а також підпис відповідача на ній підтверджують той факт, що 2 липня 2007 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 18000 (13000 + 5000) доларів США та 46000 (45000 + 1000) гри-вень. З тексту цієї розписки вбачається також те, що ОСОБА_3 зобовязався до 30 липня 2007 року поверну-ти ОСОБА_1 ці грошові кошти.

На підтвердження того, що сторони по спору вдруге уклали договір позики, ОСОБА_2 надав суду роз-писку (а.с.7, 18) наступного змісту: „20 + 25 тыс. гр. 9 тыс. $ отдать : 1 ноября.. У судовому засіданні ОСОБА_3 визнав, що підпис, який міститься на цій розписці, також належить йому. Ця обставина згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України не потребує доказування. Наявність у позивача розписки, а також підпис відповідача на ній під-тверджують те, що ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 ще 9000 доларів США та 45000 (20000 + 25000) гри-вень. З тексту цієї розписки вбачається також те, що ОСОБА_3 зобовязався до 1 жовтня 2007 року повер-нути ОСОБА_1 ці грошові кошти.

Доказів, які б підтвердили, що ці гроші насправді ОСОБА_3 не отримував або отримав їх у меншому розмірі, він суду не надав. Те, що ці розписки були викрадені ОСОБА_1 з робочого кабінету ОСОБА_3, нічим не підтверджені також.

З огляду на викладене, суд вважає, що ОСОБА_1 довів, що на підставі обох договорів позики він передав ОСОБА_3 грошові кошти в загальному розмірі 27000 (18000 + 9000) доларів США та 91000 (46000 + 45000) гривень.

У відповідності до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та у порядку, що встановлені договором. У разі порушення цього зо-бовязання позикодавець має право вимагати примусового стягнення позики з позичальника.

Як розяснив Верховний Суд України, наявність у позикодавця розписки свідчить про неповернення по-зичальником боргу.

З записів ОСОБА_1 в лівому нижньому куті розписки (а.с.17), яка була складена та передана йому 2 липня 2007 року, вбачається, що ОСОБА_3 повернув ОСОБА_1 6000 доларів США. Станом на час розгляду справи обидві розписки перебували та продовжують перебувати у володінні ОСОБА_1 Ця обставина свідчить про те, що решта грошових коштів у розмірі 21000 (27000 6000) доларів США та 91000 гривень залишаються не повернутими. Строк для їх повернення сплив більш ніж два роки назад, тому суд вва-жає, що ОСОБА_1 набув право вимагати примусового стягнення з ОСОБА_3 цих грошових коштів.

Станом на 9 лютого 2010 року офіційний курс долара США, запроваджений НБУ, становить 8,0074 грив-ні. Тому загальний розмір грошових коштів, які належить примусово стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9, в еквіваленті на національну валюту становить 259155 гривень 40 копійок (21000 * 8,0074 + 91000).

Підстави для стягнення з відповідача боргу у більшому розмірі відсутні. Адже в ході перевірки розрахун-ків ОСОБА_2 (а.с.16) судом встановлена арифметична помилка. Станом на 25 грудня 2009 року офіційний курс долара США, запроваджений НБУ, становив лише 7,966 гривні. Загальний розмір боргу за двома догові-рами позики становив лише 258286 гривень (21000 * 7,966 + 91000), а не 259210 гривень, як помилково вважав ОСОБА_2

Відсутні також підстави для стягнення боргу в іноземній валюті, зокрема, у доларах США. При цьому суд керується ч.3 ст.533 ЦК України, у відповідності до якої використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадках, порядку та на умовах, вста-новлених законом. Можливість примусового стягнення боргу в іноземній валюті на підставі рішення суду чин-ним законодавством не передбачена.

На підставі ст.88 ЦПК України суд вважає належним стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень, та в дохід держави судовий збір у розмірі 1700 гривень.

Керуючись ст.1047, ч.1 ст.1049 та ст.1051 ЦК України, ст.88, п.2 ч.1 ст.208, ч.3 ст.209, ст.ст.212-215 та 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_10, до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики, задовольнити частко-во.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договорами позики у розмірі 259155 гривень 40 копійок та витрати на оплату збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 1700 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подачі заяви про апеляційне оскар-ження протягом 10 днів з часу оголошення рішення та подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження, або у порядку, передбаченому в ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_11