РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2010 року

Рівненський міський суд Рівненської області

під головуванням судді Сидорука Є.І.

при секретарі Патій Н.А.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за

позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,

ОСОБА_6 та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та пояснили, що 23 квітня 2010 року ОСОБА_4 та відповідачі уклали договір дарування квартири АДРЕСА_1. Для облаштування житла позивачем розпочато ремонтні роботи. За домовленості відповідачі мали проживати до 15 червня 2010 року у вказаній квартирі. При виселенні з даної квартири відповідачі, користуючись відсутністю позивача самочинно демонтували та забрали шість міжкімнатних дверей, в тому числі з відремонтованих приміщень. Таким чином відповідачі завдали позивачу матеріальну та моральну шкоду. Матеріальну шкоду позивач оцінює в 21934,81 грн. та моральну шкоду у сумі 10 000 грн. Матеріальна шкода полягає у витратах на придбання та встановлення міжкімнатних дверей, а моральна шкода в душевних стражданнях, яку позивач зазнав у зв»язку з протиправною поведінкою відповідачів. Він відволікався від своєї повсякденної роботи, змушений виїзджати в м. Рівне з Миколаєва, змінювати плани роботи, домовлятися з іншими підрядниками по виконанню робіт.

Просять суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку 21934,81 грн. матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди.

Представник відповідачів у судовому засіданні позов не визнав і в обґрунтування своєї позиції пояснив, що в 2008 році ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 купили квартиру № 18 в м. Рівне по вул.. Лєрмонтова, 58 з вікнами, вхідними дверима та проведеною системою опалення. Тоді його довірителі за власні кошти, окремо замовили, придбали та встановилм необхідне майно для проживання. , а також на підставі договору зробили повний капітальний ремонт. 07.05.2008 року його довірителі підписали договір з ПП ОСОБА_7 на виготовлення шести міжкімнатних дверей вартістю 11 000 грн. При підписання договору дарування 23 квітня 2010 року його довірителі поставили позивача до відома про додаткові покращення, які були зроблені ним після купівлі даної квартири, і про їх демонтаж, позивач по даним умовам заперечень не висловив. Були демонтовані під час виселення, 15 червня 2010 року шість міжкімнатних дверей без пошкодження для внутрішніх перегородок приміщення. Таким чином позовні вимоги позивача щодо стягнення матеріальної шкоди за 6 міжкімнатних дверей є безпідставними. Виходячи з вищевикладеного, також не підлягають до задоволення і вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки ніякої моральної шкоди позивачу його довірителями не було завдано.

Просить суд відмовити у задоволенні позову за безпідставністю..

ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала і в обґрунтування своєї позиції пояснила, що в 2008 році ОСОБА_5 ОСОБА_6 та вона купили квартиру № 18 в м. Рівне по вул.. Лєрмонтова, 58 з вікнами, вхідними дверима та проведеною системою опалення. Після цього вони за власні кошти, окремо замовили, придбали та встановили необхідне майно для проживання. , а також на підставі договору зробили повний капітальним ремонт. 07.05.2008 року ОСОБА_8 підписав договір з ПП ОСОБА_7 на виготовлення шести міжкімнатних дверей вартістю 11 000 грн. Грошові кошти вони сплатили всі разом. При підписання договору дарування 23 квітня 2010 року вони поставили позивача до відома про додаткові покращення, які були зроблені ними після купівлі даної квартири, і про їх демонтаж. Позивач по даним умовам заперечень не висловив. Були демонтовані під час виселення, 15 червня 2010 року шість міжкімнатних дверей без пошкодження для внутрішніх перегородок приміщення. Таким чином, позовні вимоги позивача щодо стягнення матеріальної шкоди за 6 міжкімнатних дверей є безпідставними. Виходячи з вищевикладеного, також не підлягають до задоволення і вимоги про стягнення моральної шкоди оскільки ніякої моральної шкоди позивачу нею та ОСОБА_8 не було завдано

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що в 2008 році ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було придбано квартиру № 18 в м. Рівне по вул.. Лєрмонтова, 5в з вікнами, вхідними дверима та проведеною системою опалення. В зв»язку з тим, що у квартирі не було додаткової газової плити, ванни, мийок, унітаза, іншого сантехнічного обладнання та міжкімнатних дверей проживати було неможливо. Враховуючи це, відповідачі за власні кошти зробили капітальний ремонт, в тому числі встановити міжкімнатні двері.

Як вбачається з договору № 50 від 07 травня 2008 року , ОСОБА_8 та приватний підприємець ОСОБА_7 уклали договір про виготовлення та встановлення шести міжкімнатних дверей на загальну суму 11 000 грн.

З пояснень представника відповідача та відповідача ОСОБА_2 О В. вбачається, що вказаний договір був виконаний повністю , і у вищевказаній квартирі було встановлено шість міжкімнатних дверей. Суд, вважає, що вказані докази є належно обґрунтованими, і не викликають сумніву.

Відповідно до ст.. 57 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин , що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

З договору дарування квартири від 23 квітня 2010 року вбачається, що відповідачі подарували, а позивач прийняв в дар квартиру № 18 в м. Рівне по вул.. Лєрмонтова, 58. вказаний договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9 Рівненського нотаріального округу Рівненської області

На підставі вказаного договору, 23 квітня 2010 року сторонами був укладений передавальний акт посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9 Рівненського нотаріального округу Рівненської області, відповідно до якого сторони засвідчили передачу-прийомку вищевказаної квартири з господарськими приміщеннями. Будь-яких претензій у сторін до прийомки-передачі квартири не було.

Відповідно до ст.. 10, 60 ЦПК України - сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як слідує з ст.. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_10 у судовому засіданні показав, що він проводив капітальний ремонт квартири 18 , що в м. Рівне по вул.. Лєрмонтова, 5в з 20 травня 2010 року. На момент ремонту в квартирі були міжкімнатні двері. В період ремонту, а саме 15 червня 2010 року вже міжкімнатних дверей не було, хто їх вийняв він не знає.

Суд критично відноситься до показань вказаного свідка, оскільки він не надав жодної інформації, хто коли і за які кошти купував міжкімнатні двері у вищевказану квартиру, а тому вказаний доказ не є належним.

Крім того, відповідачі самі не заперечують, що при виселенні із квартири вони демонтували шість міжкімнатних дверей, оскільки вказані двері були їхньою приватною власністю.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не наведено жодних доказів, крім показів представників позивача, про те, що шість міжкімнатних дверей були встановлені ним, і являлись його власністю, а самочинно демонтовані відповідачами.

Також з постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 09.07.2010 року вбачається, що відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_11 за відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ст.. 185 КК України, оскільки під час перевірки було встановлено, що міжкімнатні двері у квартиру 18 , що в м. Рівне по вул.. Лєрмонтова, 5в були придбані ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 за власні кошти, і на момент їх вселення в квартиру міжкімнатних дверей не було.

Згідно ст.. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає , що позовні вимоги щодо відшкодовування матеріальної шкоди є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Як слідує з ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Виходячи з того, що суд відмовляє позивачеві в задоволенні вимог про стягнення матеріальної шкоди з відповідачів, то позивачеві необхідно відмовити також у задоволенні позовних вимог щодо моральної шкоди, оскільки представниками позивача не доведено нанесення позивачеві моральної шкоди за нібито самочинний демонтаж міжкімнатних дверей.

На підставі ст.. ст.. 1166,1167 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11,57, 59, 60, 88, 208, 209, 213, 214, 215, 218, 367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 про солідарне відшкодування матеріальної шкоди у сумі 21934 грн. 81 коп. та моральної шкоди в сумі 10 000 грн. відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може, бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський Суд. Особи, які не були присутні при оголошенні рішення, але були у судовому засіданні можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя

Повний текст рішення виготовлений 11 грудня 2010 року.

Суддя