Справа 2-94/10
Номер провадження 2-94/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.10 року.Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Бліщ О.Б.

при секретарі - Павлюк А.В. з участю: позивачки - ОСОБА_1

представників позивачки - ОСОБА_2, ОСОБА_3 відповідача ОСОБА_4

представників відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6

представника третьої особи ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів справу за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Рахівського районного нотаріального округу Закарпатської області

ОСОБА_8 про

визнання договору дарування недійсним

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Рахівського районного нотаріального округу Закарпатської області - ОСОБА_8 про визнання договору дарування недійсним.

З позовної заяви вбачається, що позивачка проживає у житловому будинку №36 по вул. Жовтневій у с. Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області, який належав її покійному чоловікові ОСОБА_9 на праві приватної власності. У травні 2009 року вона довідалася, що будинок, в якому проживає, за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Рахівського нотаріального округу ОСОБА_8, 13.03.2004 року відчужено синові позивачки ОСОБА_4, де вона являється стороною «Дарувальником». Даний договір дарування вважає таким, що вчинений внаслідок помилки, тобто неправильного сприйняття нею істотних умов договору щодо відчуження нерухомого майна в користь ОСОБА_4, оскільки наміру відчуження будинку шляхом укладання договору дарування ні у неї, ні у її покійного чоловіка не було і не могло бути. Так, у березні 2004 року вона з чоловіком погодилися укласти у нотаріальній конторі між ними та ОСОБА_4 договір довічного утримання, за яким вони передають відповідачу у власність житловий будинок, взамін чого набувач ОСОБА_4 зобов'язується забезпечувати їх утриманням та доглядом довічно. При цьому вважали, що передбачені в цьому договорі довічного утримання всі їхні права і обов'язки, про які з відповідачем домовилися, будуть дотримані. Наміру відчужувати будь-яким іншим способом даний житловий будинок до дня своєї смерті ні вона, ні покійний чоловік не мали, оскільки іншого житла у них не було. Враховуючи, що за договором довічного утримання позивачка могла б мати забезпечену старість та інший захист з боку відповідача, тому погодилася на укладання правочину довічного утримання. У зв'язку з наведеним вважає, що при укладанні договору, що є предметом оскарження, відповідачем було приховано дійсні наміри та умови укладення такого договору, а з боку позивачки мало місце неправильне сприйняття істотних умов договору, який був вчинений внаслідок помилки. Враховуючи те, що договір було посвідчено у березні 2004 року, однак про його існування вона довідалася лише у травні 2009 року, тому просить поновити їй строк для звернення до суду, як такий, що був пропущений з поважних причин, скасувати договір дарування житлового будинку №35, розташованого по вул. Жовтневій у с. Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області, укладений 13.03.2004 року за №345 між нею - ОСОБА_1, ОСОБА_9, з однієї сторони, та ОСОБА_4, з другої сторони, що посвідчений приватним нотаріусом Рахівського нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_8, стягнути з відповідача в її користь судові витрати, що складаються з 423 гривень 14 копійок сплаченого судового збору, 252 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді та 300 гривень оплати платних юридичних послуг.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_2, ОСОБА_3 позов підтримали та наполягали на його задоволенні. Пояснили, що син позивачки ОСОБА_4 обіцяв допомагати батькам у всьому, однак свої обов'язки не виконував, на даний час за позивачкою ніхто не доглядає тому вони змушені просити суд визнати договір дарування недійсним. Вони хочуть повернути будинок.

Відповідач ОСОБА_4Ю, та його представники - ОСОБА_5, ОСОБА_6 позов не визнали, пояснивши, що підстав для визнання недійсним договору дарування не має. Договір був укладений у 2004 році, про це було відомо усій родині. Ніхто ніяких претензій на протязі шести років не мав. Коли помер батько відповідача, відносини погіршилися, зокрема позивачка не знаходить спільної мови з дружиною відповідача. Тому таким чином вони вирішили з'ясувати стосунки. Просить відмовити в задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_8 а також її представник - ОСОБА_7 у ході судового розгляду позовні вимоги позивачки не визнали, та пояснили, що ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком - ОСОБА_9, який на даний час вже покійний, та сином ОСОБА_4 звернулися до неї з наміром укласти договір дарування житлового будинку №35, розташованого по вул. Жовтневій у с. Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області. Нею особисто було роз'яснено сторонам наслідки укладення договору дарування, при цьому сторони все прекрасно усвідомлювали та свідомо виразили свою волю щодо розпорядження майном. Стверджували, що мають намір подарувати будинок синові. Про договір по життєвого утримання бесіди не було. Нотаріусом вголос прочитано договір дарування, роз'яснено сторонам наслідки укладання такого договору, на що сторони відповіли, що розуміють його значення. Позивачка договір підписувала сама особисто без жодного примусу, у присутності нотаріуса, в робочому кабінеті, так само договір підписав і інший даруватель, а також обдарований. Вважають, що підстав для задоволення позову немає.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

У ході судового дослідження достовірно встановлено, що, 13 березня 2004 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_1 подарували, а ОСОБА_4 прийняв у дар будинок з надвірними спорудами №35, що розташований по вул. Жовтневій у селі Б.Церква, Рахівського району, Закарпатської області. Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Рахівського нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_8 Зазначений договір підписаний особисто сторонами. При укладанні договору ОСОБА_9 та ОСОБА_1 були присутні особисто у нотаріальній конторі, зробили нотаріусу письмову заяву про те, що вони усвідомлюють значення своїх дій та мають можливість ними керувати, розуміють обставини, які мають істотне значення., дарування здійснене ними за доброю волею.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає другій стороні (обдарованому) безоплатно майно у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовом про визнання недійсним договору дарування, за яким вона та її чоловік ОСОБА_9 подарували ОСОБА_4 належний їм житловий будинок, посилаючись на те, що вона неправильно сприймала істотні умови договору, діяла під впливом помилки, оскільки мала на меті укласти договір довічного утримання, бо була домовленість, що ОСОБА_4 отримавши нерухомість, буде надавати їй допомогу матеріального та морального характеру.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, правочин може бути визнано недійсним, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка та її чоловік ОСОБА_9 при вчиненні договору дарування мали намір укласти саме договір дарування домоволодінню!, усвідомлювали та розуміли, який саме договір підписують, про що свідчить їх заява нотаріусу. Посилання позивачки на те, що вона помилялася щодо природи договору, прав та обов'язків сторін за договором не були підтверджені у судовому засіданні, а здобуті судом докази спростовують доводи ОСОБА_1 Позивачка не надала суду доказів, що підтверджували б домовленість між нею і її покійним чоловіком ОСОБА_9 та ОСОБА_4 про укладення договору довічного утримання.

Пункт 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними містить вказівку на те. що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Пунктом 8 вказаної постанови передбачено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Таким чином, в ході розгляду справи було встановлено, що договір дарування від 13 березня 2004 року між ОСОБА_9, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений у відповідності до ст.203 Цивільного кодексу України, яка встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а тому вимога про визнання вказаного договору дарування до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 728 ЦК України до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік. Строк позовної давності встановлені безпосередньо законом і не можуть бути зміненими угодою сторін. Судом встановлено, що ОСОБА_1Т, і ОСОБА_9 особисто були присутніми при укладання договору, підписували його та ОСОБА_1 особисто чула про наслідки укладання такого договору, а отже підстав для поновлення строку позовної давності суд не вбачає.

У відповідності до ст.88 ЦНК України не підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки судові витрати.

Керуючись ст.ст.10, 58, 60, 88, 209, 212, 213, 223 ЦПК України, ст.ст.202, 203, 215, 638-640, 655, 728 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Рахівського районного нотаріального округу Закарпатської області - ОСОБА_8 про визнання договору дарування недійсним - відмовити в цілому.

На рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження у судову палату з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: Бліщ О.Б.