Миколаївський районний суд Львівської області
№2-24/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2010 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Березюка Г.М.

при секретарі Кочірко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3295 грн.99 коп.,

встановив:

Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 01.06.1999 року відповідачка ОСОБА_2 була визнана винною і засуджена за ст.215 ч.2 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі умовно з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Одночасно був частково задоволений цивільний позов потерпілого по кримінальній справі ОСОБА_1 і стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 15 607 грн.79 коп. заподіяної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 27.03.2008 року звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідачки 3295 грн. 99 коп. за прострочення виконання нею грошового зобов'язання згідно ст.625 ЦК України мотивуючи тим, що ОСОБА_2О після вступу 08.06.1999 року вироку суду в законну силу добровільно відмовилась відшкодовувати визначену судом шкоду, тому був виданий по справі виконавчий лист і в примусовому порядку через Державну виконавчу службу протягом 1999-2008 років проводилися відрахування із заробітної плати по місцю праці відповідачки.

Позивач вважає, що внаслідок відмови ОСОБА_2 від добровільного виконання грошового зобов'язання визначеного вироком суду і простроченого примусового такого виконання близько 10 років, за які відбулися інфляційні процеси, що призвело до знецінення грошових коштів, він поніс втрати внаслідок інфляції сума яких складає 2619 грн. 14 коп., а також три проценти річних від простроченої суми, що складає 676 грн. 85 коп.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги змінив і збільшив вказані розрахунки внаслідок зміни індексу інфляції у травні 2008 року, а також в зв'язку із сплатою відповідачкою частини боргу, відповідно змінився строк прострочки, змінилась також і сума трьох процентів річних - 688грн. 98 коп. Разом з тим позивач у відповідності з ст.85 ЦПК України просить стягнути з відповідачки його витрати, що пов'язані з явкою до суду з м. Львова до м. Миколаєва, що складають 30 грн. добових, що на час розгляду справи склало 420 грн., а також понесених ним судових витрат по оплаті судового збору 50 грн. та 30 грн. на ІТЗ розгляду судової справи.

Станом на 22.04.2010 року сума інфляційних втрат відповідно індексів інфляції складає 935 грн. 08 коп., сума, що дорівнює 3% річних дорівнює 233 грн.25 коп., витрат пов'язаних з явкою до суду 420 грн., судового збору 50 грн. і вартості ІТЗ - 30 грн., - а всього 1668 грн. 33 коп., які позивач просить стягнути з ОСОБА_2

Відповідачка ОСОБА_2 і її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні позову не визнали та пояснили, що відшкодування шкоди згідно вироку суду відповідачкою проводилося належним чином і в добровільному порядку шляхом стягнення бухгалтерією по місцю праці 20 % заробітної плати, як аліментів.

З такою формою виконання грошового зобов'язання сам позивач був згідний і жодних скарг не висловлював.

Позовні вимоги ОСОБА_1 вважають безпідставними оскільки позивач після ДТП продовжував користуватися своїм автомобілем, а потім його продав. Отримавши в лютому 2008 року повне відшкодування матеріальної і моральної шкоди позивач намагається повторного відшкодування неіснуючої шкоди і витрат, тому сторона відповідачки просить відмовити в заявленому позові за безпідставністю.

Суд, вислухавши та перевіривши пояснення сторін, показання свідка, перевіривши матеріали справи, вважає що даний позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з вироку Миколаївського районного суду Львівської області від 01 червня 1999 року з ОСОБА_2 було присуджено стягнення в користь ОСОБА_1Т 15 607 грн. заподіяної матеріальної і моральної шкоди внаслідок вчиненої відповідачкою ОСОБА_2 дорожньо-транспортної події 31.08.1998 року.

Як встановлено з пояснень сторін даний вирок в частині цивільного позову був звернений до примусового виконання шляхом видачі виконавчого листа і його виконанні за місцем праці ОСОБА_2

Показами допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_4 стверджується, що

працюючи головним бухгалтером Новороздільського політехнічного технікуму 12.08.1999

року із Державної виконавчої служби поступив виконавчий лист про відшкодування

шкоди з викладача політехнікому ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1. Тому

виконання його проводилося шляхом щомісячного відрахування 20 % від заробітної плати

починаючи з 26.08.1999 року на протязі 10 років включно за грудень 2008 року.

Факт щомісячних стягнень від заробітної плати ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 з серпня1999 року включно по грудень 2008 року стверджується наявними по справі довідками Новороздільського політехнікуму

Отже, з відповідачки в користь позивача проводилось примусове стягнення сум від заробітної плати в рахунок відшкодування ОСОБА_1 шкоди щомісячно в розмірі 20% заробітку ОСОБА_2 починаючи з серпня 1999 року включно по грудень 2008 року.

Тому відповідно положень ст..625 ЦК України наступає відповідальність ОСОБА_2 за порушення грошового зобов'язання перед ОСОБА_1 внаслідок прострочки його виконання з урахуванням встановленого індексу інфляції за цей час прострочення.

Звідси для вирахування сум інфляційних втрат за кожен місяць прострочки судом береться зведена таблиця індексів інфляції за 1991-2008 роки включно та проведений позивачем розрахунок таких втрат за період з 01.04.2005 року по 21.06.2008 року (а.с, а.с.44-48), що в загальному згідно заяви позивача про уточнення розрахунку сум коштів від 22.04.2010 року складає 935 грн.08 коп.

Разом з тим судом не можуть бути задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідачки суми 233 грн. 25 коп. 3-х процентів річних оскільки таким правом наділені ліцензовані установи та організації, які здійснюють надання позик і кредитів, однак фізичні особи таким правом не наділені, тому в цій частині позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Судом не можуть бути прийняті до уваги покликання і заперечення в судовому засіданні сторони відповідачки ОСОБА_2 і її представника ОСОБА_3В . про те ,що відшкодування ОСОБА_2 шкоди позивачу проводилося в добровільному порядку, хоча внаслідок ДТП ОСОБА_1 продовжував користуватися цим же автомобілем тому цей позов є спробою повторного стягнення з відповідачки неіснуючої шкоди, - оскільки дані твердження сторони відповідачки є нелогічні, непослідовні, суперечливі і не відповідаючі встановленим обставинам по справі, суд їх розцінює як спробу ОСОБА_2 уникнути матеріальної відповідальності за допущене порушення грошового зобов'язання.

Суд вважає за можливе задоволити позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування його витрат, що пов'язані з явкою до суду в 14 судових засідань внаслідок переїзду з м. Львова у м. Миколаїв виходячи із встановлених 30 грн. добових.

Поверненню позивачу підлягають понесені ним судові витрати по сплаті судового збору 50 грн. і витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судової справи.

На підставі наведеного та ст.. ст..509, 526, 530, 610, 611, 622, 625 Цивільного кодексу України, керуючись ст.. ст.. 10, 60, 83, 85, 88, 169, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 935 ( дев'ятсот тридцять п'ять ) грн.. 08коп. інфляційних втрат, 420 (чотириста двадцять) грн. витрат пов'язаних з явкою до суду та 80 ( вісімдесят) грн. судових витрат, - а всього 1435 ( одну тисячу чотириста тридцять п'ять ) грн. 08 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області протягом двадцяти днів після подання в десятиденний строк заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: