Справа № 2-657,2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2010 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючої-судді: ОСОБА_1,

при секретарі: Шевченко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ставище справу за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Ставищенської районної державної адміністрації Київської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання нарахувати та виплатити одноразову компенсацію, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_2, посилаючись на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС II категорії та інвалідом II групи і тому має право на пільги передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що одноразова компенсація учасникам ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії - 5 мінімальних заробітних плат. Проте, відповідачем йому виплачено вказану допомогу в невідповідному розмірі.

Управління праці та соціального захисту населення Ставищенської РДА Київської області відмовило йому у нарахуванні та виплаті одноразової компенсації.

Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Ставищенської райдержадміністрації та зобов'язати відповідача перерахувати та виплатити на його користь недоотриману одноразову компенсацію з урахуванням виплаченої допомоги.

В судове засідання позивач не прибув. Проте, до суду надіслав заяву в якій, позовні вимоги підтримує та просить слухати справу без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув. Відповідач направив до суду лист, в якому просить справу розглядати без участі їх представника та письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнає повністю, оскільки п. 11 ст. 12 Закону України „Про державний бюджет на 2008 рік" надається право Кабінету Міністрів України у 2008 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених відповідними бюджетними програмами. Виплата позивачу вказаної допомоги проведена у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року за № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастроф".

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач відповідно до копії посвідчення серія А № 139412 від 20.листопада 1992 року (а.с. 4) є ліквідатором наслідків аварії Чорнобильській АЕС 2-ї категорії, позивачу, як ліквідатору наслідків на ЧАЕС 2-ї категорії, одноразову компенсацію було виплачено за 2007 рік 20.09.2007 р. в розмірі 100 грн. 00 коп., в 2008 році 27.06.2008 року 100 грн. 00 коп., за 2009 рік 19.10.2009 року в розмірі 100 грн. 00 коп., що підтверджується листом відповідача від 29 липня 2010 р. б/н (а. с. 5). Позивач 9 липня 2010 року звернулася до відповідача із заявою про виплату йому недоплачених сум одноразової компенсації, в чому листом відповідача від 29 липня 2010 р. № б/н (а.с. 5) йому було відмовлено.

Судом встановлено, що фактично зазначена одноразова компенсація управлінням соцзахисту населення виплачена позивачу в 2007 році 20.09.2007 р., в 2008 році 27.06.2008 року, в 2009 році 19.10.2009 року в розмірі, встановленому постановою КМ України від 26.07.1996 року за № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Проте, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Конституцією України Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (стаття 1), визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (стаття 3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Однак, Законом України „Про Державний бюджет України на 2008 рік" (підпункт 11 пункту 28 розділу II) ст. 48 Закону України Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладено в новій редакції з зазначенням, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Вирішуючи питання про можливість застосування до спірних правовідносин Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік, суд виходить з наступного.

Згідно ч. ч. 1, 2, 4 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта закону України або міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» звернуто увагу на те, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19).

На підставі статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституції України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Рядом рішень Конституційного Суду України роз'яснено, що окремі положення Законів про Державним бюджет України щодо зупинення або обмеження пільг, компенсацій і гарантій є такими, що не відповідають Конституції України.

Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року № 10 рп/2008 року також визнано, ще законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві і як наслідок - скасування та обмеження прав : свобод людини і громадянина. Даним рішенням визнано такими, що не відповідають Конституції України пункт 28 розділу II „Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" (в т. ч. підпукт 11 цього пункту) стосовно викладення в новій редакції 48 Закону України. "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з зазначенням, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Крім того, слід зазначити, що встановлений частиною другою статті 95 Конституції України, частиною другою статті 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема, Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

За змістом положень частин 2 і 3 статті 22 Основного Закону України конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватись від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже, встановлення Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» розміру виплат вищевказаної разової грошової допомоги, виходячи із обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників Державного бюджету, обмежило обсяг прав даної категорії громадян, визначених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Залишивши незмінним зміст права на отримання цієї допомоги, Закон про Державний бюджет України на 2008 рік звузив обсяг цього права, встановивши інший (менший) розмір такої виплати, і водночас фактично скасував конституційну гарантію забезпечення належних умов існування учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії.

З огляду на вищевикладене, позивачу повинно було бути нараховано разову компенсацію у відповідності з нормами Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не Законів України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік»

Частина 1 статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачає право позивача, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, на одноразову компенсацію в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Згідно ч. 4 ст. 48 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції, до внесення змін підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 р.№ 107-УІ, які згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 визнані неконституційними.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що вищевказана одноразова компенсація позивачу була виплачені в розмірі, визначеному вищевказаною постановою КМ України, а повинна була бути виплачена виходячи і розміру 5 мінімальних заробітних плат, - суд приходить до висновку, що слід визнати неправомірною відмов; відповідача щодо нарахування та виплати позивачу одноразової компенсації в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, що має розраховуватись з розрахунку мінімальної заробітної плати, що діяла відповідно на 2007, 2008 та 2009 роки та зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату на користь позивача недоотриманої одноразово компенсації, з урахуванням фактично виплаченої одноразової компенсації.

Керуючись ст.ст. 6 ч. 2 . 8, 22, 19, 68 ч. 1, 95 ч. 2 Конституції України, ч. 1 ст. 48 Закону України „Пре статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-ХІІ, ч. 2 ст. 38 Бюджетного Кодексу, ст. 59 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" п. п. 2, 5,6 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), ст.ст. 10, 11, 15, 60, 209, 213-215 225 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Ставищенської райдержадміністрації щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-ХІІ в розмірі 5 мінімальних заробітних плат з розрахунку мінімальної заробітної плати встановленої статтею 62 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", статтею 59 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" та статтею 54 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" на момент виплати зазначеної компенсації.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Ставищенської районної державної адміністрації здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_2 одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, (з урахуванням фактично виплаченої компенсації ) відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-ХІІ в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, з розрахунку мінімальної заробітної плати встановленої статтею 62 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", статтею 59 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" та статтею 54 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" на момент виплати зазначеної компенсації

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Київської області через Ставищенський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Т.Н.Скороход