РІШЕННЯ

Іменем України

26 травня 2010 року Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді Бондаревої І.В., при секретарі Шевченко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, вказуючи, що 02.11.2007 р. між ним та відповідачкою, яка на той час мала прізвище ОСОБА_3, був укладений договір позики, відповідно до якого остання отримала від позивача грошові кошти у розмірі 16750 доларів США. Оскільки у тексті розписки не був встановлений строк повернення позики, 22.01.2010 р. позивач надіслав відповідачці вимогу про погашення заборгованості. ОСОБА_2 отримала дану вимогу 26.01.2010 р., однак грошові кошти протягом семиденного строку не повернула.

Просив суд стягнути з відповідачки на його користь суму боргу за договором позики, розмір якого за курсом НБУ на день звернення до суду складає 133832 грн.50 коп.

В подальшому позивач позовні вимоги доповнив вимогою про стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 3357,40 грн. та 3% річних у розмірі 1286,99 грн., надавши суду розрахунок вказаних сум.

В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали. Позивач пояснив суду, що у жовтні 2007 р. його батьки продали належну їм нерухомість та дали йому 16750 доларів США, про що було відомо відповідачці. 03.11.2007 р. позивач та відповідачка мали намір одружитись, у зв*язку з чим 02.11.2007 р. він та його батьки приїхали у м.Світловодськ, додому до батьків ОСОБА_2, де вона також була. Оскільки відповідачка сплачувала кредит до „Правек-Банку, взятий на придбання квартири, вона запропонувала з метою зменшення сплати відсотків за користування кредитом, внести ці гроші на достокову оплату кредиту, на що позивач погодився. Доки батьки в одній кімнаті будинку обговорювали питання, пов*язані з весіллям, в іншій кімнаті позивач віддав відповідачці в борг 16750 доларів США, а відповідачка написала йому розписку. 03.11.2007 р. було їх весілля, після якого 05.11.2007 р. вони повернулись у м. Харків. В той же день вони вдвох пішли у відділення „Правекс-Банку поблизу метро „Імені Маршала Жукова, де ОСОБА_2 передала йому 16750 доларів США, і він на її прохання вніс їх до каси, після чого отримав заяву на переказ готівки, розписався в ній, та віддав цю заяву дружині. Надаючи відповідачці позику, вони домовились, що вона має повернути йому ці кошти в разі припинення їх шлюбно-сімейних відносин. При наданні боргу вони не домовлялись щодо нарахування 3% річних та інфляції.

Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вказані кошти вона від позивача не отримувала, вони не були їй потрібні. 05.11.2007 р. позивач за своєю ініціативою сплатив 16750 доларів США до „Правекс-Банку на погашення її кредиту за квартиру, після чого вже 5-7 листопада 207 р. вона написала розписку, якою засвідчила, що гроші були сплачені за квартиру. 26.01.2010 р. вона отримала вимогу позивача про поверенння боргу. Вважає, що позивач подарував їй ці грошові кошти. На даний час вони припинили шлюбно-сімейні відносини, у зв*язку з чим Фрунзенським районним судом м.Харкова розглядається справа про розірвання їх шлюбу.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст.1049 ЦК Україн6и, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов*язується повернути позикодавцю таку є суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж кількості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, що передбачено ч.2 ст.1047 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що 02.11.2007 р. ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 16750 доларів США.

На підтвердження факту отримання вказаних грошових коштів у борг ОСОБА_3 02.11.2007 р. власноручно написала розписку, якою посвідчила передання їй позичальником ОСОБА_1 вказаної суми. При цьому строк повернення грошових коштів сторонами не був встановлений.

03.11.2007 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб 1-ОЛ № 023855.

Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилось на „Коваленко.

Факт використання грошових коштів у сумі 16750 доларів США, належних позивачеві, на погашення позикової заборгованості ОСОБА_3 до АКБ „Правекс-Банк 05.11.2007 р., нею не оспорюється.

22.01.2010 р. ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 вимогу про погашення боргу, яку вона отримала 26.01.2010 р., що підтверджується наданими письмовими доказами та відповідачкою не оспорюється.

На час розгляду справи ОСОБА_2 борг позивачеві не повернула, про що свідчить наявність у позивача оригіналу розписки, яка приєднана до матеріалів справи.

У відповідності зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти в такій саме сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред*явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом 30 днів від дня пред*явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов*язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Враховуючи, що протягом 30 днів з дня отримання вимоги про повернення боргу позичальник ОСОБА_2 не виконала свого зобов*язання та не повернула позикодавцю ОСОБА_1 позику у повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 132752,12 грн., що еквівалентно 16750 доларам США, розраховану судом за курсом долару США, встановленим Національним Банком України на час розгляду справи (100 доларів США = 792,55 грн.).

Відповідно до ч.2 п.2 ст.1048 ЦК України, договір позики вважається безпроцентним, якщо позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Грошовою одиницею України, згідно ст.32 Закону України "Про національний банк України ", є гривня.

Обіг на території України та платіжним засобом інших грошових одиниць законом забороняється.

Враховуючи , що долар США на території України не є платіжним засобом, суд вважає, що відповідачем ОСОБА_2 за договором позики були отримані речі, які визначені родовими ознаками, і грошові зобов'язання у відповідача відсутні, тому положення ст. 625 ЦК України щодо сплати 3% річних та індексу інфляції до спірних правовідносин не застосовується.

Враховуючи наведене, суд вирішив відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних витрат як таких , що не передбачені законом та договором.

Доводи відповідачки щодо іншої дати складання розписку не впливає на висновок суду, оскільки факт написання розписки та факт використання вказаної у ній суми на користь відповідачки нею не оспорюється.

Крім того, доводи щодо безгрошовості розписки (від 02.11.2007 р.) не можуть бути підтверджені поясненнями свідків, оскільки він не був укладений у письмовій формі, відповідно до ст.1051 ЦК України.

Так само суд вважає недоведеними пояснення відповідача щодо передачі їй вказаних коштів від позивача у подарунок, оскільки згідно ч.5 ст.719 ЦК України, договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує 50-кратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Такий договір відповідачка суду не надала.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

З підстав, передбачених ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1327,52 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.625, 719, 1047, 1048, 1049, 1050, 1051 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги - задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 132752 грн.12 коп., судовий збір у розмірі 1327 грн. 52 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., а всього стягнути 134199 грн. 64 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м.Харкова шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення та поданням апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або шляхом подання апеляційної скарги без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий - суддя