АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-7814/09 Головуючий у 1 й інстанції - Слюсар лЛ.П. Доповідач - Глущенко Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2010 року м. Дніпропетровськ

26 січня 2010 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Гокова П.В., Перцової В.А.

при секретарі - Білоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1, ОСОБА_2,

ОСОБА_3

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2009 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення суми авансу та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Приватне підприємство «Рось», про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2009 року та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_4 відмовити в позовних вимогах та задовольнити їх зустрічний позов у повному обсязі / а. с. 122-124 /.

Зазначеним рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Суд стягнув солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму авансу в розмірі 24000 грн. та судові витрати по справі в сумі 270 грн., а всього 24270 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено / а. с. 112-114 /.

Як на підстави апеляційної скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 посилаються на те, що рішення суду від 10.11.2009 року є незаконним і необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та доказам по справі / а. с. 122-124 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення змінити в частині обґрунтування підстав задоволення позову ОСОБА_4 та відмови у зустрічному позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 мав намір придбати у відповідачів квартиру АДРЕСА_1 (власниками якої були ОСОБА_1 та ОСОБА_2С.), у звязку з чим 02.10.2008 року, між ним та ОСОБА_1 (від імені якої, за нотаріально посвідченою довіреністю, діяла ОСОБА_3А.) і ОСОБА_2 було укладено попередній договір у простій письмовій формі / а. с. 4-5 /, який в порушення вимог ст.ст. 635,657 ЦК України не був нотаріально посвідчений.

Згідно п. 2.1 попереднього договору від 02.10.2008 року ОСОБА_4 передав відповідачам грошову суму 3000 доларів США, що на момент їх передачі було еквівалентно 15000 грн.

Договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладений не був, а квартира була продана відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 06.12.2008 року ОСОБА_5, з якою домовленість щодо купівлі-продажу квартири була досягнена ще 27.11.2008 року, що вбачається з попереднього договору від 27.11.2008 року / а. с. 69, 70 /.

Однак, не зважаючи на те, що договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладений не був, відповідачі не повернули позивачу отримані ними 3000 доларів США за договором від 02.10.2008 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 і стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в солідарному порядку, на користь ОСОБА_4 24000 грн., що еквівалентно 3000 доларів США, виходячи з курсу валют встановлених Нацбанком України на день ухвалення рішення судом першої інстанції, як і обґрунтовано відмовив відповідачам у їх зустрічному позові.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та відмовляючи у зустрічному позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено попередній договір щодо купівлі-продажу квартири, але договір купівлі-продажу квартири не відбувся, так як у позивача виникла проблема з отриманням кредиту на придбання квартири, однак ним були вчинені всі дії для придбання квартири, зокрема замовлено витяг із реєстру, але йому стало відомо, що відповідачі продали квартиру іншій особі, тобто добровільно відмовилися від виконання умов попереднього договору, а коли продали квартиру та після звернення позивача до суду - повернули останньому кошти за послуги КП «ДМБТІ».

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що договір купівлі-продажу квартири не було укладено з вини відповідачів, а тому і немає підстав для задоволення зустрічного позову.

Однак, з такими обґрунтуваннями підстав задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та відмови у зустрічному позові погодитись неможна, оскільки вони не відповідають обставинам справи та діючому матеріальному закону, а тому колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності зміни обґрунтування підстав для задоволення позову ОСОБА_4 та відмови у зустрічному позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Так, згідно ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Як вбачається з копії попереднього договору від 02.10.2008 року, наданого суду позивачем ОСОБА_4О, проти чого не заперечували відповідачі, - сторони мали наміри укласти договір купівлі-продажу квартири. Цей договір укладений сторонами у простій письмовій формі / а. с. 4-5 /.

Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Тобто, виходячи з вимог ч.1 ст. 635 ЦК України та ст. 657 ЦК України сторони повинні були посвідчити попередній договір, щодо купівлі-продажу квартири, у нотаріальному порядку, що ними зроблено не було.

Домовленість між сторонами про купівлю-продаж квартири, яка викладена ними у письмовій формі 02.10.2009 року, не є попереднім договором щодо купівлі-продажу квартири, а тому і не наступають ніякі правові наслідки щодо невиконання обовязків по купівлі-продажу квартири за цією домовленістю ні для однієї із сторін.

Відповідно до домовленості від 02.10.2009 року, зокрема п.2.1 зазначеного договору, покупець ОСОБА_4 передав продавцям гарантійну суму 3000 доларів США, що еквівалентно 15000 грн. на момент їх передачі. Відповідачі не заперечували проти отримання цих грошей у іноземній валюті.

Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних договором платежів, підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобовязання.

Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін.

У разі коли сторони лише домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому надавалися.

Як вбачається з вище викладеного, домовленість між сторонами від 02.10.2008 року, щодо намірів купівлі-продажу квартири, яка викладена в письмовій формі, - не є договором, а тому грошова сума отримана відповідачами від позивача є авансовою сумою і підлягає поверненню позивачу, тобто стягненню з відповідачів на користь позивача.

Таким чином, підставою задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_4 є вище зазначені обставини та ст.ст. 635,657,570,571 ЦК України.

Оскільки, між сторонами не було укладено належний договір щодо купівлі-продажу квартири, то не можуть бути задоволені зустрічні позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, так як відповідачі - власники квартири, у відповідності з вимогами чинного законодавства, зобовязані оплачувати квартплату та комунальні послуги, а не особа яка мала наміри придбати таку квартиру.

Рішення суду від 10.11.2009 року в частині відмови у зустрічному позові щодо відшкодуванні моральної шкоди є законним, так як правовідносини, які склалися між сторонами, не передбачають відшкодування моральної шкоди у відповідності з чинним законодавством.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині обґрунтування підстав задоволення позову ОСОБА_4 та відмови у зустрічному позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2009 року в частині обґрунтування підстав задоволення позову ОСОБА_4 та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 змінити.

В іншій частині рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2009 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього часу.

СУДДІ: