Київський районний суд м. Полтави
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2010 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

Головуючого судді - Турченко Т.В.

При секретарі - Перепелиці Т.О.

За участю адвоката - ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

06 квітня 2010 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що 30.05.2007 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» був укладений кредитний договір №54.1/АА-003.07.2, згідно якого він отримав 45612 доларів США для купівлі автомобіля марки ТОУОТА, модель САМБУ 2,4 рік випуску 2007, строком по 30.05.2014 року. Для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов»язань по кредитному договору №54.1/АА-003.07.2 був укладений договір застави автомобіля ТОУОТА. Станом на

31.03.2009року загальна сума перерахованих коштів в рахунок виконання зобов»язання по кредитному договору становила 23294,19 доларів США. 19.06.2009 року в Полтавському відділенні «Родовід Банк» йому повідомили про заборгованість по кредитному договору в сумі 561,10 доларів США та 1106,16 доларів США процентів за користування кредитом та запропонували погасити прострочену заборгованість в строк до 10.07.2009 року. Він звернувся до банку з проханням продовжити строк оплати по кредиту в сумі 561,10 доларів США до 28.08.2009 року, банк взяв його заяву до розгляду. В цей же день банк взяв його автомобіль на зберігання.

29.03.2010року в Київському ВДВС Полтавського МУЮ йому вручили копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.11.2009 року, згідно якої звернуто стягнення на автомобіль марки ТОУОТА, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить позивачу на праві власності та знаходився у заставі, згідно договору №54.1/АА-003.07.2. Виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису №787, виданого 28.08.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 ОСОБА_2 вважає, що неправомірними діями відповідача йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 50000 грн. З виконавчим написом нотаріуса не згоден та просив суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 28.08.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №787 про звернення стягнення на автомобіль марки ТОУОТА, модель САМБУ 2,4 рік випуску 2007, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, що проживає та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Родовід Банк» на його користь моральну шкоду в сумі 50000 грн. Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Родовід Банк» на користь держави штраф за порушення Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 100% розміру, наданої ОСОБА_2 послуги, що становить 228516 грн. 12 коп. Зобов»язати Київський ВДВС Полтавського МУЮ зупинити виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі №787 про звернення стягнення на автомобіль марки ТОУОТА, модель САМБУ 2,4 рік випуску 2007, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 на праві власності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2, адвокат ОСОБА_1 позов підтримали. Просили суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_3 акціонерного товариства «Родовід Банк» ОСОБА_6 з позовом не згоден. Просив суд в задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Представник Київського ВДВС Полтавського ОСОБА_7 з позовом не згоден. Просив суд в задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_2, думку адвоката ОСОБА_1, представника ОСОБА_3 акціонерного товариства «Родовід Банк» ОСОБА_6 та представника Київського

ВДВС Полтавського МУЮ ОСОБА_8, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю.

Судом встановлено, що ЗО травня 2007 року між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» був укладений кредитний договір №54.1/АА-003.07.2 (а.с.7-11). Згідно пункту 1.1 кредитного договору банк відкрив позичальнику ОСОБА_2 відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 45612 доларів США терміном по ЗО травня 2014 року включно.

Відповідно до пункту 1.2 договору кредитні кошти надавалися виключно на купівлю автомобіля згідно з договором №9/2205 купівлі-продажу автомобіля від 22.05.2007 року в сумі 45612 доларів США.

Пунктом 3.1 даного договору встановлено, що починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, позивач зобов»язувався погашати заборгованість за кредитом у сумі 543 доларів США на рахунок, вказаний у пункті 1.3 цього Договору, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку.

Пунктом 4.1. кредитного договору передбачено, що розрахунок процентів за кредитами здійснюється на фактичну суму заборгованості за кредитами, починаючи з дня їх надання позичальнику.

Відповідно до пункту 5.2. кредитного договору у разі недотримання позичальником умов кредитного договору банк має право вимагати дострокового його розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ними процентів, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, а у разі невиконання позичальником цих вимог звернути стягнення на предмет застави згідно з договором застави №54.1/АА-003.07.2 від 30.05.2007 року та договорів застави, що можуть бути укладені в майбутньому в забезпечення виконання позичальником зобовяязань за кредитним договором.

Для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов»язань по кредитному договору №54.1/АА-003.07.2 був укладений договір застави автомобіля ТОУОТА (а.с.12-13).

Пунктом 1.1 договору застави транспортного засобу №54.1/АА-003.07.2 передбачено, що заставодавець, для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов»язань перед заставодержателем за кредитним договором № 54.1/АА-003.07.2 від 30.05.2007 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків, іншої заборгованості, передає в заставу заставодержателю належне йому на праві власності майно автомобіль марки ТОУОТА, модель САМЛУ 2,4 рік випуску 2007.

Відповідно до пункту 3.1.1. договору застави при порушенні заставодавцем умов основного зобовяязання щодо строків погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування грошовими коштами, відшкодування збитків, неустойки, штрафів, пені та іншої заборгованості, а також при порушенні заставодавцем умов договору застави та у випадках, установлених законом у заставодержателя, виникає право задоволення своїх вимог, шляхом звернення стягнення на предмет застави.

В судовому засіданні було встановлено, що станом на 19 червня 2009 року у ОСОБА_2 утворилась заборгованість по кредитному договору в сумі 561,10 доларів США та 1106,16 доларів США процентів за користування кредитом. Банк запропонував позивачу погасити прострочену заборгованість в строк до 10.07.2009 року.

В звяязку з тим, що заборгованість по кредитному договору в сумі 561,10 доларів США та 1106,16 доларів США процентів за користування кредитом вчасно не була сплачена та відповідно до пункту 2.1.4. договору застави, яким передбачено, що заставодержатель має право у випадку невиконання чи неналежного виконання заставодавцем основного зобовяязання звернути стягнення на предмет застави у порядку, передбаченому розділом 3 договору застави, та задовольнити свої вимоги, визначені на момент фактичного задоволення за рахунок предмета застави в повному обсязі, враховуючи суму заборгованості за кредитом, плату за користування коштами, збитків, неустойки, штрафів, пені, іншої заборгованості та витрат, пов»язаних із пред»явленням вимоги за основним зобов»язанням та зверненням стягнення на предмет застави, банк звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_5 вчинити виконавчий напис на заставлене майно.

28 серпня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було здійснено виконавчий напис №787 (а.с.30) на автомобіль марки ТОУОТА, модель САМЛУ 2,4 рік випуску 2007, реєстраційний номер ВІ №0057 АК, що належить на праві

власності ОСОБА_2 та 05.11.2009 року було відкрито виконавче провадження Київським ВДВС Полтавського МУЮ (а.с.31).

Позивач просив суд визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки приватним нотаріусом ОСОБА_4 не виконані вимоги чинного законодавства України.

Але з даними твердженнями позивача суд не може погодитись з наступних підстав.

Частиною 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 не заперечував, що його заборгованість по кредитному договору станом на 19.06.2009 року становила 561,10 доларів США та 1106,16 доларів США процентів за користування кредитом. Отже, позивач сам не заперечує, що дана заборгованість є безспірною, він її не оспорює.

Відповідно до частини 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Суд приходить до висновку, що є хибними твердження позивача, що приватний нотаріус ОСОБА_5 в силу вимог статті 87 Закону України «Про нотаріат» мав вчинити виконавчий напис на документах, що підтверджували безспірність заборгованості, а не створювати окремий документ з нічим не підтвердженими даними про борг та пропонувати звернути стягнення на автомобіль. Але представниками банку приватному нотаріусу ОСОБА_5 був наданий весь пакет документів, який підтверджував безспірність заборгованості позивача (а.с.46-52). Крім того, банком ОСОБА_2 була направлена в копії заява нотаріусу (а.с.48-49), в якій відповідач у відповідності до п.п.1.7., 5.2. Кредитного договору, п.п.2.1.4, 3.1.1. та 3.1.2.3. договору застави, Закону України «Про нотаріат» та Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» просив вчинити на його користь виконавчий напис на договорі застави, що і було зроблено нотаріусом. Але в зв»язку з тим, що вчинити виконавчий напис на договорі застави технічно неможливо, суперечить вимогам з діловодства - один текст би накладувався на інший, приватним нотаріусом ОСОБА_4 було вчинено виконавчий напис та приєднано до договору застави транспортного засобу.

Судом не приймаються до уваги твердження позивача, що згідно умов кредитного договору, стягнення на предмет застави можливе тільки у разі дострокового розірвання кредитного договору, а стягнення на предмет застави в разі припинення кредитного договору взагалі не передбачене, оскільки дане твердження суперечить умовам кредитного договору та чинному законодавству України.

Не заслуговують на увагу пояснення позивача та адвоката ОСОБА_1, що основні зобов»язання за кредитним договором включені у період з 30.05.2007 року по 30.05.2014 року і цей строк не закінчився, за порушення умов кредитного договору передбачена інша, аніж звернення стягнення на заставлене майно, відповідальність, можливість стягнення на заставлене майно наступає тільки після дострокового розірвання кредитного договору, звернення банку до нотаріуса з проханням вчинити виконавчий напис не відповідає умовам, як кредитного договору, так і договору застави, дані пояснення позивача та адвоката ОСОБА_1 є неспроможними, оскільки вони суперечать пункту 5.2 кредитного договору, пунктам 2.1.4, 3.1.1. договору застави та ч.І ст.589 ЦК України.

Таким чином, звернення стягнення на предмет застави у випадку порушення позичальником своїх зобов»язань не обмежено строком закінчення кредитного договору, а саме 30.05.2014 року. В рамках дії кредитного договору, починаючи з 11.01.2008 року позивачем систематично порушувалися вимоги кредитного договору в частині своєчасної та повної оплати обов»язкових платежів, що не заперечувалось і самим позивачем в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов»язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов»язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов»язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв»язку із пред»явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, враховуючи те, що позичальником не виконувалися умови, передбачені пунктами 4.1, 4.2 кредитного договору, у відповідача виникло право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави врегульовано Законом України «Про заставу». Відповідно до пункту 3.1.2.3 договору застави передбачено право застводержателя звернути стягнення на предмет застави шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Не відповідають дійсності твердження позивача, що пропозиції про дострокове розірвання кредитного договору жодна із сторін не висловлювала, а припинення його дії шляхом відмови банка приймати кошти на позичковий рахунок є незаконними, оскільки такі дії банку суперечать вимогам чинного законодавства України. Позичальник мав можливість звернутись до будь-якої банківської установи за послугою щодо перерахування коштів з відповідним цільовим призначенням - погашення кредитної заборгованості за кредитним договором, процентів за користування кредитом. Але ОСОБА_2 цього зроблено не було.

Більше того, в зв»язку з невиконанням позивачем умов кредитного договору, банком направлялись позивачу вимоги-претензії (а.с.52), а також оформлювались протоколи зустрічі з ОСОБА_2, в рамках яких роз»яснювались наслідки порушення зобов»язання та пропонувались можливі варіанти добровільного погашення заборгованості. Цього факту не заперечує і сам позивач у своїй позовній заяві, про що надав копію протоколу зустрічі (а.с.15). В зв»язку з передачею автомобіля, з метою добровільної реалізації, ОСОБА_2 було ознайомлено під особистий підпис з вимогою-претензією №2009-214243-А/10.4 від 15.06.2009 року (а.с.52), в якій банком було повідомлено боржника про дострокове стягнення суми наданих кредитів та надано строк 30 днів на добровільне виконання висунутих вимог або вчинення дій щодо добровільної реалізації заставного майна. Позивача було повідомлено, що банк зверне стягнення не лише на предмет застави, але й на все інше майно, що належить йому на праві власності.

В судовому засіданні позивач неодноразово пояснював, що звертався до банку з заявою (а.с.16), в якій просив погасити заборгованість прострочену за основною сумою кредиту в розмірі 561,10 доларів США до 28 серпня 2009 року. І що, начебто, банк залишив його заяву поза увагою. Але дані пояснення позивача не відповідають дійсності, оскільки, як встановлено в судовому засіданні виконавчий напис було здійснено приватним нотаріусом 28 серпня 2009 року. Отже, банк чекав, що позивач сплатить прострочену заборгованість по кредитному договору. На час розгляду справи в суді дана заборгованість, так і залишилась не погашеною.

Суд вважає, що є неспроможними посилання позивача на Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки між сторонами виникли договірні відносини і регулюються спірні правовідносини главами 52, 53 Цивільного кодексу України.

Не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 50000 грн. з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Родовід Банк», оскільки моральна шкода банком позивачу не завдавалась. Порушення умов кредитного договору, вимог чинного законодавства України, відбулось виключно з боку ОСОБА_2, а тому авторитет відповідальної особи та його ділова репутація порушені ним особисто, а отже підстав для стягнення моральної шкоди немає. Тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити за безпідставністю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.546, 589 ЦК України, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст.ст.4-14, 60, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення моральної шкоди відмовити за безпідставністю.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви на апеляційне оскарження.

Головуючий Т.В.Турченко