Справа № 2-2834/1-10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2010 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Курило А. В.

при секретарі Хабуда Л. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих коштів,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих коштів, мотивуючи свої позовні вимоги наступним.

15 вересня 2009 року ОСОБА_1 зустрівся з ОСОБА_2, який відрекомендувався директором Рекламно продюсерського центру «ТОП- DRIVE», з наміром укласти договір на виконання робіт з виготовлення відео кліпу на виконання пісні неповнолітньою ОСОБА_3

ОСОБА_2 погодився виконати всі необхідні роботи (постановку сюжету, зйомку, редагування, озвучення, монтаж та запис на носії) на найвищому професійному рівні з внесенням авансу в розмірі 35 000 доларів США. Відповідач пообіцяв, протягом семи днів підготувати проект договору на виконання робіт з виготовлення відеокліпу та надати для затвердження кошторис, визначити строки виконання робіт. Того ж дня, 15 вересня 2009 року позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 35 000 доларів США, про що відповідач написав письмову розписку. В зазначений строк ОСОБА_2 не дотримався домовленості щодо належного оформлення правовідносин. Посилається на те, що відповідач умови про предмет договору не обумовив, договір підряду не уклав, грошові кошти, отриманні в якості авансу не повернув, тому просить стягнути з відповідача грошові кошти в перерахунку до гривні відповідно до курсу НБУ на день подачі позовної заяви в сумі 277 200,00 грн., судові витрати та моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн. яку обґрунтовує тим, що його неповнолітня донька зазнала душевного болю внаслідок неправомірних дій відповідача який завдав ОСОБА_1 страждань.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Пояснив, що відповідач в порушення вимог діючого законодавства України не уклав в письмовій формі, як цього вимагав позивач, договір на виконання робіт, не узгодив усіх істотних умов договору, а саме: предмет договору, строк його виконання, тощо. Тому вважає, що ОСОБА_2 набув та зберігав у себе кошти за рахунок ОСОБА_1 без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) та зобовязаний повернути його ОСОБА_1 Щодо моральної шкоди, посилався на те, що протиправні дії відповідача, та те, що після отримання коштів ОСОБА_2 втратив будь-який інтерес до ОСОБА_3 завдали значного душевного болю його неповнолітній доньці, внаслідок чого позивач також пережив страждання.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що на початку травня 2009 року, на прохання Позивача, йому зателефонував ОСОБА_4 - дядько Позивача, та звернувся до нього, як до продюсера, із проханням прослухати неповнолітню ОСОБА_3.

Зважаючи на дружні відносини із ОСОБА_4, ОСОБА_2 погодився безкоштовно прослухати ОСОБА_3 та після її прослуховування дійшов висновку, що донька позивача має вокальні дані, задатки виконавця естрадних пісень та, найголовніше, бажання розвиватися як виконавиця популярних пісень. Починаючи з середини травня 2009 року, ОСОБА_3, практично щодня впродовж наступних чотирьох місяців, до вересня 2009 року, відвідувала його студію, де вона отримувала вокальну підготовку, акторську майстерність, здобувала практику роботи на студії, роботи з мікрофоном, перед об'єктивами фото- та відеокамер. Усю цю роботу він здійснював безкоштовно.

Результатом цієї роботи з ОСОБА_3 став запис пісні у її виконанні, музика до якої була написана ОСОБА_2, при цьому запис виконання пісні був також здійснений ним безкоштовно.

На початку вересня 2009 року позивач підїхав до ОСОБА_2на студію для того, щоб послухати свою доньку та переконатися у її успіхах. На студії між ОСОБА_2, позивачем та його донькою відбулася розмова за результатами якої позивач заявив про свій намір та готовність до подальшої співпраці та роботи над проектом - становленням і розвитком ОСОБА_3 як «зірки» вітчизняної естради - виконавиці популярних пісень.

ОСОБА_2 пояснив позивачу, що подальша робота вимагає відповідних капіталовкладень та фінансування. Від самого початку ОСОБА_2 прагнув узгодити з позивачем усі істотні умови співробітництва та укласти договір на виконання робіт з реалізації проекту «Катя Бірюкова», ОСОБА_2 підготував кошторис та план реалізації проекту «Катя Бірюкова», який презентував позивачу наступного дня під час зустрічі в офісі.

Кошторис та план реалізації проекту містили усі необхідні та достатні відомості щодо істотних умов співробітництва, а саме: види, зміст та послідовність робіт, строки їх виконання, вартість окремих видів робіт та загальну вартість проекту. Загальна вартість проекту відповідно до згаданого кошторису була узгоджена на рівні близько 180 000 доларів США. При цьому вартість першого етапу реалізації проекту становила більше 70 000 доларів США.

Позивач погодився із запропонованими ОСОБА_2 кошторисом та планом реалізації проекту та під час зустрічі в його офісі 15 вересня 2009 року у якості часткової авансової оплати першого етапу проекту передав гроші в сумі 35 000 доларів США. Другу частину авансового платежу позивач пообіцяв передати найближчим часом. По факту отримання 35 000 доларів США, а також цільового призначення зазначених коштів ОСОБА_2написав розписку, у якій зазначив, що кошти були отримані на вирішення і виготовлення відеокліпу, а також поточних питань по проекту «Катя Бірюкова».

Посилається на те, що вчинення ним та позивачем юридично значимих дій, а саме: підготовка та передача позивачу кошторису і плану реалізації проекту «Катя Бірюкова», прийняття та погодження позивачем кошторису і плану реалізації проекту «Катя Бірюкова», передача позивачем частини авансового платежу по першому етапу реалізації проекту «Катя Бірюкова» на суму 35 000 доларів США та надання розписки на підтвердження цільового призначення вказаних коштів дають підстави вважати, що між відповідачем як виконавцем та позивачем як замовником було досягнуто домовленості стосовно усіх істотних умов договору виконання робіт з реалізації проекту «Катя Бірюкова». А тому безпідставними та необґрунтованими є твердження позивача про те, що між ОСОБА_2 та позивачем нібито не було досягнуто домовленості стосовно усіх істотних умов договору виконання робіт з реалізації проекту «Катя Бірюкова».

Після отримання часткової авансової оплати від позивача ОСОБА_2 добросовісно та на високому професійному рівні виконав усі дії та роботи, спрямовані на виконання досягнутого договору з позивачем, зокрема: проведення з ОСОБА_3 щоденних занять з хореографії, які включали роботу з професійним балетом, відпрацювання синхронних рухів під музику, відпрацювання рухів під час майбутніх виступів на сцені, занять з акторської майстерності, роботи з відеокамерою, виконання режисерських завдань, проведення професійної фото сесії, проведення щоденних занять вокалом у студії звукозапису, проведення роботи над сценічним іміджем, підбір сценічних костюмів, прикрас та аксесуарів, підбір зачіски, макіяжу, запис двох нових пісень у виконанні ОСОБА_3

В результаті успішного проведення перерахованих робіт відбулася зйомка відеокліпу наприкінці листопада 2009 року в спеціально орендованому та відповідно обладнаному павільйоні.

Після успішного завершення зйомок відеокліпу ОСОБА_2 розпочав підготовку ОСОБА_3 до концертної діяльності.

Після зйомок відеокліпу та паралельно із подальшою роботою над проектом здійснювався творчий процес з монтажу відеокліпу, який був завершений наприкінці січня 2010 року. Одразу ж після цього ОСОБА_2 неодноразово намагався передати запис відзнятого та змонтованого відеокліпу позивачу.

Таким чином, відповідачем добросовісно, у повному обсязі та на належному якісному рівні були виконані усі істотні домовленості, досягнуті між ним та позивачем щодо виконання робіт з реалізації проекту «Катя Бірюкова».

Після завершення роботи по першому етапу проекту фактично, позивач почав висувати безпідставні невдоволення щодо виконаної роботи. За весь час багатомісячної роботи з донькою позивача, останній жодного разу не відвідав студію, для того, аби переконатися у високому якісному рівні творчого процесу, в який була задіяна його донька.

Крім цього позивач почав вимагати від ОСОБА_2 повернення сплачених ним 35 000 доларів США, незважаючи на те, що по першому етапу позивач сплатив вартість робіт у розмірі, меншому за половину від погодженої суми, також неодноразово телефонував погрожував, слав короткі текстові повідомлення на мобільний телефон.

На думку відповідача, зміна поведінки позивача стосовно реалізації проекту може пояснюватися причинами як фінансово-матеріального, так і морально-психологічного характеру. Через кризу у позивача зникли можливості продовжити фінансування проекту та зявилася спокуса спробувати повернути сплачену частину авансу по повністю завершеному першому етапу проекту шляхом подання судового позову. Крім того, замість почуттів гордості за талановиту доньку у позивача виник мотив припинити успішне співробітництво.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що посилання позивача у позовній заяві на ст. 208 ЦК України, відповідно до якої у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян є необґрунтованими, оскільки, ні у ст. 208 Цивільного кодексу України, ні у будь-якому іншому законі не передбачено недійсність договору, укладеного між фізичними особами на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, у разі недотримання письмової форми. У той же час ст. 218 Цивільного кодексу України передбачає, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

При цьому заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

У той же час якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Пояснив, що відповідач у повному обсязі, на належному якісному рівні та своєчасно виконав усі зобовязання, які встановлювалися усіма досягнутими між ним та позивачем істотними умовами договору про виконання робіт з реалізації проекту «Катя Бірюкова».

Таким чином, вважає, що безпідставним та незаконним є твердження позивача про те, що передача ОСОБА_2позивачем 35 000 доларів США були безпідставно набуті грошові кошти. Адже згадана сума грошових коштів була передана позивачем у якості частини авансової оплати першого етапу реалізації проекту «Катя Бірюкова» відповідно до укладеного договору про виконання робіт з реалізації проекту «Катя Бірюкова».

Стосовно відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 тисяч гривень посилається на те, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Разом з тим у своїй позовній заяві позивач не надав жодного доказу, який би підтверджував хоча б одну із обставин, яка є істотною для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди та яка має бути встановлена судом. А тому позовна вимога позивача про відшкодування моральної шкоди є незаконною та необґрунтованою. Виходячи з викладеного вище, просив суд у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів та відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, сторони мали намір укласти між собою договір на виготовлення відеокліпу в рамках проекту «Катя Бірюкова», в якості передоплати за який позивач передав відповідачу 15 вересня 2009 рокугрошові кошти в розмірі 35 000 доларів США.Вищевказаного договору укладено не було.

Ці обставини ніким не оспорюються і підтверджуються долученою до справи розпискою (а. с. 6).

З врахуванням того, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не було укладено договору на виготовлення відеокліпу в рамках проекту «Катя Бірюкова», то відсутні підстави вважати про виникнення між сторонами будь-яких зобовязань, а отримані останнім кошти підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України як такі, що безпідставно одержані.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Будь яких доказів які б свідчили про те, що відповідачем були вчинені дії спрямовані на належне вчинення правочину, або на спростування тверджень позивача, відповідачем не подано. Отже, суд приходить до висновку, що твердження відповідача про те, що ним було підготовлено проект договору, кошторис та план реалізації проекту є голослівними.

Доводи позивача про необхідність відшкодування на його користь моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень є надуманими та необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до розяснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливають з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Доказів які б свідчили про те, що протиправними діями та не укладенням договору відповідачем заподіяно моральної шкоди і існує прямий причинний звязок між її заподіянням та діями відповідача не подано.

За таких обставин, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 208, 1212, 1213 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 277 200,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витратив сумі 1 820,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано.

Суддя: