Справа № 2-3865/10
02 листопада 2010 року Соломянський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді - Букіної О.М.
при секретарі - Дімаковій О.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про довічне утримання, -
Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила суд розірвати договір довічного утримання (догляду) від 21 грудня 2004 року.
Свої вимоги мотивує тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 21 грудня 2004 року було укладено договір довічного утримання (догляду), відповідно до умов якого позивачка передає у власність, а відповідач отримує квартиру № 93, яка знаходиться в м. Києві по вулиці Фучика в будинку № 15, а відповідач зобовязується довічно утримувати позивачку шляхом забезпечення віджучувача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання в квартирі; забезпечення щоденним чотирьохразовим калорійним харчуванням за раціоном, який складає дієтолог чи лікар; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду та надання необхідної допомоги; надання побутових послуг (прання постільної білизни, ремонт побутової, а також аудіо-, відеотехніки тощо); забезпечення належними лікувальними засобами, вартість яких визначається на підставі виданих лікарями рецептів; матеріальне забезпечення з довічного утримання (догляду), яке щомісячно має надаватися відчужувану, оцінюється сторонами у розмірі 500, 00 гривень, за їх взаємною згодою, у випадку інфляції ця сума збільшується, згідно встановленого державою коефіцієнту індексації доходів населення.
Посилається на ту обставину, що з початку 2010 року відповідач ОСОБА_2, свої обовязки відповідно до укладеного договору про довічне утримання (догляду) не виконує, оскільки не забезпечує позивачку щоденним чотирьохразовим калорійним харчуванням, не здійснює догляд та надання необхідної допомоги та не сплачує щомісячно позивачці матеріальне забезпечення у розмірі 500, 00 гривень.
Зазначає, що на даний час позивачку доглядає її подруга ОСОБА_3, яка фактично виконує всі обовязки, які взяв на себе відповідач відповідно до умов договору довічного утримання (догляду), у звязку з чим вважає, що відповідач свої обовязки не виконує, у звязку з чим договір підлягає розірванню.
Враховуючи вищенаведене представник позивача просив суд позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином про причини неявки суду не повідомив.
За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, допитавши свідка, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 21 грудня 2004 року було укладено договір довічного утримання (догляду),який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4
Умовами вказаного вище договору передбаченого, що позивачка передає у власність, а відповідач отримує квартиру № 93, яка знаходиться в м. Києві по вулиці Фучика в будинку № 15, а відповідач зобовязується довічно утримувати позивачку шляхом забезпечення віджучувача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання в квартирі; забезпечення щоденним чотирьохразовим калорійним харчуванням за раціоном, який складає дієтолог чи лікар; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду та надання необхідної допомоги; надання побутових послуг (прання постільної білизни, ремонт побутової, а також аудіо-, відеотехніки тощо); забезпечення належними лікувальними засобами, вартість яких визначається на підставі виданих лікарями рецептів; матеріальне забезпечення з довічного утримання (догляду), яке щомісячно має надаватися відчужувану, оцінюється сторонами у розмірі 500, 00 гривень, за їх взаємною згодою, у випадку інфляції ця сума збільшується, згідно встановленого державою коефіцієнту індексації доходів населення (а.с.8-9).
В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2, свої обовязки відповідно до укладеного договору про довічне утримання (догляду) не виконує, оскільки не забезпечує позивачку щоденним чотирьохразовим калорійним харчуванням, не здійснює догляд та надання необхідної допомоги та не сплачує щомісячно позивачці матеріальне забезпечення у розмірі 500, 00 гривень.
Також встановлено, що на даний час позивачку доглядає її подруга ОСОБА_3, оскільки відповідач відмовився у виконанні взятих на себе зобовязань за договором довічного утримання (догляду).
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що в кінці травня 2010 року до неї зателефонувала ОСОБА_1 та повідомила, що її названий хрещеник ОСОБА_2 відмовився відвести її до санаторію та попросила допомоги. Підтвердила, що в травні відповідач повинен був привести продукти харчування, проте не привіз , згодом повідомив , що у нього немає грошей та на телефонні дзвінки не відповідав. Пояснила, що з 03.06.2010 року за проханням позивачки доглядає останню. Підтвердила, що була свідком конфлікту між позивачкою та відповідачем в ході якого позивачка зясовувала причини за якими відповідач не доглядає її. Також пояснила, що за час перебування у позивачки, відповідач матеріальної допомоги на утримання не надавав, продуктами харчування не забезпечував, догляду за позивачкою не здійснював.
Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду : на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача.
Відповідно до п. 9 Договору довічного утримання (догляд) відчужувач має право вимагати розірвання Договору у разі невиконання або неналежного виконання Набувачем своїх обовязків за цим Договором.
З огляду на те, що відповідач з травня 2010 року не виконує належним чином обовязки передбачені умовами договору довічного утримання від 21 грудня 2004 року, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про розірвання Договору довічного утримання (догляду) від 21 грудня 2004 року підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Таким чином, з відповідача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 8, 50 гривень та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 37, 50 гривень, а всього 46, 00 гривень.
Керуючись ст.744, 749, 755 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 224 -226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Розірвати Договір довічного утримання (догляду) від 21 грудня 2004 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстрованого в реєстрі за № 406.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму державного мита у розмірі 8, 50 гривень та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 37, 50 гривень, а всього 46, 00 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після з моменту проголошення рішення.
Суддя: