Краснопільський районний суд Сумської області
Справа № 2-754/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2010 року смт. Краснопілля

Краснопільський районний суд Сумської області в складі: головуючого судді Косар А.І.

за участю

секретаря судового засідання Литвин А.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Краснопільського районного суду Сумської області смт. Краснопілля цивільну справу позовного провадження

за позовною заявою ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Краснопільському районі Сумської області

про зобовязання перерахувати державну та додаткову пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, подав позов проти відповідача, управління пенсійного фонду України в Краснопільському районі Сумської області (далі по тексту УПФУ в Краснопільському районі Сумської області) у звязку з порушенням ним нарахування та виплати державної та додаткової пенсії.

14 червня 2010 року відкрито провадження у даній справі.

Вимоги обґрунтовував тим, що він є особою, що потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, його визнано інвалідом IІІ групи. Крім того, статтею 14 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(далі Закон № 796-ХІІ) його віднесено до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Позивач стверджував, що статтями 50 та 54 Закону № 796-ХІІ встановлено, що він має право на щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, та розмір його пенсії не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком. Відповідач усупереч зазначеним нормам не провів відповідне нарахування цих пенсій.

Просив визнати дії управління пенсійного фонду України в Краснопільському районі Сумської області неправомірними та зобов'язати відповідача зробити з 01.04.2007 р. по 01.04.2010 р. перерахунок його пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком виходячи зі встановленого розміру мінімальної пенсії за віком та виплатити різницю на загальну суму 114874,50 грн., а також враховувати нові розміри мінімальної пенсії за віком, визначені виключно законами України відповідно до зростання розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність при нарахуванні йому основної і додаткової пенсії, », а також стягнути судові витрати.

Відповідач надав заперечення на позов, в яких просив суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що позивач перебуває на обліку в УПФУ в Краснопільському районі Сумської області і отримує пенсію по інвалідності 3 групи як потерпілий внаслідок аварії на ЧАЕС у розмірі фактичних збитків. Вперше пенсія була призначена по 2 групі інвалідності загального захворювання з 02.11.1995 року на підставі довідки МСЕК серія АА № 003135 відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування». З 01 серпня 1996 р. на підставі експертного висновку про причину захворювання та довідки МСЕК, якою йому встановлено захворювання внаслідок аварії на ЧАЕС 60 % втрати працездатності, була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». До основного розміру пенсії призначена та виплачується щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, що для інваліда III групи складає 15% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, розмір якої визначено ст. 50 зазначеного Закону у зв'язку зі змінами, внесеним Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Ч. 5 ст. 54 Закону № 796-ХІІ передбачає, що порядок обчислення пенсії, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Попередньо відповідні надбавки і додаткова пенсія обраховувалися, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, розмір якої був визначений п. 2 Постанови КМУ від 03.01.2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок кошів державного бюджету» і складав 19,91 грів., які і виплачувалися позивачу. Підстав для застосування при обрахунках розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної Законом України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» немає, оскільки відповідно до ч. З ст. 28 зазначеного закону, мінімальний розмір пенсії за віком у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність застосовується лише виключно для розмірів пенсій, призначених згідно з названим Законом. З першого липня 2008 року розрахунок виплат здійснило йому виходячи з розміру, встановленого Постановою КМУ від 16.07.2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», Постановою КМУ від 28.05.2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян». Розмір пенсійної виплати позивача з 01 червня 2010 року складав 709 грн., в тому числі основний розмір пенсії 600 грн., додаткової пенсії інваліду III групи 106,35 грн.

Позивач на судовому засіданні доводи позовних вимог підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача на судове засідання не прибув, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини справи, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, і це не заперечують сторони, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, є особою, що потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, його визнано інвалідом III групи. Положеннями статті 14 Закону № 796-ХІІ його віднесено до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії А № 411855 виданим Сумською облдержадміністрацією 26.02.2005 року та вкладкою № 411855 до зазначеного посвідчення, копією посвідчення серії ААА № 401450 та довідкою МСЕК серії АС № 007649 /ас. 8-10/.

Перебуває на обліку в УПФУ в Краснопільському районі Сумської області з 1995 року і йому призначалися різні види пенсій, що підтверджується копією матеріалів пенсійної справи /ас. 36-39/.

За заявою позивача з 01 серпня 1996 р. йому призначено пенсію по інвалідності на підставі ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, згідно з ст. 50 цього ж Закону /ас.37 /.

12.04.2010 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в Краснопільському районі Сумської області з заявою про перерахунок пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян України, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В здійсненні перерахунку йому було відмовлено з підстав, зазначених у запереченні представника відповідача /ас. 15-16 /.

Виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини першої статті 50 Закону № 796-ХІІ особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами IІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону № 796-ХІІ в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів IІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 Конституції України).

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 1997 року № 523, щодо критеріїв обчислення розмірів пенсії відповідає змісту статті 54 Закону № 796-ХІІ, оскільки розмір пенсії визначається у відсотках до заробітної плати і не фіксується максимальний граничний розмір пенсії у грошовому еквіваленті. Водночас у пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року № 1«Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» встановлено розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, а в пункті 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2005 року № 1293 «Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - мінімальний розмір пенсії, які всупереч положенням зазначених статей Закону № 796-ХІІ, не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком.

Розрахунок пенсії позивачу відповідач провів, виходячи з установленого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» розміру, який складає 19,91 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 8 ЦПК України, яким визначено, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд дійшов висновку про те, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають статті 50 та 54 Закону № 796, а не наведена вище постанова Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

За таких обставин, суд вважає, що позивач має право на призначення пенсії у розмірі не нижчому від 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону № 796-ХІІ випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене суд не взяв до уваги положень частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону № 796-ХІІ.

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону № 796-ХІІ, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Відповідно до вимог ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у заявника виникає право на перерахунок пенсії з моменту звернення пенсіонера за таким перерахунком - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

З матеріалів справи вбачається, що за перерахунком пенсії ОСОБА_1 звернувся з дати встановлення групи інвалідності з 01 серпня 1996 р., тобто в даному випадку позивач з названої дати має право на перерахунок пенсії, а враховуючи, що позивач просив здійснити перерахунок та виплату з 01.04.2007 р., то й перерахунок повинен вчинятися до цієї дати з 01 квітня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

Пунктом 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2008 року, внесено зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»:

текст ст. 50 Закону викладено у такій редакції: «Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам I групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; інвалідам II групи - 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність»;

текст ст. 54 Закону викладено у такій редакції: «У всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році: по I групі інвалідності - 220 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по II групі інвалідності - 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по III групі інвалідності - 180 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 - 1990 роках та осіб, евакуйованих у 1986 році із зони відчуження: по I групі інвалідності - 160 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по II групі інвалідності - 150 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по III групі інвалідності - 140 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: по I групі інвалідності - 130 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по II групі інвалідності - 120 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; по III групі інвалідності - 110 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; дітям-інвалідам - 70 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційним положення пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

З 01.07.2008 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 р. № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», а ПКМ № 1 від 03.01.02 втратила чинність, якою установлено починаючи з 01 липня 2008 року доплату окремим категоріям осіб з тим, щоб їх пенсії (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсій за особливі заслуги перед Україною, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством) досягали розмірів в учасників ліквідації наслідків на Чорнобильській АЄС у 1987 1990 роках та осіб,евакуйованих у 1986 році із зони відчуження у інвалідів III групи 760 гривень.

28 травня 2008 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», відповідно до пункту 4 якої встановлено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю відповідно до Закону № 796-ХІІ виплачується у розмірах до прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, тим, що належать до категорії 1 інвалідам III групи 15 відсотків.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже на підставі рішення Конституційного Суді України від 22.05.2008 року втратила чинність нова редакція статей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» "Про соціальний захист дітей війни", внаслідок чого відновлена попередня редакція закону.

Як вбачається з матеріалів справи, з 01 січня 2008 року відповідачем державна та додаткова пенсія виплачувалась у розмірах, встановлених вказаними постановами, а не Закону , що підтверджується довідкою управління пенсійного фонду /ас. 35 /.

З урахуванням того, що в період з 1 січня по 22 травня 2008 року дія статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»була призупинена, у вказаний період були діючими положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, підстав для задоволення позову в частині здійснення перерахунку пенсії з 01 січня 2008 року по 22 травня 2008 року не має.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення Про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2002 року за №121/2001 і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України „ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті державної та додаткової пенсії позивачу, передбаченої статями 50,54 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» покладено на управління пенсійного фонду України в Краснопільському районі Сумської області , за місцем проживання позивача.

Враховуючи викладене, суд зобов`язує УПФУ в Краснопільському районі Сумської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 22 травня 2008 року, а оскільки позивачем зазначений період перерахунку відповідних виплат по 01 квітня 2010 р., то й перерахунок повинен вчинятися до цієї дати.

При цьому, вимоги про стягнення з управління пенсійного фонду України в Краснопільському районі Сумської області доплати до пенсії у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, якому надані такі повноваження.

Також не підлягає задоволенню вимога позивача про зобовязання відповідача враховувати нові розміри мінімальної пенсії за віком, визначені виключно законами України відповідно до зростання розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність при нарахуванні основної і додаткової пенсії позивачу, оскільки в межах ЦПК України захисту підлягає порушене право. Встановлення обовязків на майбутнє, без врахування змін чинного законодавства, яке може мати місце, та без наявності спірних відносин є безпідставним.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Звернення до суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Крім того, згідно п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського Суду, як джерело права.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції: «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач свій процесуальний обов`язок виконав в повній мірі, а відповідач, навпаки, не спростував доводи позивача.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог, з урахуванням фактичних виплат.

Також, суд вважає необхідним визнати неправомірною бездіяльність управління пенсійного фонду України в Краснопільському районі Сумської області, по не виконанню Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка призвела до порушення прав позивача на своєчасне нарахування на отримання відповідних виплат.

Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України, з урахуванням положень пунктів 18, 34 статті 4 Декрету Кабінету Міністрів України. При цьому витрати на правову допомогу підтверджуються квитанціями про сплату коштів на відповідні рахунки, Актом прийому передачі послуг, Довідкою про обсяг виконаних робіт /ас. 21-25/.

На підставі статей 8, 22, 46, 124, 129 Конституції України, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Положення Про Пенсійний фонд України, рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року, Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року, Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», постанов Кабінету Міністрів України від 03 січня 2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 р. № 654 Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 79,81, 88, 209, 212, 214 215, 217, 218 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність управління пенсійного фонду України в Краснопільському районі Сумської області.

Зобовязати управління пенсійного фонду України у Краснопільському районі Сумської області здійснити перерахунок ОСОБА_1 державної пенсії відповідно до вимог ст.54 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі не меншому 6 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру пенсії за віком, визначеному ст.28 Закону України « Про загальнообовязкове пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за період з 01.04.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 01.04.2010 року з урахуванням фактичних виплат.

Зобовязати управління пенсійного фонду України в Краснопільському районі Сумської області здійснити перерахунок ОСОБА_1 додаткової пенсії відповідно до вимог ст.50 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи « у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком , виходячи з розміру пенсії за віком, визначеному ст. 28 Закону України « Про загальнообовязкове пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за період з 01.04.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 01.04.2010 року з урахуванням виплачених коштів.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з управління пенсійного фонду України в Краснопільському районі Сумської області 60 грн. 00 коп. витрат за інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи та 250 грн. витрат на правову допомогу, а усього 310 грн.

Витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

На дане рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження на протязі 10 днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження. Заява та скарга подаються до Сумського апеляційного суду через Краснопільський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо таку заяву було подано, але апеляційна скарга подана не була у строк, встановлений ст. 294 ЦПК, рішення суду набирає сили після закінчення цього строку. Якщо було подано апеляційну скаргу і рішення за цією скаргою не скасовано, воно набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. І. Косар

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 02 серпня 2010 року о 16 год.00 хв.

Оригінал зберігається в матеріалах справи