Справа № 2-117/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2010 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Скрипченко Д.М.

при секретарі Левкович Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел.Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи з самостійними вимогами на предмет спору: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору найма житла недійсним та виселення.

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулася до суду з позовом про визнання договору найма житла недійсним та виселення, мотивуючи наступним:

у вересні 2008 року позивач уклала з відповідачем у справі договір найму житла в усній формі та дозволила йому проживати в квартирі та протязі 5 років за умови виконання відповідачем ремонту в квартирі.

Після цього, відповідач вселився в зазначену квартиру, при цьому, в порушення їхньої домовленості, почав проживати в ній разом зі своєю дружиною та дитиною, хоча позивач свого дозволу на проживання цих осіб в своєму житлі не давала, у зв»язку з чим вважає, що такими діями відповідача порушуються законні права та інтереси позивача, як власника даної квартири.

Частиною 1 ст. 810 ЦК України визначено, що по договру найму житла одна сторона власник житла передає або зобов»язується передати другій стороні житло для проживання в ньому на певний строк за плату.

Відповідно до ст.811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.816 ЦК України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживають разом з наймачем. Ця умолва є обов»язковою для даного виду договорів, так як в частині другій цієї ж статті зазначено, що наймач житла несе відповідальність перед наймодавцем за порушення умов договору особами, які проживають разом з ним.

Таким чином, позивач вважає, що укладений між сторонами по даній справі договір не являється договором найму належного їй житла однокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і є недійсним, так як суперечить вищезазначеним вимогам.

Посилаючись на те, що договір укладений між позивачем та відповідачем, не відповідає нормам чинного законодавства щодо форми та змісту договору найму житла , позивач просить суд визнати цей договір недійсним та виселити відповідача із займаної ним квартири.

Позивач вважає, що договір найму житла з віджповідачем є недійсним не тільки з тих підстав, які вказані в первісному позові, а і з тих підставі, що він укладався без їхньої на те згоди.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25 грудня 2002 року , ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які є третіми особами у справі, разом з позивачем, являються співвласниками квартири АДРЕСА_2. Квартира належить їм на праві приватної спільної власності і частка кожного із них в цій квартирі становить 1/3 її частина.

Як співвласники квартири , вони не давали згоди своїй матері, тобто позивачу у справі на вчинення будь-яких дій відносно їхньої квартири, в тому числі і на укладання договору найму житла чи то в усній , чи то в письмовій формі.

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним і охороняється законом.

Як співвласники квартири вони мають право на судовий захист свого права власності та усунення будь-яких порушень у здійсненні цього права.

Неправомірне та безпідставне проживання відповідача в їхній квартирі створює їм перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні належною їм квартирою. Ці перешкоди можуть бути усунені тільки шляхом виселення відповідача із належної їм квартири.

В судовому засіданні позивач просить суд ухвалити рішення , яким визнати недійсним договір найму житла, який було укладено 28 вересня 2008 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який укладено без згоди інших співвласників квартири АДРЕСА_3.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 із квартири АДРЕСА_3, яка належить на праві спільної сумісної власності, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, без надання ОСОБА_2 іншого житлового приміщення.

Відповідач проти позову позивача заперечує в повному обсязі, мотивуючи своє заперечення наступним: договір найму житла , який був укладений між відповідачем та позивачем у справі 28 вересня 2008 року, дійсно було укладено в простій письмовій формі, а не в усній, як зазначено позивачем у позовній заяві.

Згідно вказаного договору найму житла, позивач у справі передала йому належну їй на праві власності житлову квартиру для проживання, яка знаходиться за адреслю: АДРЕСА_4 для проживання в ній, а він в свою чергу прийняв її та взяв на себе зобов»язання в рахунок орендної плати, провести у ній за власні кошти поточний і капітальний ремонти, про що попередньо було обумовлено з наймодавцем у вищезазначеному договорі найму житла.

мотивування і вимоги позивача у своєму позові в рамках діючого законодавства фактично не доведені, відсутні будь-які докази , що переконливо доводять перехід права власності. Розписка , яка додана до матеріалів даної справи не може бути доказом, оскільки чинним законодавством України регламентовано певні вимоги до дотримання форми договору, як правочину. Договір купівлі-продажу, який був укладений між позивачем та ОСОБА_5, нотаріально не посвідчений, що тягне за собою певні правові наслідки, а саме: у ст.220 ЦК України зазначено, що у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Позивач стверджуючи про власне право на нерухоме майно , з моменту смерті сторони за договором купівлі-продажу, і по даний час , своєчасно не реагував, а також з моменту, коли він розумів факт наявності у померлого рідних, які мають право на спадкування, не вживав заходів щодо доказів права власності. При цьому в позові відсутні пояснення з приводу мотивів не звернення раніше до суду за захистом свого права. Окрім того, всі правовстановлюючі документи , які існують на даний час, не відносяться до позивача, як до власника. Тобто право власності є не узаконеним.

Отже, відповідач прохає суд відмовити в повному обсязі позивачу в задоволенні його позовних вимог.

Також відповідачем ОСОБА_6 подано позов до суду про визнання права власності на цей же спірний житловий будинок в порядку спадкування, посилаючись на те, що 27 серпня 1997 року помер її батько, ОСОБА_5

На праві власності батьку належав житловий будинок за №7 по вул.Леніна в с.Новомихайлівка Томаківського району Дніпропетровської області.

Після смерті батька в спадщину вступила фактично позивач ОСОБА_6, так як прийняла в спадщину ощадні книжки.

При житті батько дозволив сімї позивача по первісному позову, тобто ОСОБА_7 проживати в будинку безкоштовно і доглядати за ним. Тому, позивач вважає, що маючи на руках ощадні книжки, вона фактично прийняла спадщину і не зверталася в державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини.

На теперішній час , позивач бажає переоформити житловий будинок на себе, але їй розяснили, що право власності в порядку спадкування необхідно признати в судовому порядку.

Позивач просить суд ухвалити рішення , яким визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: с.Новомихайлівка вул.Леніна 7 Томаківського району Дніпропетровської області в порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_5, який помер 27 серпня 1997 року.

В судовому засіданні позивач, ОСОБА_7 підтримав свої позовні вимоги повністю та прохає суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи повторно, в судове засідання не зявився без поважних на те причин.

Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити зачне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на ці обставини, суд вважає необхідним ухвалити заочний розгляд справи та вивчити ті матеріали , які знаходяться у справі.

Позивачу розяснено порядок заочного розгляду справи, проти чого він не заперечує і дав свою згоду.

Представник Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, тобто відповідач у справі за позовом ОСОБА_6 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, після смерті батька, ОСОБА_5 - проти позову ОСОБА_7 не заперечує, а проти позову ОСОБА_6 заперечує, мотивуючи своє заперечення тим, що ОСОБА_7, на протязі останніх 10-ти років проживав в спірному будинку, і ніхто претензій до нього не виявляв.

Третя особа: зав.Марганецькою державною нотаріальної конторою в.о.Томаківської державної нотаріальної контори в своїй заві прохає суд, позов ОСОБА_6 розглядати без її участі, з будь-яким рішенням суду буде згодна.

Суд, розглянувши матеріали справи , заслухавши позивача , представника Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, та на попередніх судових засіданнях відповідача ОСОБА_6, вважає за необхідне позов ОСОБА_7 задовольнити повністю, з тих підстав, що той факт, що домашній правочин купівлі-продажу спірного житлового будинку між ОСОБА_7 та покійним ОСОБА_5 підтверджується, копією технічного паспорту на житловий будинок, наданою позивачем у справі, ОСОБА_7, власноручно розпискою, даною ОСОБА_5 , ОСОБА_7, а також тим фактом, що представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні сам підтвердив суду , що вищезгаданий правочин мав місце і він про нього достовірно знав зі слів своєї матері, відповідачки ОСОБА_6

У позові ОСОБА_6 про визнання права власності на житловий будинок, який розташований за адресою: с.Новомихайлівка вул.Леніна 7 Томаківського району Дніпропетровської області в порядку спадкування відмовити, з тих підстав, що спадкодавець ОСОБА_5, за життя з власної волі розпорядився своїм майном, на яке вони претендують, а саме: на житловий будинок, який знаходиться за адресою: с.Новомихайлівка вул.Леніна 7 Томаківського району Дніпропетровської області ( с.Запорізька Балка по вул.Запорізька б/н) він продав його згідно ж його розписки за 2 тис.рублів ОСОБА_7

Крім того, представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечував дійсність підпису свого довірителя під розпискою ОСОБА_5 про продаж житлового будинку.

Посилання позивачки ОСОБА_6, про те , що вона фактично прийняла спадщину , так як мала на руках ощадні книжки є безпідставним, тому що даний факт позивачем нічим не доведено, тим більше технічний паспорт на спірний дім знаходиться у ОСОБА_7

На підставі викладеного , та керуючись ст.ст.3,5,7,60,212-215, 224 ЦПК України , ст.47, 227 ЦК України (в редакція 1963 року), ст.ст.220, 655-657 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди задовольнити повністю.

Визнати дійсною угоду купівлі-продажу житлового будинку та надвірних споруд , що розташовані за адресою: с.Новомихайлівка по вул.Леніна 7 Томаківського району Дніпропетровської області, яка укладена 26 липня 1997 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, який помер 27 серпня 1997 року.

Визнати право власності на житловий будинок та надвірні споруди , що розташовані за адресою: с.Новомихайлівка вул.Леніна 7 Томаківського району Дніпропетровської області за ОСОБА_7.

У позові ОСОБА_6 до Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного суду через Томаківський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги , з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_8