АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-7754/10* Головуючий у 1-й інстанції Яценко В.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О. А.,

суддів Мартєва С.Ю., Чічіля В.А.,

при секретарі Фадєйкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у м.Лубнах на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської , області від 05 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м.Лубнах про зобов'язання перерахувати пенсію.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким визнати незаконною відмову відповідача здійснити перерахунок пенсії та зобов'язати відповідача перерахувати розмір пенсії, починаючи з 22 травня 2008 року.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що відповідач усупереч вимогам ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі - Закон №796) відмовився перерахувати та виплачувати позивачу додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.І ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 березня 2010 року позов задоволений: зобов'язано відповідача перерахувати і виплатити позивачу додаткову пенсію відповідно до ст.50 Закону №796 у розмірі 75% прожиткового мінімуму громадян, починаючи з 22 травня 2008 року.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України у м.Лубнах, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що висновок суду про застосування величини мінімальної пенсії за віком згідно ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обрахування додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, є помилковим та таким, що суперечить ч.4 ст.28 цього ж закону.

Судом не взято до уваги, що органи Пенсійного Фонду України вправі здійснювати виплати лише у межах коштів, отриманих з Державного бюджету України на такі цілі, проте фінансування витрат, передбачених Законом №796, не проводилося.

Окрім порядок з розміри виплат пенсій врегульовані постановами Уряду, якими органи Пенсійного фонду України мають керуватися у свій діяльності.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.І ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі .відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанцій встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

З 23 квітня 2002 року позивачу встановлена довічно II група інвалідності і він віднесений до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, позивач має право на отримання додаткової пенсії на підставі Закону №796.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, виходив з того, що при розрахунку додаткової пенсії, передбаченої ст.50 Закону №796, застосуванню при її обчисленні підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в Законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам та ґрунтується на законі.

Відповідно до ст.49 Закону №796 пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4 встановлюються у виді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 50 Закону №796 передбачено, що додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до І категорії, зокрема інвалідам II і III групи, призначається у розмірі 50% і 75% мінімальної пенсії за віком. Стосовно державних пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, то їх розміри в усіх випадках, не можуть бути нижчими, зокрема по II і III групам інвалідності, шести і восьми мінімальних пенсій за віком (чЗ,.4 ст.54 Закону №796).

Таким чином, вихідним критерієм обрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом (ст.28 ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування).

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановами КМУ №530 від 28 травня 2008 року №654 від 16 липня 2008 року.

Ці Постанови є чинними і їх положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають положенням ст.50, ст.54 Закону №796.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання відповідача на частину пяту ст.54 Закону №796, якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, яка настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може^ допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок не порушуючи положень цього Закону.

Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, а його висновок, що при розрахунку додаткової пенсії, передбаченої ст.50 Закону №796, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком, є обґрунтованим.

Положення частини третьої ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого частиною першою цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неправомірність дій відповідача та зобовязання його провести перерахунок пенсії позивачу, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ЗОЗ, ст.307 ч.І п.1, ст.308, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м.Лубнах відхилити.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двох місяців до Верховного Суду України шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.А. Лобов

судді В.А. Чічіль

ОСОБА_3