Комсомольський районний суд м.Херсона
Справа № 2-836/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2010 року Комсомольський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого - судді Гуцалюк О.В.,

при секретарі - Ракович І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні, ВАТ КБ «Надра», про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, виключення майна з акту опису та арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2009 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 07 березня 2009 року вона придбала у ОСОБА_2 автомобіль марки BMW 535і, 2000 року випуску номер кузова НОМЕР_1 чорного кольору, держ. номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_3 Придбання автомобілю відбулось на підставі довіреностей виданих ОСОБА_3 на ім»я ОСОБА_2, та останнім на ім»я позивача. В момент здійснення покупки 05 березня 2009 року відповідач виконала усі умови договору купівлі-продажу, повністю передала обумовлену суму вартості автомобіля, про що ОСОБА_2 в свою чергу надав письмову розписку та передав автомобіль. З часу придбання автомобіля позивач відкрито ним користувалась, здійснювала догляд за ним, проводила його технічне обслуговування. Однак, 17.09.2009 року відбулось затримання автомобіля та його вилучення, оскільки власник авто ОСОБА_3 не виконав рішення суду про стягнення з нього боргу в сумі 92569,80 грн. на користь ВАТ КБ «Надра». Оскільки позивач є добросовісним покупцем і виконала усі істотні умови договору купівлі-продажу просила суд визнати договір купівлі-продажу спірного авто дійсним, визнати за нею право власності на нього, виключити автомобіль з акту опису та арешту майна.

В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги у повному обсягу, просила позов задовольнити, додатково пояснила, що вона не знала і не могла знати про існування заборгованості власника авто ОСОБА_3 перед банком, авто придбала в іншої особи - ОСОБА_2, а після придбання автомобілю витратила значні кошти на його відновлення оскільки авто було в технічно несправному стані.

ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився про час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_2 позовні вимоги визнав у повному обсягу, пояснив, що спочатку у 2006 році він шляхом отримання генеральної довіреності, придбав автомобіль BMW 535і, у ОСОБА_3, а згодом також на підставі довіреності виданої йому ОСОБА_3, продав спірний автомобіль позивачу, про що 07.03.2009 року видав генеральну довіреність та письмову розписку про отримання коштів за авто в розмірі 6000 доларів США. Про те, що автомобілі знаходиться в заставі банку він ніколи не знав.

Представник ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити.

Представник ВАТ КБ «Надра» в судовому засіданні позовні вимоги не визнає заперечував проти задоволення позову, додатково зазначив, що сторонами не було дотримано вимоги законодавства щодо оформлення договору-купівлі продажу автомобіля. Зазначив, що спірний автомобіль було придбано ОСОБА_3 за кошти банку, які були надані йому відповідно до кредитного договору, а сам автомобіль був переданий і знаходиться у заставі банку. Вважав, що ОСОБА_3Є шахрайським шляхом здійснив продаж автомобілю, без повідомлення про це банк, в наслідок чого позивачу необхідно звернути вимоги щодо повернення коштів де особи, яка здійснила його продаж.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі біржової угоди № 10440 від 11.11.2005 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу КХС № 790219, належить автомобіль марки BMW 535і, 2000 року випуску номер кузова НОМЕР_1 чорного кольору, держ. номер НОМЕР_2.

Згідно із п.п. 2.1 - 2.3 кредитного договору № 804/6/10/2005/840к/1161 від 25.11.2005 року та договору застави від 25.11.2005 року, ОСОБА_3, на виконання зобов»язань взятих на себе згідно даного кредитного договору, передав вищезазначений автомобіль у заставу відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра».

Відповідно до п. 1.4 договору застави від 25.11.2009 року на термін дії договору Заставодавець не має права відчужувати Предмет застави, або передавати заставу іншим особам. Крім того, згідно із п. 2.3.1 Заставодавець зобов»язаний не здійснювати без попереднього письмового дозволу Заставодержателя дій, які призводять або можуть призвести до переходу права власності та/або користування та/або розпорядження предметом застави інших осіб.

24.01.2006 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_2 письмову розписку про отримання ним 13000 доларів США за автомобіль BMW 535і, в подальшому 05.03.2009 року надав останньому нотаріально посвідчену генеральну довіреність, з наділенням його у тому числі продажу спірного авто.

В свою чергу ОСОБА_2, діючи від імені ОСОБА_3, 07.03.2009 року продав ОСОБА_1 вищезазначений автомобіль за 6000 доларів США, про що того ж дня надав письмову розписку про отримання коштів і генеральну довіреність.

27 березня 2008 року державним виконавцем ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні ОСОБА_4 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3077 від 12.02.2008 року про стягнення з ОСОБА_3 боргу в сумі 92569,80грн. на користь ВАТ КБ «Надра». 18.04.2008 року було винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, відповідно до якої було накладено арешт на автомобіль марки BMW 535і, 2000 року випуску держ. номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_3, а 23.09.2009 року, після проведення 17.09.2009 року затримання автомобілю, складено Акт опису та арешту майна, а саме автомобілю марки BMW 535і, 2000 року випуску номер кузова НОМЕР_1 чорного кольору, держ. номер ВТ /000 АВ, який належить ОСОБА_3

Частиною 1 ст. 328 ЦК передбачено, що право власності насувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з п. З ч. 1 ст. 208 ЦК правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій фермі.

Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

При цьому суд вважає, що Закон не вимагає обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля, тому посилання позивача на дану норму закону є безпідставними і вважає її такою що не підлягає застосуванню при розгляді даної справи.

Законодавством України встановлений спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна, ст. 34 Закону України від ЗО червня 1993 року N 3353 "Про дорожній рух" передбачає, що державна реєстрація транспортних засобів здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена як ст. 208 ЦК України так і постановою КМ від 07.09.98 N 1388, якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Правила), згідно з п. 2 яких вони є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб.

Так, пунктами 7, 8 вказаних Правил передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставок) для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості; правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах.

Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ЛАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих v підрозділах ДАІ, не проводиться. Реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків.

Пунктами 43,44 Правил передбачено: якщо транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України, а саме зняття з обліку транспортних засобів здійснюється після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу.

Спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ і залишається зареєстрованим за ОСОБА_3, заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався. До вчинення цих дій власник автомобілю не мав права відчужувати спірний автомобіль, а позивач його придбати.

Сукупність зібраних судом доказів свідчить про те, що в установленому порядку договіри купівлі-продажу спірного автомобіля між його власником - ОСОБА_3, ОСОБА_2, а в подальшому і позивачем не укладались, посилання позивача як на підставу набуття права власності на автомобіль за дорученням є безпідставними, оскільки суперечать вищезазначеним вимогам закону щодо придбання транспортних засобів. Недотримання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вимог законодавства при придбанні транспортного засобу, спростовують посилання на добросовісність покупця, оскільки при дотримання таких вимог покупцем мало бути встановлено, що спірний автомобіль перебуває в заставі і має заборону на відчуження, яке в свою чергу могло відбутись тільки за згодою Заставодержателя.

За своїм юридичним змістом договір доручення є договором про представництво, оскільки повірений зобов'язується діяти від імені довірителя, е наслідок чого, враховуючи ч.3 ст. 238 ЦК України суд вважає, що ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_1 не могли вчиняти правочини від імені особи, яку вони представляють, у своїх інтересах, оскільки в судовому засіданні кожен з них зазначав своє особисте придбання спірного автомобілю шляхом отримання довіреності на себе.

Свідки: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердили факт користування спірним автомобілем ОСОБА_2, а згодом ОСОБА_1

Суд відхиляє покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про те, що між сторонами фактично було укладено договори купівлі-продажу автомобіля, відбулась передача коштів та майна, з підстав недотримання сторонами вимог законодавства щодо здійснення таких правочинів і вважає, що встановлення фактичних обставин справі: за ними матиме місцем при розгляді інших позовних вимог зокрема про повернення коштів.

Крім того, ч. 2 ст. 586 ЦК України передбачено, що Заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Згідно із ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, на підставі викладеного суд приходить до висновку, що в наслідок недотримання ОСОБА_1 вимог законодавства, якими визначено порядок придбання автомобілю, остання не може набути прав покупця на спірне майно, яке в свою чергу перебуває у заставі і на яке Заставодержатель набув право звернення, в зв»язку з невиконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов»язань щодо поверненню коштів отриманих відповідно до кредитного договору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 212, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 208, 220, 328, 586, 589 ЦК України, ст. 34 Закону України від ЗО червня 1993 року N 3353 "Про дорожній рух", «Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок» затверджених постановою КМ від 07.09.98 N 1388, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні, ВАТ КБ «Надра», про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, виключення майна з акту опису та арешту майна.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Херсонської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя О.В. Гуцалюк