КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №2-5468/2010
Провадження № 5468/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.12.2010 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Васильєвої Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 « ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом про виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1. Посилались на те, що 10.06.2005 року відповідач ОСОБА_2 уклав з банком кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2 був наданий кредит у сумі 150 000 грн. на купівлю квартири, а також 24 000 грн. на сплату страхових платежів, строком до 10 червня 2025 року. В забезпечення виконання умов цього кредитного договору відповідач ОСОБА_2 уклав договір іпотеки, яким надав в іпотеку банку двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, яке належала йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на заставлене майно, а саме спірну квартиру. На вимогу позивача відповідачі відмовились її звільнити. Просили виселити відповідачів з спірної квартири.

У судове засідання представник позивача не з»явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити позовні вимоги .

Відповідачі у судове засідання не з»явились будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Оскільки сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін, що не з»явились.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

10 червня 2005 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позивач видав відповідачеві ОСОБА_2 кредит у сумі у сумі 150 000 грн. на купівлю квартири, а також 24 000 грн. на сплату страхових платежів, строком до 10 червня 2025 року.

В рахунок забезпечення виконання умов кредитного договору 10 червня 2005 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку банку належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3 в м Полтаві.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31 березня 2009 року в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором було звернуте стягнення на заставлене майно, а саме спірну квартиру та виселено ОСОБА_2 з квартири.

Оскільки рішення про виселення ОСОБА_2 вже було ухвалене та набрало законної сили , ухвалою суду від 13 грудня 2010 року провадження в цивільній справі за вказаними позовними вимогами закрите.

Матеріали справи містять акт державного виконавця від 3 листопада 2009 року, з якого вбачається, що в спірній квартирі проживають відповідачі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Згідно змісту узагальнення Верховного Суду України щодо судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин вбачається, що відповідно до ч. 4 ст. ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців.

Разом з тим, ч. 1 ст. 40 цього ж Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

У ч. 2 і 3 цієї ж ст. 40 законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. З ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Матеріали справи не містять доказів про те, що позивач виконав вимоги ч. З ст. 109 ЖК України та ч. 2 і 3 ст. 40 ЗУ « Про іпотеку» та направляв відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимогу про добровільне звільнення спірної квартири, а тому позовні вимоги про їх виселення не можуть бути задоволені судом.

Керуючись ч.3 ст. 109 ЖК України, ст. 40 ЗУ "Про іпотеку", ст.10,11,60,212-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 « ПриватБанк» про виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутніми в судовому засідання з часу отримання.

Головуючий Л.М. Васильєва