Немирівський районний суд Вінницької області
Справа №2-48 2010р.
РІШЕННЯ

ІМЯМ УКРАЇНИ

11 листопада 2010 року Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Слободяник Т.В.

при секретарі Когутяк В.В.

з участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Немирові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Державної нотаріальної контори, ОСОБА_6 міської ради про визнання Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок з господарськими будівлями від 28.04.1995 року частково недійсним, визнання житлового будинку з господарськими будівлями спільною сумісною власністю подружжя з рівними частками кожного подружжя, визнання частково недійсним договору дарування житлового будинку від 25.05.1995 року, визнання за ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за законом на ? частину житлового будинку №167 з відповідною часткою господарських будівель по вул..Леніна м.Немирова яка належала ОСОБА_7 що помер 07.04.1983 року,

Встановив:

ОСОБА_8 і ОСОБА_7 з кінця 50-років почали проживати у незареєстрованому шлюбі. 25.01.1958 року у них народився син ОСОБА_9. Подружжя в цей період розпочало будівництво житлового будинку в м. Немирові по вул. Леніна.

20.01.1963 року ОСОБА_8 і ОСОБА_7 зареєстрували шлюб між собою, проживаючи до реєстрації шлюбу вже на протязі більше пяти років однією сімєю.

13.12.1963 року у них народилася донька ОСОБА_2, що є позивачкою по справі.

Вся сімя тривалий час проживала у збудованому будинку.

У січні 1980 року шлюб між подружжям було розірвано, ОСОБА_7 почав проживати в іншому місці, в будинку залишилася проживати ОСОБА_8 з дітьми ОСОБА_9, ОСОБА_2.

07.04.1983 року ОСОБА_7 помер в м. Євпаторії, де він на той час проживав.

Після смерті батька спадщину прийняла в м. Євпаторії ОСОБА_2 та отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.12.1983 року.

Друга дитина спадкодавця, тобто син ОСОБА_9, від спадкування своєї частки фактично відмовився.

На час смерті ОСОБА_7 і вже після смерті в будинку в м. Немирові залишалися проживати колишня дружина ОСОБА_8 та син ОСОБА_9 з сімєю.

06.05.2006 року померла ОСОБА_8,що на день смерті проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1.

В будинку залишився проживати син ОСОБА_9 з сімєю. Однак, 06.05.2009 року раптово помер.

Вже після смерті брата ОСОБА_9, ОСОБА_2 дізналася, що мати ОСОБА_8 отримала Свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок 28.04.1995 року, а 25.05.1995 року згідно Договору дарування, посвідченого ОСОБА_6 державною нотаріальною конторою, подарувала весь будинок №167 по вул. Леніна м. Немирова синові ОСОБА_9.

ОСОБА_2 вважає, що Свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок ОСОБА_8 отримала невірно, так як мала право на ? частину житлового будинку, що був побудований разом з ОСОБА_7 , а на ? частину мав право ОСОБА_7. За таких підстав Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок слід визнати частково недійсним.

Виходячи з цього, Договір дарування житлового будинку №167 від 25.05.1995 року слід визнати частково недійсним. ОСОБА_8 могла подарувати тільки те майно, що належало її, а саме ? частину спірного домоволодіння.

Вважаючи, що порушено її право на отримання спадщини, ОСОБА_2 звернулася до суду з даними позовними вимогами.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтвердила.

Давала пояснення що вона після смерті батька ОСОБА_7 прийняла рухоме майно та отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом. На час смерті батька він був вже розлучений з матірю, проживав в іншому місті. А в будинку в м. Немирові проживала мати ОСОБА_8 та брат ОСОБА_9 з сімєю.

Питання про виділ нерухомої частки спадкового майна ОСОБА_2 не піднімала, мати хворіла, була тривалий час прикута до ліжка, а після її смерті 06.05.2006 року не вирішувала це питання і з братом ОСОБА_9. Однак, брат раптово помер 06.05.2009 року.

Так як житловий будинок батьки побудували спільно, то просить визнати житловий будинок №167 по вул. Леніна м. Немирова спільною сумісною власністю подружжя з правом власності за кожним на ? частину.

Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок №167 по вул. Леніна м. Немирова від 28.04.1995 року на прізвище ОСОБА_8 визнати частково недійсним.

Відповідно визнати частково недійсним Договір дарування житлового будинку №167 від 25.05.1995 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_9.

Визнати за нею, ОСОБА_2, право власності в порядку спадкування за законом на ? частину житлового будинку №167 з відповідною часткою господарських будівель по вул. Леніна м. Немирова після смерті батька ОСОБА_7, відшкодувати судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_10,що діє згідно доручень, позову не визнала.

Пояснила суду, що позивачка ОСОБА_2 без поважних причин пропустила строки позовної давності. Крім того, ОСОБА_8 була єдиним власником житлового будинку №167 по вул. Леніна м. Немирова, а тому Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок отримала вірно і потім ним розпорядилася на свій розсуд.

ОСОБА_7 за життя не ставив питання про поділ майна подружжя,а тому ОСОБА_2 не може вже тепер ставити це питання.

Також, ОСОБА_8 і ОСОБА_7 ще в 1980 році між собою вирішили що майно ОСОБА_7 в м. Євпаторії буде ОСОБА_2, а в м. Немирові синові ОСОБА_9. Тому то ОСОБА_2 і не ставила питання про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_8 .

В позові ОСОБА_2 просить відмовити як безпідставному.

Відповідачка ОСОБА_5 позов визнала, не заперечує проти його задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_6 Державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надійшла заява про розгляд справи без представника, з визнанням позову.

Представник відповідача ОСОБА_6 міської ради, що діє по дорученню, позов визнала, не заперечує проти його задоволення.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог за слідуючих підстав.

Сторони не заперечують, що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 проживали без реєстрації шлюбу, а потім зареєстрували шлюб 20.01.1963 року /а.с. 84/.

25.01.1958 року у них народився син ОСОБА_11, батьком якого був ОСОБА_7.

В цей період, як видно з інвентарної справи на житловий будинок №167 по вул. Леніна м. Немирова, засіданням виконкому ОСОБА_6 селищної ради від 28.03.1958 року було дано дозвіл на будівництво житлового будинку по вул. Леніна ОСОБА_8 на виділеній земельній ділянці.

11.01.1961 року будинок було збудовано та прийнято до експлуатації згідно акта.

Таким чином, будинок побудовано було в основному в 1961 році і вже після цього подружжя зареєструвало шлюб, у них народилася ще одна дитина.

Але на час закінчення будівництва ОСОБА_8 і ОСОБА_7 ще не були у шлюбі, тому і будинок був оформлений на ОСОБА_8, але це була їх спільна сумісна власність відповідно до вимог ст.112 ЦК України в редакції 1963 року.

Подружжя прожило в зареєстрованому шлюбі до січня 1980 року.

За діючим на той час Кодексом про Шлюб та Сімю України ст.22 вказувала, що майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно, житловий будинок №167 був спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 і ОСОБА_7.

Після розірвання шлюбу за ст.29 діючого на той час Кодексу про Шлюб та Сімю України передбачалося що, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя суд може вирішити питання про поділ майна в натурі.

Вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя встановлено трирічний строк позовної давності.

Однак, ОСОБА_7 за життя не поставив питання про поділ майна, але це не є підставою вважати, що він відмовився від своєї частки у спільній сумісній власності.

Питання поділу майна могло вирішуватися і за згодою подружжя.

Адже представник відповідачів ОСОБА_10 в своїх показах підтвердила, що майном ОСОБА_8 і ОСОБА_7 поділили доньку ОСОБА_2, якій переходило майно в м.Євпаторії, а в м.Немирові синові ОСОБА_9, але це твердження суд не може прийняти до уваги через зацікавленість у позові представника відповідачів ОСОБА_10. Однак, це є підтвердженням того, що ОСОБА_7 мав право на свою частину в спільній сумісній власності подружжя і не відмовлявся від неї вже після розлучення.

Свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок було видано 28.04.1995 року на імя ОСОБА_8 і на той час ОСОБА_7 вже помер, крім того, земельна ділянка була виділена згідно протоколу загальних зборів колгоспників колгоспу ХХ Партзїзду с.Селевінці Немирівського району також ОСОБА_8.

Отримання Свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок ОСОБА_8 не дає підстав вважати, що вона була власником всього житлового будинку №167 по вул. Леніна в м. Немирові, а це було майно, що належало подружжю.

Розпорядитися ОСОБА_8 могла лише своєю частиною ?, а вона розпорядилася часткою і другого подружжя, подарувавши будинок синові ОСОБА_9 25.05.1995 року.

На час отримання Свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок 28.04.1995 року позивачка ОСОБА_2 вже мала Свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.12.1983 року після смерті батька ОСОБА_7 /а.с. 116/. Це було зокрема майно яке знаходилося в м. Євпаторії - легковий автомобіль і грошові заощадження.

Квартира АДРЕСА_1 не могла бути успадкована на той час,так як не була власністю спадкодавця ОСОБА_7, була виділена йому 04.02.1980 року /а.с. 118/. ОСОБА_2 була прописана на наданій ОСОБА_7 житловій площі, а власницею цієї квартири стала тільки 17.08.1994 року /а.с. 117/, а в 1983 році вона ще не знала, що буде власницею цієї квартири.

Син спадкодавця ОСОБА_9 подав заяву від 12.12.1983 року до нотаріальної контори м. Євпаторії про відмову поновлення строку на прийняття спадщини, пропущеного після смерті батька ОСОБА_7 /а.с. 117/.

Ставши спадкоємцем майна батька ОСОБА_7, ОСОБА_2 не ставила питання про це майно по місцю його знаходження в м. Немирові, а саме житлового будинку №167 тому, що там проживала її мати і брат з сімєю, а отже не хотіла їх хвилювати. Після смерті матері позивачка ОСОБА_2 не ставила питання про їх частки з братом у спадковому майні тому, що він там проживав з сімєю, а вона на той час проживала в іншому місті. Однак, з травня 2007 року по березень 2008 року включно була прописана в будинку №167 м. Немирова /а.с. 78/.

Вже після смерті брата ОСОБА_9 позивачці стало відомо, що вона позбавлена своєї частки в спадковому майні і вона звернулася з даним позовом до суду 30.10.2009 року.

Тому доводи представника відповідачів ОСОБА_10 стосовно пропуску строків позовної давності звернення до суду спростовуються, оскільки на час звернення з позовом 30.10.2009 року до суду і про порушення її права ОСОБА_2 дізналася в 2009 році після смерті брата ОСОБА_9.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовані та доведені і відповідно підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 112. 115 ЦК України (в редакції 1963 року), 22, 23 КпШС України, ст.ст. 316, 317, 328, 392, 1258, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 208, 209, 213-218, 221-223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовільнити.

Визнати частково недійсним Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок №167 по вул. Леніна м. Немирова Вінницької області видане ОСОБА_6 міською радою 28 квітня 1995 року на імя ОСОБА_8.

Визнати житловий будинок №167 з господарськими будівлями по вул. Леніна м. Немирова Вінницької області спільною сумісною власністю ОСОБА_8, ОСОБА_7 по ? частині цього будинковолодіння на праві власності за кожним з них.

Визнати частково недійсним Договір дарування житлового будинку №167 з господарськими будівлями по вул. Леніна м. Немирова Вінницької області від 25 травня 1995 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в частині дарування ? частини житлового будинку №167 з відповідною часткою господарських будівель.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності в порядку спадкування за законом на ? частину житлового будинку №167 з відповідною часткою господарських будівель по вул. Леніна м. Немирова Вінницької області яка належала ОСОБА_7, що помер 07.04.1983 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 10-ти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області.

Суддя: