Червоноградський міський суд Львівської області
Справа № 2-455/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2010 року. Червоноградський міський суд Львівської області у складі:

головуючого: судді Адамович Б.М.

при секретарі: Брух А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кварц», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору дійсним, визнання права на користування телефонним номером, зобов'язання передати телефонний номер у користування та зобовязання укласти угоду,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_8 про витребування у останнього радіотелефонного засобу типу РЕЗ і передання йому його в користування та про розірвання договору про надання права на організацію та функціонування зон припаркування, укладеного між виконкомом Червоноградської міської ради та ОСОБА_8 01 вересня 2006 р.

Пізніше, в ході розгляду справи, ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2. ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 подано заяву про уточнення та зміну позовних вимог, в якій позивачі просили визнати дійсним договір про спільну діяльність у

формі простого товариства, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, визнати за позивачами право на користування телефонним номером 4-99-99, зобов»язати ОСОБА_6 передати телефонний номер 4-99-99 в користування позивачів, зобов»язати

товариство з обмеженою відповідальністю «Кварц» укласти з позивачами договір на користування телефонним номером 4-99-99.

Фактично, вказаною заявою про уточнення та зміну позовних вимог змінено предмет позову.

ОСОБА_11 «Кварц», ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були залучені до участі у справі в якості співвідповідачів.

Згідно заяви про уточнення та зміну позовних вимог, свої позовнівимоги позивачі обгрунтовують тим, що в червні 2005 р. позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9 та відповідачі ОСОБА_7та ОСОБА_8 з метою організації та забезпечення функціонування бригади таксі, яку вони назвали «НЕО». обєднали свої вклади та зусилля і досягнули домовленості спільно діяти з метою отримання прибутку. Організацію та забезпечення діяльності їхньої бригади вони доручилиОСОБА_8. Для організації роботи на їх грошові вклади було купленс тетелеефонну базурадіотелефонного пристрою «Сенао», телефонний номер 4- 99-99 та оформлено дозвіл на її експлуатацію, оплачено виготовлення візиток та реклами в місцевій газеті. В період з серпня 2005 p. по січень 2007 р. ля їхньої бригади таксі вони замовили у фірми «Рінг» 7000 шт. візиток, так само в газеті «Вісник» була розміщена їх реклама.

Радіотелефонний пристрій, на який був встановлений абонентський номер 4-99- 99, в липні 2005 р. був встановлений за адресою м. Червоноград, вул.. Корольова. 18 кв. 99 у відповідача ОСОБА_7, що підтверджується заявою від 29.06.2005 р. та нарядом № 590/05.

Вказують, що 01 вересня 2006 р. в їх спільних інтересах був укладений договір з Виконавчим комітетом Червоноградської міської ради «Про надання права на організацію та функціонування зон припаркування та справляння плати за припаркування таксі, який підписав відповідач ОСОБА_12, термін дії якого закінчився 31.07.2007 р. В зв'язку з цим, 30.07.2007 р. був укладений новий договір. Зазначені договори передбачають організацію зони паркування таксі у зоні паркування № 17 по вул.. Шептицького в м Червонограді. В жовтні 2006 р. радіотелефонний пристрій «Сенао» був переоформлений на позивача ОСОБА_1 При цьому, на думку позивачів, телефонний номер 4-99-99 залишився у їхньому спільному користуванні і використовувався для виклику таксі їхньої бригади.

В кінці грудня 2006 р. відповідач ОСОБА_12 не попередивши інших учасників в односторонньому порядку вибув з членів нашого товариств 03.05.2007 р. ОСОБА_7, не узгодивши свої дії з іншими учасниками, самовільно написав заяву на ім'я директора ОСОБА_11 «Кварц» про зняття телефонного номера 4-99-99 і вийшов з членів їхнього товариства. Внаслідок самовільних дій відповідачів ОСОБА_8І та ОСОБА_7 їхня бригада була позбавлена засобу радіозвязку і втратила телефонний номер 4-99-99, яким вони користувались з моменту початку їхньої спільної діяльності

Вважають, що в даному випадку (при виході із простого товариства), відповідачі ОСОБА_12 та ОСОБА_7 зобовязані були утримуватись від дій, які б могли порушити права інших осіб.

Зазначений телефонний номер 04.05.2007 р. був встановлений відповідачу ОСОБА_6, який на даний час користується ним для здійснення підприємницької діяльності, а саме надання послуг таксі через телефонний номер 4-99-99.

Вказують, що з приводу неповернення радіотелефонного пристрою «Сенао» з телефонним номером 4-99-99 вони звернулись в правоохоронні органи. В порушенні кримінальної справи відносно відповідача ОСОБА_8 було відмовлено, однак в процесі перевірки були встановлені вищевикладені факти.

Зазначають, що факт здійснення ними спільної діяльності підтверджується письмовими матеріалами: постановами від 04.12.2006 р. та 12.02.2007р.про відмову в порушені кримінальної справи, протоколом-поясненнями відповідача ОСОБА_8 від 30.11.2006 р. та відповідача ОСОБА_6 від 12.02.2007 р.

Окрім цього вказують, що в своїх поясненнях відповідач АвраменкоA.I. визнав факт створення з ними бригади таксистів, використання на спільні цілі бригади спільних коштів на придбання телефонного номера 4-99-99, який використовувався як номер таксистів, реклами, виготовлення візитних карточок, оплату за телефонні розмовита інші потреби. Протоколом поясненнями від 12.02.2007 р. Відповідача ОСОБА_6 встановлено,

що відповідач ОСОБА_12 в кінці грудня доручив йому від його імені здійснювати оплату за оренду земельної ділянки по вул.. Шептицького в м. Червонограді та уповноваживйого на час своєї відсутності здійснювати управління та керування бригадоютаксистів «НЕО «.

По зивачі вважають, що відповідач ОСОБА_6, скориставшись незаконними діями відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 переоформив телефонний номер 4-99- 99, який належав їхній бригаді таксистів, на своє імя, і на даний час використовує його для здійснення аналогічної підприємницької діяльності.

Покликаються на те, що згідно ч.1 ст. 1135 ЦК України, під час ведення спільних справ кожний учасник має право діяти від імені всіх учасників, при чому у відносинах з третіми особами повноваження учасника вчиняти правочини від імені всіх учасників посвідчується довіреністю, виданою йому іншими учасниками, відповідно до вимог ч.З ст.

1135 ЦК України.

Також вказують, що згідно ч.5 ст. 1135 ЦК України, рішення щодо спільних справ учасників приймаються учасниками за спільною згодою, якщо інше не встановлено договором простого товариства. В силу вимог ч.4 ст. 1135 ЦК України, учасники, яким внаслідок правочинів здійснених іншими учасниками товариства заподіяно шкоду, мають право вимагати відшкодування заподіяних збитків,завданих такими правочинами. Ніхто з учасників їхнього товариства не уповноважував ні усно, ні письмовою довіреністю відповідача ОСОБА_8 та відповідача ОСОБА_7 на вчинення юридично значущих дій, а саме передоручення керування товариством третій особі та відмови від номера зв'язку, і його переоформлення, зокрема на відповідача ОСОБА_6

Відповідачами ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 «Кварц» по справі

письмові заперечення проти позову.

Відповідач ОСОБА_6 в своїх письмових запереченнях проти позову вказує, що позовні вимоги про визнання за позивачами права на користування телефонним номером 4-99-99, зобовязання його передати телефонний номер 4-99-99 в користування позивачів та про зобовязання ОСОБА_11 «Кварц» укласти з позивачами договір на користування номером 4-99-99 не згідний, вважає їх незаконними та необгрунтованими.

В обгрутнтування цього зазначає, що згідно законодавства України про телекомунікації, зокрема й «Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг»,затв. постановою КМУ від 29 серпня 2005 р. № 720, телефонний зв'язокє одним із видів електрозв'язку, тобто телекомунікацією, в звязку з чим, надання та отримання послуг телефонного звязку в Україні регулюється законодавством України про телекомунікації, в тому числі й зазначеними «Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг».

Покликається на те, що п.З «Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг», абонентський телефонний номер, яким являється телефонний номер 4-99-99,

присвоюється абоненту оператором телекомунікацій, яким у випадку спірних правовідносин являється відповідач ОСОБА_11 «Кварц», на підставі договору про надання телекомунікаційних послуг. В свою чергу, абонентом може бути лише споживач телекомунікаційних послуг, що отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору. В той же час, споживачем телекомунікаційних послуг може бути лише одна юридична або фізична особа, яка замовляєта/або отримує телекомунікаційні послуги для власних потреб. Тааким чином, абонентський телефонний номер може бути присвоєний юридичній або фізичній особі, яка уклала з оператором договір про надання телекомунікаційних послуг.

Зазначає, що жодного договору про надання телекомунікаційних послуг між оператором телефонного звязку відповідачем ОСОБА_11 «Кварц та бригадою таксі « НЕО» не

існувало та не існує. Вважає, що такого договору не могло і не може існувати, оскільки бригада таксі «НЕО» не була зареєстрована як юридична особа і відповідно не могла бути

абонентом.

Вказує, що позивачі просять визнати за бригадою таксистів право користування абонентським телефонним номером, який ніколи цій бригаді не належав і не може бути наданий у користування відповідно до вимог чинного законодавства.

Також вказує, що позивачі просять суд визнати право на користування телефонним номером за ними, як за групою фізичних осіб, та зобовязати відповідача ОСОБА_11 «Кварц» укласти з позивачами, як групою фізичних осіб, договір на користування телефонним номером, що суперечить вимогам законодавства, яким передбачено укладення договору лише з однією фізичною особою.

Тому також вважає, що задоволення позовної вимоги про зобов' язання відповідача ОСОБА_11 «Кварц» укласти з позивачами договір про користування телефонним номером

4-99-99 буде порушенням чинного законодавства про телекомунікаційні послуги.

Крім того зазначає, що абонентський телефонний номер згідно чинного законодавства присвоюється абоненту на підставі договору про надання телекомунікаційних послуг, а не на підставі договору про користування телефонним номером.

Вказує, що передати номер 4-99-99 у користування позивачів він не може, оскільки не має на це ні передбаченого законом права, ні технічної можливості вчинити таку дію.

Покликається на те, що відмова відповідача ОСОБА_7 від телефонного номера не являється порушенням законодавства.

В звязку з цим, оскільки після відмови відповідача ОСОБА_7 від телефонного номеру 4-99-99, вказаний номер не був в користуванні жодної фізичної чи юридичної особи, в звязку з чим оператор телефонного звязку вправі був надати такий номер в користування іншому абоненту.

Вважає, що оскільки телефонний номер 4-99-99 був присвоєний йому (відповідачу ОСОБА_6С.) на підставі укладеного між ним та оператором звязку відповідачем ОСОБА_11 «Кварц» договору № 47/07 від 03 травня 2007 р., вказаний телефонний номер був наданий (присвоєний) йому на законних підставах і на законних підставах він ним

користується.

Також вважає, що постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, про які вказують позивачі у своїй заяві про уточнення та зміну позов вимог, не дають можливості навіть припустити про незаконність дій відповідача ОСОБА_7 щодо відмови

ним від телефонного номера 4-99-99.

Щодо позовної вимоги про визнання дійсним договору про спільну діяльність у формі простого товариства, укладеного між позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9 та відповідачами ОСОБА_8 і ОСОБА_7, в своїх запереченнях проти позову відповідач ,ОСОБА_6 зазначає, що згідно вимог ч.І ст. 1131 ЦК України, такий договір повинен бути укладений в письмові формі. Також, такий договір, відповідно до ст.ст. 1130-1143 ЦК України, повинен передбачати права та обовязки його учасників, порядок ведення спільних справ, в тому числі й ведення бухгалтерського обліку, тощо. Відповідно до Порядку обліку платників податків, зборів (обовязкових платежів), договір про спільну діяльність повинен бути зареєстрований в податковому органі, який здійснює контроль за сплатою із діяльності по цьому договору, приймає відповідні звіти.

Зазначає також, що повноваження учасника угоди про спільну діяльність на

вчинення правочинів від імені всіх учасників повинні посвідчуватись довіреністю, або договором простого товариства.

Вказує, що у випадку, який є предметом судового розгляду не було ні договору про спільну діяльність, ні договору про створення простого товариства, ніхто нікому не надавав довіреності на вчинення правочинів від імені інших учасників, не вівся бухгалтерський облік, така діяльність не реєструвалась в податковому органі, що вказує на те, що ніякого простого товариства не було.

Вважає, що постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та його і відповідача ОСОБА_8 пояснення, на які посилаються позивачі як на підтвердження факту створення простого товариства, є неспроможними, оскільки відповідно до чинного законодавства, названі документи про створення такого товариства не свідчать і не можуть свідчити.

Відповідач ОСОБА_7 в своїх письмових запереченнях проти позову вказує, що з позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3. ОСОБА_4 та ОСОБА_9 жодного договору про спільну діяльність не укладав і взагалі не здійснював жодної спільної діяльності з вищевказаними особами. Зазначених осіб вперше побачив в судовому засіданні. Зазначає, що жодної домовленості між ним та бригадою таксі «НЕО», в тому числі й щодо користування телефонним номером, ніколи не було.

Стверджує, що від телефонного номера він відмовився добровільно, без будь- якого психічного чи фізичного примусу, на що має право згідно чинного законодавства.

Вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими.

Відповідач ОСОБА_11 «Кварц» в своїх письмових запереченнях проти позову просить відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання за позивачами права на користування телефонним номером 4-99-99, зобов'язання ОСОБА_6 передати телефонний номер в користування позивачів та про зобовязання ОСОБА_11 «Кварц» укласти з позивачами договір на користування телефонним номером.

Такі позовні вимоги вважає незаконними та необґрунтованими.

Покликається на те, що відповідно до «Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг» надання телекомунікаційних послуг здійснюється за умови укладення договору про надання телекомунікаційних послуг між оператором, провайдером іспоживачем. На підставі договору про надання телекомунікаційних послуг абоненту присвоюється телефонний номер. Абонентом являється споживач, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору. Споживачем є юридична або фізична особа.

Згідно ст. 38 Закону України «Про телекомунікації», оператор має право на присвоєння телефонних номерів у межах виділеного оператору номерного ресурсу.

Вказує, що телефонний номер може бути присвоєно лише фізичній чи юридичній особі, яка отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору укладеного з оператором.

Жодного договору між ОСОБА_11 «Кварц» та бригадою таксі «НЕО» не було і не має.

Вважає, що ОСОБА_11 «Кварц» і не могло укласти такого договору, оскільки споживачем телекомунікаційних послуг може бути лише фізична чи юридична особа, а відповідно, й договір про надання телекомунікаційних послуг може бути укладений лише між оператором та фізичною чи юридичною особою. Бригада таксі «НЕО» не є ні юридичною, ні фізичною особою, а являється групою фізичних осіб.

Зазначає, що оскільки бригада таксі «НЕО» не могла і не може бути абонентом, спірний телефонний номер 4-99-99 ніколи не міг і не може бути присвоєний групі фізичних осіб, в тому числі й бригаді таксі «НЕО».

Стверджує, що телефонний номер не міг і не може бути встановлений на радіотелефонний пристрій, як це вказано в заяві про уточнення та зміну позовних вимог, оскільки законодавством про телекомунікаційні послуги передбачено лише присвоєння оператором телефонного номера абоненту. Встановлення телефонного номера на радіотелефонний пристрій законодавством про телекомунікації не передбачено. Незалежно від того, де знаходився радіотелефонний пристрій, телефонний номер 4-99-99 залишався у відповідача ОСОБА_7, як у абонента, якому вказаний номер був присвоєний ОСОБА_11 «Кварц», як оператором.

Також зазначає, що відповідач ОСОБА_7 відмовився від телефонного номера

4-99-99 шляхом подання ОСОБА_11 «Кварц» заяви про зняття вказаного номера, на шо мав право.

Після відмови відповідача ОСОБА_7 від телефонного номеру 4-99-99 вказаний телефонний номер не був задіяним ОСОБА_11 «Кварц» для надання послуг телефонного звязку, тому ОСОБА_11 «Кварц», як оператор телекомунікаційних послуг, мало право у порядку встановленому законодавством присвоїти вказаний телефонний номер відповідачу ОСОБА_6

Зазначає також, що згідно п.79 «Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг» для підключення до мережі телефонного зв'язку споживачі подають оператору письмову заяву.

Відповідача ОСОБА_6 підключено до мережі телефонного зв»язку саме за його письмовою заявою та укладено з ним договір № 74/07 від 3 травня 2007р. На підставі наряду № 74/07 відповідачу ОСОБА_6 було встановлено телефон та прис н як абоненту телефонний абонентський номер 4-99-99. Таким чином, відмова відповідача ОСОБА_7 від телефонного абонентського номера 4-99-99 та присвоєння цього номера відповідачу ОСОБА_6 відповідають вимогам законодавства. Укладення ОСОБА_11 «Кварц» з позивачами договору про користування телефонним номером вважає порушенням законодавства, оскільки телефонний абонентський номер може 6кти присвоєно лише 1-й фізичній чи 1-й юридичній особі. Договір про користування телефонним номером непередбачений законодавством. Відповідно до Положення про порядок здійсненнядержавного регулювання номерного ресурсу, затв. рішенням Національної комісії з питаньрегулювання звязку України від 05.08.2005 р. № 42, оператор отримує номерний ресурс інадає конкретний абонентський номер споживачу при укладенні договору про надання телекомунікаційних послуг. Також згідно «Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг» телефонний абонентський номер присвоюється абоненту оператором на підставі договору про надання телекомунікаційних послуг.

Справа розглядається Червоноградським міським судом Львівської області вдруге.

Попереднім рішенням Червоноградського міського суду від 31 жовтня 2010р. по

цій справі, ухваленого судом в іншому складі, позов задоволено.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справа апеляційного суду

Львівської області від 15 червня 2009 р. вищевказане рішення Червоноградського міського

суду скасоване з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції в зв»язку знеповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи і порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, в вищевказаній ухвалі колегія суддів зазначила, що визнаючи договір про спільну діяльність дійсним, суд 1-ї інстанції не звернув уваги на те. що відповідно до ст. 1131 ЦК України,договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі, відповідно до п.4.12 Порядку обліку платників податків, зборів, договори про спільну діяльність на території України без створення юридичної особи, при виконанні яких виникають обов'язки за сплатою податків і зборів, повинні перебувати на обліку в органах державної податкової служби, однак ці вимоги позивачами не виконано, а також в порушення п. 4 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах позивачами у банку не відкрито одного поточного рахунку.

Також судом першої інстанції не враховано, що відповідно до п.З «Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг» споживачем телекомунікаційних послуг є юридична або фізична особа.

Окрім того, суд першої інстанції, визнаючи дійсним договір про спільну діяльність у формі простого товариства, фактично вирішив питання про права та обов'язки ДПІ у м. Червонограді, яка зобовязана зареєструвати такий договір заднім числом ( з 2005 р.), перевірити своєчасність та повноту нарахування та сплати податків з частини прибутку, отриманої членами такої спільної діяльності, вирішити питання про стягнення недоїмки і т.д., однак ДПІ у м. Червонограді не була залучена до участі у справі.

Одночасно, колегія суддів судової палати у цивільних справах алеляційного суду Львівської області зазначила, що при новому розгляді справи суду належить більш повно зясувати обставини справи і в залежності від встановленого і поданих доказів вирішити спір.

При новому розгляді справи судом залучено до участі у справі ДПІ у м. Червонограді.

В судове засідання зявлялись позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_6, представник відповідача ОСОБА_11 «Кварц та представник ДПІ у м. Червонограді.

Інші позивачі та відповідачі в судове засідання не з'явились, хоча про день та час розгляду справи були повідомленні належним чином.

Заслухавши сторін, їх представників, представника ДПІ у м.Червонограді, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, пояснив, що в

червні 2005 р. позивачі разом з відповідачем ОСОБА_8 уклали договір про спільну

діяльність у формі простого товариства. Наданням послуг з перевезення пасажирів на таксі вони займались на підставі ліцензій від приватного підприємства ПКРЦ «Маркет-Сервіс-Плюс». Ними було зібрано по 200 доларів США. За рахунок цих коштів передбачалось забезпечити діяльність бригади таксі «НЕО». Також за рахунок цих коштів був придбаний радіотелефонний пристрій «Сенао» і телефонний номер 4-99-99, який використовувався длявиклику таксі. Радіотелефонний пристрій (база) був встановлений у відповідача ОСОБА_7 C.3., який являється родичем відповідача ОСОБА_8 На нього ж (відповідача ОСОБА_7З.) був оформлений телефонний номер 4-99-99. В кінці 2006 р. ОСОБА_12 з товариства вибув. В травні 2007 р. відповідач ОСОБА_7 вчинив відмову від телефонного номера 4- 99-99, після чого цей номер переоформив на себе відповідач ОСОБА_6 Вказаний номер був «розкручений», як виразився позивач ОСОБА_1, бригадою таксі «НЕО». Вказав, що на його думку між відповідачем ОСОБА_8 та відповідачем ОСОБА_6 існувала домовленість про відмову відповідачем ОСОБА_7 від телефонного номера 4- 99-99 і оформлення цього номера відповідачем ОСОБА_6 на себе. Вказав, що позивачі звертались в правоохоронні органи для порушення кримінальної справи відносно відповідача ОСОБА_8, однак в порушені кримінальної справи було відмовлено, а їм рекомендовано звернутись в суд, оскільки мають місце цивільні правовідносини. Вважає, шо матеріалами перевірок, за результатами яких виносились постанови про відмову в порушенні кримінальної справи відносно відповідача ОСОБА_8, підтверджується створення простого товариства та домовленість відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_13 щодо переоформлення номера.

Відповідаючи на поставлені йому судом та представником відповідача ОСОБА_6 запитання, позивач ОСОБА_1 вказав, що відповідач ОСОБА_7 не являвся учасником простого товариства, договору про спільну діяльність у формі. простого товариства відповідач ОСОБА_7 із позивачами та відповідачем ОСОБА_8 не укладав. Письмового договору простого товариства не укладалось. В ДПІ у м Червонограді такий договір на податковому обліку не реєструвався. Одного поточного рахунку для забезпечення спільної діяльності у банку не відкривалось. Фізичною оособою-підприємцем був зареєстрований лише відповідач ОСОБА_12 Він же сплачував єдиний податок. Оподаткування доходів, одержаних від спільної діяльності не здійснювалось. Учасником товариства, уповноваженим на ведення спільних справ, сплату податків був відповідач

ОСОБА_12. Погодився з тим, що відмова відповідачем ОСОБА_7З від телефонного номера 4-99-99 та отримання його у користування відповідачем ОСОБА_6С . вчинені законно, без порушень вимог законодавства, однак вважає, що такі їх дії є порушенням, як він виразився, людських норм, оскільки вважає, що переважне право на отримання телефонного номера 4- 99-99 у користування має бригада таксі «НЕО». Кожен з таксистів окремо отримував доходи від надання послуг по перевезенню на таксі. Спільного доходу бригади таксі, з його розподілом між таксистами пропорційно вартості їх вкладів у спідьне майно, не формувалось. Щодо змісту договору простого товариства, встановлених договором прав та обовязків учасників товариства, відповісти не зміг.

Позивач ОСОБА_2 додаткових пояснень, які б доповнювали пояснення позивача ОСОБА_1 не надав.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні проти позов не визнав, просив у позові відмовити повністю. Пояснив, що відповідач ОСОБА_7 відмовився від телефонного номеру 4-99-99 законно, шляхом подання про це відповідної заяви оператору телефонного звязку (відповідачеві ОСОБА_11 «Кварц»), що не являеть порушенням законодавства. Телефонний номер 4-99-99 він отримав на праві користування від оператора телефонного звязку відповідача ОСОБА_11 «Кварц», як абонент телефонного зв»язку, на підставі

договору про надання телекомунікаційних послуг. Оскільки на день присвоєння йому вказаного телефонного номера цей номер був вільним, тобто не належав жодному абоненту на праві користування, оператор телефонного звязку був вправі присвоїти цей номер на підставі договору про надання телекомунікаційних послуг йому на праві користування, томуприсвоєння йому телефонного номера 4-99-99 відповідачем ОСОБА_11 «Кварц» відповідає вимогам законодавства. Позивачам вказаний телефонний номер

4-99-99 ніколи не належав і на праві користування.

Представник відповідача ОСОБА_6 з доводами відповідача ОСОБА_6 погодився, додатково пояснив, що жодного договору простого товариства позивачі та відповідачі ОСОБА_12 і ОСОБА_7 не укладали. Такий договір у письмовій формі, як це вимагається цивільним законодавством, відсутній. Всупереч законодавству з питань оподаткування, такий договір не зареєстрований на податковому обліку за місцем здійснення спільної діяльності про яку вказують позивачі, тобто в ДПІ у м. Червонограді. Вказав, що оподаткування доходів від спільної діяльності передбачене Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств» і ставка такого податку становить 25 %. Позивачі не сплачували податків з доходів, отриманих від спільної діяльності, як це вимагається законодавством з питань оподаткування у випадку її здійснення. Також пояснив, що господарська діяльність, яка здійснюється з метою отримання прибутку є підприємницькою діяльністю, право здійснення якої фізичні особи мають лише у випадку державної реєстрації їх у встановленому порядку фізичними особами-підприємцями. Тому, оскільки позивачі не були зареєстровані фізичними особами - підприємцями, здійснювати діяльність по перевезенню пасажирів на таксі з метою отримання за це прибутку вони не могли, оскільки така діяльність є підприємницькою, а тому їх діяльність по наданню послуг перевезення на таксі з отриманням від цього прибутку є незаконною. Зазначив, що на його думку, ліцензійні картки на перевезення пасажирів та багажу на таксі, дають лише право здійснювати саму діяльність по перевезенню пасажирів та багажу на таксі, однак не дають права займатись підприємницькою діяльністю без державної реєстрації позивачів фізичними особами підприємцями. Також зазначив, що на підстав вказаних ліцензій позивачі могли здійснювати перевезення на таксі лише як наймані працівники ПП ПКЦ «Маркет-Сервіс-Плюс»або зацивільно-правовими угодами з цим підприємством, а не як самозайняті особи, що є учасниками простого товариства.

Відносно позовних вимог щодо телефонного номера 4-99-99 пояснив, що бригаді таксі «НЕО» не належав, не міг і не може належати вказаний номер на праві користування, оскільки, бригада таксі «НЕО» не є ні фізичною, ні юридичною особою, а являється групоюфізичних осіб, в звязку з чим не може бути одним споживачем та абонентом телекомунікаційних послуг. Зазначив, що право на користування телефонним номером згідно законодавства про телекомунікації, виникає на підставі договору, а саме договору про надання телекомунікаційних послуг, на підставі якого такий номер присвоюється абоненту на праві користування. Однак бригада таксі «НЕО» ніколи не укладала з відповідачем ОСОБА_11 «Кварц», як оператором телефонного звязку, договору про надання телекомунікаційних послуг, тому законного права користування телефонним номером згідно законодавства про телекомунікації у неї ніколи не виникало і не було. Також вказав, що такої організаційно - правової форми здійснення господарської діяльності як бригада. законодавством не передбачено, а тому позивачі були вправі здійснювати підприємницьку діяльність, лише за умови їх державної реєстрації фізичними особами підприємцям.

Вважав, що матеріали перевірок, за результатами яких було винесено постанови про відмову в порушенні кримінальної справи відносно відповідача ОСОБА_8 жодним чином не стосуютьсяукладення договору простого товариства і відмови відповідача ОСОБА_7 3. від телефонного номера 4-99-99 та присвоєння цього номера відповідачу ОСОБА_6 При цьому також покликався на те, що постанови про відмову в порушення кримінальної справине є ні вироком суду у кримінальній справі, ні постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, а тому відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України наявність чи відсутність будь-яких обставин, в тому числі й дій сторін, про які зазначено в таких постановах, підлягає доказуванню в загальному порядку.

Представник відповідача ОСОБА_11 «Кварц» в судовому засіданні пояснила, що відмова відповідача ОСОБА_7 від телефонного номера 4-99-99 та його присвоєння відповідачу ОСОБА_6 відбулось відповідно до чинного законодавства. Відповідачем ОСОБА_7 була подана в ОСОБА_11 «Кварц» заява про зняття телефонного номера. Надання вказаного номера в користування відповідачу ОСОБА_6 було здійснене на підставі укладеного між ним та ОСОБА_11 «Кварц» договору про надання послуг електронного зв'язку, договору про встановлення телефону та наряду на встановлення телефону. На день присвоєння відповідачу ОСОБА_6, як абоненту, на праві користування телефонного номера, телефонний номер 4-99-99 перебував у вільному номерному ресурсі, тобто не належав жодному абоненту, в зв'язку з чим, будь-яких законодавчо встановлених заборон для його присвоєння абоненту ОСОБА_6 не існувало. Як попередній абонент, якому телефонний номер 4-99-99 належав на праві користування, в ОСОБА_11 Кварц був зареєстрований відповідач ОСОБА_7 Бригада таксі «НЕО» чи просте товариство НЕО» абонентом телефонного зв'язку в ОСОБА_11 «Кварц» зареєстровані не були, договорів про надання телекомунікаційних послуг з ОСОБА_11 «Кварц» не укладали. Погодилась з тим. що згідно законодавства, абонентом телефонного звязку може бути лише одна фізична чи одна юридична особа, а не група осіб.

Представник ДПІ у м. Червонограді в судовому засіданні пояснив, щодоговори про спільну діяльність без створення юридичної особи, згідно вимог законодавства з питань оподаткування, підлягають реєстрації на обліку в органах державної податкової службиза місцем здійснення такої діяльності. Доходи, отримані від такої діяльності підлягають

оподаткуванню. При здійсненні спільної діяльності повинен вестись бухгалтерський і податковий облік. У випадку укладення договору про спільну діяльність, про якийвказують позивачі, такий договір мав бути зареєстрований на податковому обліку в ДПІ у м. Червонограді, однак такий договір на податковому обліку в ДПІ у м. Червоноградіне перебуває. Вказав також, що ліцензійні картки на перевезення пасажирів та багажуна таксі, про які вказує позивач, дозволяють займатись діяльністю по наданню послуг перевезення на таксі, однак, без державної реєстрації фізичними особами підприємцями, фізичні особи можуть здійснювати таку діяльність лише як наймані працівники або за цивільно-правовими угодами, наприклад, договору оренди транспортного засобу.

До висновку про те, що позов, в частині визнання дійсним договору про спільну діяльність у формі простого товариства дійсним, не підлягає задоволенню суд дійшов в звязку з наступним.

Згідно ст. 1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобовязуються спільно діяти без створення юридичної особидля досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Спільна діяльність може здійснюватися на основі обєднання вкладів учасників (просте товариство) або без обєднання вкладів учасників.

Згідно ст. 1131 ЦК України, договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі.

Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь, у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Згідно ст. 1132 ЦК України, за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобовязання обєднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Згідно ст. 1134 ЦК України, внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якшо інше не встановлено договором простого товариства або законом.

Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном.

Ведення бухгалтерського обліку спільного майна учасників може бути доручено ними одному з учасників.

Користування спільним майном учасників здійснюється за їхньою спільною згодою.

Обовязки учасників щодо утримання спільного майна та порядок відшкодування витрат, пов'язаних із виконанням цих обовязків, встановлюються договором простого товариства.

Згідно ст. 1139 ЦК України, прибуток, одержаний учасниками договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності, розподіляється пропорційно вартості вкладів учасників у спільне майно, якщо інше не встановлено договором простого товариства або іншою домовленістю учасників.

Судом встановлено, що договір про спільну діяльність у формі простого товариства між позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9 та відповідачами ОСОБА_8 і ОСОБА_7 в письмовій формі не укладався.

В матеріалах справи відсутній такий письмовий договір простого товариства ( чи його копія), чи інші докази укладення такого договору в письмовій формі. Більше того, позивач ОСОБА_2 визнав, що такого договору в письмовій не укладалось.

Згідно ч.І ст. 627 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Однак, судом не встановлено жодних фактичних даних щодо змісту договору простого товариства, про який вказують позивачі, на підставі яких суд міг би встановити умови (пункти) такого договору, в тому числі й встановлені таким договором права та обовязки учасників такого договору. Жодним із позивачів також не надано суду ні пояснень (усних чи письмових) щодо змісту договору простого товариства, про укладення якого вони вказують, ні доказів на його підтвердження.

Судом також не встановлено жодних фактичних даних про ведення бухгалтерського обліку спільного майна учасників товариства, ким такий облік вівся, як і не здобуто жодних фактичних даних про наявність прибутку простого товариства, про створення якого вказують позивачі, та розподілу такого прибутку між учасниками товариства, що передбачено ст.ст. 1134, 1139 ЦК України.

Також судом не встановлено жодних фактичних даних, якими б підтверджувався факт доручення особами, які на думку позивачів були учасниками договору простого товариства, ведення спільних справ учасників створеного, на думку позивачів, простого товариства будь-кому з цих осіб.

Що ж стосується твердження позивачів про те, що укладений 01 вересня 2006 р. відповідачем ОСОБА_8 з Виконавчим комітетом Червоноградської міської ради договір про надання права на організацію та функціонування зон припаркування та справляння плати за припаркування таксі був укладений ним в його та позивачів спільних інтересах, то суд з цим не погоджується.

Так, із змісту зазначеного договору про надання права на організацію та функціонування зон припаркування та справляння плати за припаркування таксі від 01 вересня 2006 p., укладеного між відповідачем ОСОБА_8, як суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою, та Виконавчим комітетом Червоноградської міської ради, вбачається, що за вказаним договором Виконавчий комітет Червоноградської міської ради, як «Замовник», доручає СПД-ФО ОСОБА_8, як «Оператору» здійснювати організацію зони припаркування таксі по вул. Шептицького у м. Червонограді, справляння плати за припаркування на території цієї зони припаркування та перерахування збору за припаркування таксі до міського бюджету. Таким чином, предмет вказаного жодним чином не стосується здійснення діяльності по наданню послуг перевезення на таксі, в тому числі й діяльності бригад таксі, а стосується лише діяльності відповідача ОСОБА_8, як субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи, тобто як самостійного господарюючого субєкта, по організації ним зони припаркування таксі, справляння плати за таке припаркування та перерахунку до міського бюджету збору за припаркування таксі. В звязку з цим, суд вважає, що вказаний договір стосується лише господарської(підприємницької) діяльності відповідача ОСОБА_8, як сам самостійного господарюючого субєкта, і жодним чином не стосується діяльності позивачів по наданню послуг з перевезення на таксі. Окрім того, у вказаному договорі відсутні будь-які дані про те, що він укладений відповідачем ОСОБА_8 в інтересах будь-яких третіх осіб та про документ, на підставі якого він був би уповноважений вчинити такий правочин в інтересах третіх осіб.

Згідно ст. 1135 ЦК України, у відносинах із третіми особами повноваження учасника вчиняти правочини від імені всіх учасників посвідчуетьсі довіреністю, виданою йому іншими учасниками, або договором простого товариства.

Згідно ч.З ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається

однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Однак, в матеріалах справи відсутня копія чи оригінал довіреності від осіб, які на думку позивачів створили просте товариство, на представництво відповідачем ОСОБА_8 їх інтересів перед третіми особами.

Відповідно до Порядку обліку платників податків, зборів (обов»язкових платежів) , затв. наказом ДПА України від 19.02.98 р. № 552, договори про спільну діяльність

без створення юридичної особи беруться на облік органами державної податкової служби України, для чого платник податків, що призначений учасниками договору відповідальним за утримання та внесення до бюджету під час виконання договору, за своїм місцем перебування на податковому обліку подає необхідні документи.

Порядком податкового обліку результатів спільної діяльності на території України без створення юридичної особи, затв. Наказом ДПА України (за реєстр, в Міністерстві юстиції України 29.10.2004 р. за № 571) уповноваженим платником податків ведеться облік результатів спільної діяльності, незалежно від результатів іншої господарської діяльності такого платника.

Судом не встановлено жодних фактичних даних, якими б підтверджувалось ведення податкового обліку результатів спільної діяльності осіб, якими на думку позивачів, був укладений договір простого товариства, призначення ними платника певного податків для ведення такого обліку.

Із наявної в матеріалах справи довідки ДПІ у м. Червонограді вбачається, шо станом на 11.07.2008 р. договори про спільну діяльність між ОСОБА_1, ОСОБА_1

В.В., ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на податковому обліку в ДПІ у м.Червонограді не перебували.

Як вказують позивачі у своїй заяві про зміну та уточнення позовних вимог, створюючи бригаду таксі «НЕО», ними та відповідачами ОСОБА_8 А І та ОСОБА_7було досягнуто домовленості спільно діяти з метою отримання прибутку.

Згідно ст. З Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність субєктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісною характеру, що мають цінову визначеність Господарська діяльність, діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а субєкти підприємництва - підприємцями.

Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст. 55 ГК України, громадяни України, іноземці та

особи без громадянства є субєктами господарювання за умови реєстрації їх відповідно до закону як підприємців.

Згідно ч.І ст. 58 ГК України, субєкт господарювання підлягає державній реєстрації, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 50 ЦК України, фізична особа здійснює своє право на підприємницьку

діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 58 ГК України, субєкту господарювання, після його цержавної реєстрації, реєструючим органом видається свідоцтво про його державну реєстрацію..

Відомості щодо державної реєстрації субєкта господарювання включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення.

З наявних в матеріалах справи копій довідок з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вбачається, що станом на 08.05.2009р.

позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не були зареєстровані підприємцями. Державна реєстрація позивача ОСОБА_2 проведена 24.05.2007 р.

В звязку з цим, суд дійшов висновку, що станом на червень 2005р., тобто на момент, коли, як вказують позивачі, була створена бригада таксі «НЕО», позивачі

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не могли здійснювати підприємницьку, тобто господарську з метою отримання прибутку, діяльність.

В той же час, в матеріалах справи відсутні фактичні дані про реєстрацію позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підприємцями.

З наявної в матеріалах копії Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця ОСОБА_8 вбачається, що відповідач ОСОБА_8 зареєстрований фізичною особою - підприємцем 09.12.2005 р.

Таким чином, судом не встановлено законних підстав здійснення підприємницької діяльності особами, які як вказують позивачі, створили бригаду таксі «НЕО», станом на червень 2005 р.

З наведених вище документів, судом встановлено, що із числа вищевказаних осіб, право на зайняття підприємницькою діяльністю як фізичні особи-підприємці набули лише відповідач ОСОБА_8 в грудні 2005 р. та ОСОБА_2 в травні 2007 р.

Згідно ст. 1 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ліцензія - документ державного зразка, який засвідчує право ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку за умови виконання ліцензійних умов, а ліцензіат - суб'єкт господарювання, який одержав ліцензію на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Згідно ст. 14 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», до ліцензій на надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом додаються ліцензійні картки на кожен автомобільний транспортний засіб.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії Ліцензійної картки до ліцензії серії АА № 843866, виданої Головною державною інспекцією на автомобільному транспорті та зв'язку Міністерства транспорту та зв'язку України, ліцензіатом, який одержав вказану ліцензію серії АА № 843866 являлось ПП ПКРЦ «Маркет-Сервіс-Плюс», а автомобільним транспортним засобом, на який видана вказана ліцензійна картка являвся автомобіль НОМЕР_1 1986 р. випуску. Дата реєстрації вказаного транспортного засобу 19.05.2006 p., тип транспортного засобу: «таксі». Дозволений вид робіт: внутрішні перевезення пасажирів та їх багажу на таксі. Строк дії ліцензійної картки з 30.05.2006р. по 20.04.2007 р.

В звязку з цим, субєктом господарювання, який згідно вказаної ліцензії серії АА № 843866 отримав право на провадження діяльності по наданню послуг з перевезення

пасажирів та їх багажу на таксі, з використанням вищевказаного «Ауді 100» р.н.

ВС 6625 АК, на який була видана вищевказана ліцензійна картка являлось ПП ПКРЦ «Маркет-Сервіс-Плюс», а не будь-яка бригада таксі чи фізична осособа ( в тому числі фізичнаособа-підприємець), а використовувати зазначений автомобіль «Ауді 100» р.н.

ВС 6625 АКдля здійснення внутрішніх перевезень пасажирів та їх багажу на таксі, згідно цієї ліцензійноїкартки, ПП ПКРЦ «Маркет-Сервіс-Плюс» могло з 30.05.2006 р. до 20.04.2007р.

Відповідно, вищевказана ліцензійна картка надавала право використовувати вказзаний автомобіль для здійснення підприємницької діяльності по перевезенню пасажирів та їх багажу на таксі лише ПП ПКРЦ «Маркет-Сервіс-Плюс « , а фізичні особи могли здійснювати тільки безпосереднє керування вказаним автомобілем НОМЕР_2 при здійсненні перевезення пасажирів та їх багажу на ньому і лише як наймані працівники (водії) ПП ПКРЦ «Маркет-Сервіс-Плюс» або як екіпаж, за умови надання цього автомобіля за договором оренди приватному підприємству ПКРЦ «Маркет-Сервіс-Плюс» в оренду з екіпажем, який його обслуговує, відповідно до ч.2 ст. 798 ЦК України.

Однак, в справі відсутні фактичні дані, які б підтверджували перебування позивачів в трудових відносинах з ПП ПКРЦ «Маркет-Сервіс-Плюс» чи обслуговування ними вищевказаного автомобіля НОМЕР_3, в якості екіпажу, з яким вказаний автомобіль був наданий в оренду ПП ПКРЦ «Маркет-Сервіс-Плюс .

Окрім того, вказана ліцензійна картка почала діяти лише з 30.05.2006 p.. тобто значно пізніше, ніж створення, зі слів позивачів, бригади таксі «НЕО».

Згідно ст. 14 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ліцензіат не може передавати ліцензію або її копію іншій юридичній або фізичній особі для провадження господарської діяльності.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що вказана ліцензійна картка не надавала жодній з осіб, які за версією позивачів створили бригаду таксі «НЕО» ні права здійснювати підприємницьку діяльність, ні права займатись перевезенням на таксі, як господарською діяльністю, що здійснюється субєктами господарювання.

З наявної в матеріалах справи копії газети «Червоноградський рекламно - інформаційний вісник» від 21 вересня 2006 р. № 37 (558) вбачається, що у вказаному номері цього видання на сторінці 14 розміщена реклама таксі НЕО.

Із наявної в матеріалах справи довідки ОСОБА_11 «Рінг» вбачається, що вказане товариство виготовляло для таксі «НЕО» протягом 2005-2007 p.p. візитки.

Копія візитки таксі «НЕО» також наявна в матеріалах справи

Однак, суд вважає, що реклама послуг таксі «НЕО» в газеті та виготовлення візиток для таксі «НЕО» не підтверджують і не можуть підтверджувати укладення позивачами та відповідачами ОСОБА_8 і ОСОБА_7 договору простого товариства та самої спільної діяльності у формі простого товариства.

У вказаному рекламному оголошенні не вказано організаційно-правової форми «таксі «НЕО», яка б дала змогу зробити висновок про його правовий, в тому числі й господарсько-правовий статус.

Відсутні такі дані і у вказаній довідці ОСОБА_11 «Рінг».

В матеріалах справи відсутні будь-які організаційні, установчі, дозвільні чи підтверджуючі документи про створення субєкта під назвою «таксі НЕО».

Позивачами не обґрунтовано і не підтверджено доказами правового статусу

бригади таксі «НЕО», його організаційно-правової форми.

Матеріали перевірок, за результатами яких були винесені наявні в матеріалах

справи постанови про відмову в порушенні кримінальної справи відносно відповідача

ОСОБА_8 не містять фактичних даних, які б підтверджували укладення договору простого товариства, про який вказують позивачі.

Таким чином, в справі відсутні фактичні дані, які б підтверджували факт укладення договору простого товариства, його зміст, реєстрації такого договору на податковому обліку в органах податкової служби, уповноваження учасників на ведення спільних справ та/чи укладення правочинів із третіми особами в інтересах інших

учасників, та вчинення будь-ким із учасників правочину в інтересах інших учасників, ведення бухгалтерського та податкового обліку, наявність прибутку від спільної діяльності та його розподіл між учасниками, сплати податків з доходів від спільної діяльності та наявність передбачених законом підстав здійснення позивачами діяльності надання послуг по перевезенню на таксі, як підприємницької діяльності.

В звязку з цим, суд вважає такі обставини, як укладення позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9 та відповідачами ОСОБА_8 та ОСОБА_7 договору простого товариства, а також здійснення ними спільної діяльності за договором спільної діяльності у формі простого товариства - недоведеними.

Окрім цього, доводи відповідача ОСОБА_7 про те. що з позивачами і відповідачем ОСОБА_8 договору про спільну діяльність він не укладав, вказані в його письмових запереченнях проти позову, збігаються з даними позивачем ОСОБА_1 в судовому засіданні поясненнями про те, що відповідач ОСОБА_7 ніколи не був учасником створеного, на думку позивачів, простого товариства.

Що ж стосується позову в частині визнання за позивачами права на користування телефонним номером 4-99-99, передачі вказаного номера відповідачем ОСОБА_6 позивачам та зобовязання відповідача ОСОБА_11 «Кварц» укласти з позивачами договір про користування телефонним номером 4-99-99, то суд дійшов висновку, що позов в цій частині також не підлягає задоволенню, в звязку з наступним.

Згідно ст. 1 Закону України «Про телекомунікації», телекомунікації (електрозвязок) - передавання, випромінювання та/або приймання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого роду по радіо, проводових, оптичних або інших електромагнітних системах.

Як вбачається із змісту Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затв. постановою КМУ від 9 серпня 2005 р. № 720, вказаними ІІравилами регулюється надання та отримання, зокрема й послуг телефонного звязку (розділ II, 111).

Згідно п.З Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, абонентський номер - номер, який присвоюється абоненту оператором тетекомунікацій на підставі договору про надання телекомунікаційних послуг для ідентифікації в телекомунікаційній мережі кінцевого обладнання, підключеного до цієї мережі.

Згідно ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» та п.З Правнл надання та отримання телекомунікаційних послуг, абонент - споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає - підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі.

Таким чином, абонентський номер присвоюється оператором споживачеві телекомунікаційних послуг на підставі договору про надання телекомунікаційних послуг (абоненту).

Згідно цього ж п.З Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг,споживач телекомунікаційних послуг (споживач) - юридична або фізична особа, яка замовляє та/або отримує телекомунікаційні послуги для власних потреб.

Таким чином, споживачем телекомунікаційних послуг являється юридична або

фізична особа, яка замовляє та/або отримує телекомунікаційні послуги.

Бригада таксі «НЕО» не являється ні фізичною, ні юридичною особою, в зв'язку з чим, суд погоджується з доводами відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_11 «Кварц», що бригада таксі «НЕО» не могла, і не може бути споживачем, який замовляє та/чи отримує телекомунікаційні послуги. В матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані, якими б підтверджувалось укладення бригадою таксі «НЕО» з відповідачем ОСОБА_11 «Кварц», який є оператором телефонного зв'язку, договору про надання телекомунікаційних послуг, реєстрації бригади таксі «НЕО» абонентом та присвоєння їй телефонного номера 4-99-99.

Саме по собі зазначення телефонного номера в рекламі та на візитках таксі «НЕО» не може свідчити про належність вказаного телефонного номера 4-99-99 на праві користування вказаній бригаді таксі, оскільки згідно наведених вище норм законодавства про телекомунікації, телефонний номер присвоюється оператором на праві користу вання лише фізичній чи юридичній особі і лише на підставі договору про надання телекомунікаційних послуг.

Із наявної в матеріалах справи копії заяви відповідача ОСОБА_7 в ОСОБА_11 «Кварц» від 29.06.2005 р. вбачається, що вказаною заявою він просив встановити телефон за своєю адресою та відкрити зв'язок по Україні.

З копії Наряду ОСОБА_11 «Кварц» № 590/05 на встановлення телефону, вбачається, що оператором телефонного звязку відповідачем ОСОБА_11 «Кварц» 11 липня 2005 р. відповідачу ОСОБА_7 було встановлено телефон (проведено лінію) і присвоєно телефонний номер 4-99-99. Законність присвоєння відповідачу ОСОБА_7 телефонного номера 4-99-99 та факт його перебування абонентом ОСОБА_11 «Кварц», якому присвоєно телефонний номер

4-99- 99, сторонами не оспорювався, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які були присутні в судовому засіданні, з цим погодились.

Із наявної в матеріалах справи заяви відповідача ОСОБА_7З в ОСОБА_11 «Кварц» від 03.05.2007 р. вбачається, що вказаною заявою він просив зняти телефонний номер 4-99- 99 в звязку з тим, що вказаний номер йому не потрібний. З копії Наряду ОСОБА_11«Кварц»

№101/07 на зняття телефону, вбачається, що оператором телефонного звязку відповідачем ОСОБА_11 «Кварц» 03 травня 2007 р. оператором телефонного звязку ОСОБА_11 «Кварц» було знято з відповідача ОСОБА_7 (вилучено з його користування) телефонний номер 4-99-99.

Із наявної в матеріалах справи копії заяви відповідача ОСОБА_13 на ім»я директора оператора ОСОБА_11 «Кварц» від 03.05.2007 р. вбачається, що цією заявою ОСОБА_6, як приватний підприємець, просив встановити телефон за адресою Червоноград. вул. Сокальська, 6/23 (яка на той час являлась його домашньою адресою і

З наявної в матеріалах справи копії Договору № 74/07 про надання послуг електрозвязку від 03.05.07 р., укладеного між відповідачами ОСОБА_11 «Кварц» та ОСОБА_6, як фізичною особою - підприємцем, вбачається, що предметом вказаногодоговору є надання відповідачем ОСОБА_11 «Кварц» відповідачу ОСОБА_6, як фізичній особі -підприємцю, послуг телефонного звязку, зокрема встановлення телефонута надання місцевого телефонного звязку.

З наявної в матеріалах справи копії Договору № 74/07 про встановлення телефону від 03.05.07 р„ укладеного між відповідачами ОСОБА_11 «Кварц» та ОСОБА_6, як фізичною особою-підприємцем, вбачається, що за вказаним договором відповідач ОСОБА_11 «Кварц» зобовязувався встановити відповідачу ОСОБА_6,як фізичній особі - підприємцю, телефон з виходом до телефонної мережі загального користування.

З наявної в матеріалах справи копії наряду ОСОБА_11 «Квар» № 707 на встановлення телефону вбачається, що 04 травня 2007 р. оператором звязку відп авідачем ОСОБА_11 «Кварц»було встановлено відповідачеві ОСОБА_6, як фізичній особі - підприємцю, телефон (проведено лінію) та присвоєно йому телефонний номер 4-99-99.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_7 в період з 11.07.2005 р. по 03.05.2007 р. являвся абонентом телефонного звязку, з присвоєним йому оператором - відповідачем ОСОБА_11 «Кварц» телефонним номером 4-99-99.

Відмова відповідача ОСОБА_7 від телефонного номера 4-99-99 була вчинена 03.05.2007 р. шляхом подання оператору звязку відповідачеві ОСОБА_11 «Кварц» про це відповідної заяви. В цей же день 03 травня 2007 p., згідно виданого оператором зв'язку наряду, вказаний телефонний номер було вилучено з його користування. Судом не встановлено наявності в законодавстві заборон, які б забороняли абоненту електронного (телефонного звязку) відмовитись від присвоєного йому оператором абонентського телефонного номера. Відповідачу ОСОБА_6 телефонний абонентський номер 4-99-99 відповідачем ОСОБА_11 «Кварц» був присвоєний 04.05.2007 p., як фізичній особі - підприємцю, на підставі укладеного між ними договору про надання телекомунікаційних послуг, так як це передбачено законодавством. З наведеного вбачається, що станом на день присвоєння відповідачу ОСОБА_6, як фізичній особі - підприємцю, телефонного абонентського номера 4-99-99, вказаний номер вже не перебував в користуванні відповідача ОСОБА_7, чи іншого абонента, тобто не був задіяний, що підтверджували відповідач ОСОБА_11 «Кварц» у своїх письмових заперечення проти позову та представник ОСОБА_11 «Кварц» поясненнях даних судовому засіданні, в звязку з чим, оператор звязку був вправі присвоїти його будь-якому абоненту, в тому числі й відповідачу ОСОБА_6

З наведених вище встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку, що відмова відповідачем ОСОБА_7 від абонентського телефонного номера 4-99-99 та його присвоєння оператором телефонного звязку відповідачем ОСОБА_11 «Квар» відповідачу ОСОБА_6 були здійснені без порушень вимог законодавства. Суд вважає, що відповідач ОСОБА_6 отримав абонентський телефонний номер 4-99-99 в користування і користується ним як абонент телефонного звязку на законних підставах

Судом не встановлено по справі жодних фактичних даних, якими б підтверджувалось присвоєння оператором телефонного звязку абонентського телефонного номера 4-99-99 будь-кому з позивачів, як абоненту телефонного зв'язку. Не встановлено також жодних фактичних даних, які б підтверджували присвоєння оператором телефонного звязку абонентського телефонного номера 4-99-99 позивачам чи/або позивачам разом з іншими особами, як групі фізичних осіб, яка була б абонентом телефонного зв»язку. Докази

укладення позивачами чи/або позивачам разом з іншими особами, як групою осіб, договору про надання телекомунікаційних послуг з оператором зв'язку відповідачем ОСОБА_11 «Кварц» в матеріалах справи відсутні.

Окрім згідно вимог п.З Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, споживачем телекомунікаційних послуг, а відповідно й абонентом, тобто споживачем яким укладено з оператором звязку договір про надання телекомунікаційних послуг, є фізична чи юридична особа, а не група фізичних осіб, в звязку з чим суд погоджується з доводами відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_11 «Кварц» про те, що позивачі чи/або позивачі разом з іншими особами, не могли і не можуть бути одним абонентом телефонного зв»язку.

З наведеного, суд прийшов до висновку, що телефонний абонентський номер

4-99-99 ніколи не присвоювався оператором телефонного зв'язку в користування, як абоненту, ні будь-кому з позивачів, ні їм разом, як групі фізичних осіб, ні бригаді таксі «НЕО».

В звязку з цим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про

визнання за позивачами права на користування телефонним номером 4-99-99 та зобовязання відповідача ОСОБА_11 «Кварц» укласти з позивачами договір про користування вказаним телефонним номером.Суд погоджується з тим, що відповідач ОСОБА_6 не в змозі передати телефонний абонентський номер 4-99-99 в користування позивачів, оскільки у нього відсутнє, як право, так і технічна можливість вчинити таку дію. Відповідно до вимог Закону України «Про телекомунікації» та Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг абонентський номер присвоюється абоненту оператором на підставі договору про надання телекомунікаційних послуг. Окрім того, як зазначено вище, суд вважає, що відповідач ОСОБА_6 на законних підставах отримав і користується телефонним абонентським номером 4-99-99, абонент, якому телекомунікаційні послуги надаються на підставі укладеного з оператором договору про надання телекомунікаційних послуг, а тому підстав для зобовязання відповідача ОСОБА_6 передати вказаний телефонний номер в користування інших осіб, суд, з встановлених обставин справи, не вбачає.

Як вбачається із постанов про відмову в порушенні кримінальної справи від 04

грудня 2005 р. та від 12 лютого 2007 р., вказані постанови не стосуються дій відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 щодо відмови ОСОБА_7З від телефонного номера

4- 99-99 та його присвоєння відповідачем ОСОБА_11 «Кварц» відповідачу ОСОБА_6 Окрім того, вказані постанови винесені ще до відмови відповідачем ОСОБА_7 віл вказаного телефонного номера.

В звязку з наведеним, суд вважає, що в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 213, 214 ЦПК України, ст.ст. 1130-1132. 1134, 1135 1139 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» і п.З Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, Лотоцького ОСОБА_14 Мар»яна Васильовича, ОСОБА_5 до ТЗОВ з обмеженою відповідальністю « Кварц» ОСОБА_6 ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17 про визнання договору дійсним визнання права на користування телефонним номером та зобов»язання укласти угоду відмовити

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання

апеляційної скарги на нього до Апеляційного суду Львівської області протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана протягом 10-ти днів

з дня проголошення рішення.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються в апеляційний суд Львівської області через Червоноградський міський суд Львівської області.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заявн пр апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя