Справа № 2-372/10
Провадження №-
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2010 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Пилип'юка І.В., при секретарі Паучек Є.В., з участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про розірвання договору про спільну діяльність та відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача, який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, про розірвання договору про спільну діяльність та відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

В позові вказував, що між позивачем та відповідачем 17.01.2009 року укладено договір про спільну діяльність у сфері кредитних відносин для досягнення наступних цілей: купівля автомобіля марки DAEVOO Neхіа, 2007 року випуску, номер кузова ХWВ3L31UD7A236182, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 51740 грн.

Посилався, що сторони домовились про сплату платежів за користування кредитом, відсотків у розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості і винагороди за у розмірі 1% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця, у період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту. На момент підписання даного договору залишок заборгованості за кредитом становив 47000 грн. На підставі договору передача автомобіля відбулася на підставі Акту приймання-передачі, який є додатком до договору і був складений 17.01.2009 року, згідно якого ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_3 прийняв вищевказаний автомобіль. На період складання даного акту пробіг автомобіля становив 100,00 км. У зв'язку з невиконання даного договору 13.06.2009 року згідно акту приймання-передачі автомобіль повернутий ОСОБА_2 з пробігом згідно приладу вимірювання швидкості 113460 км. та зауваженнями щодо технічного стану автомобіля. З 17 січня по 13 червня 2009 року сума заборгованості по погашенню за кредитним кредитного договору відповідачем становить 6864,55 грн. Враховуючи компенсацію та індексацію по боргу за запчастини до автомобіля та погашенню кредиту, просив стягнути з відповідача 14522,5 грн., 2000 грн. за завдану моральну шкоду та судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Суд заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.01.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір про спільну діяльність, згідно п.1.1 предметом договору є спільна діяльність в сфері кредитних відносин для досягнення наступних цілей: купівля автомобіля марки DAEVOO Neхіа, 2007 року випуску, номер кузова ХWВ3L31UD7A236182, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 51740 грн. Сторони домовились про сплату платежів за користування кредитом, відсотків у розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості і винагороди за у розмірі 1 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця, у період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту. На момент підписання даного договору залишок заборгованості за кредитом становив 47000 грн.

Передумовою укладення даного договору був кредитний договір №СVVWAN02000033 від 12.07.2007 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, згідно якого банк надав позичальникові кредит у сумі55945,64 грн. на купівлю автомобіля, також 3252,46 грн. на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34 % на місяць. В забезпечення виконання зобов'язань з позивачем укладено договір застави рухомого майна, згідно якого він надав у заставу автомобіль марки DAEVOO Neхіа, 2007 року випуску, номер кузова ХWВ3L31UD7A236182, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 51740 грн.

Відповідно до п.7 договору на строк дії цього договору Предмет застави (автомобіль) залишається у володінні та користуванні Застоводавця (ОСОБА_2М.)

У відповідності до п.13 договору застави з моменту набрання чинності цим договором Заставодавець має право відчужувати, передавати в оренду, лізинг, у спільну діяльність, наступну заставу, позичку іншим особам Предмет застави, або іншим чином розпоряджатись ним тільки за письмовою згодою Заставодержателя (ЗАТ КБ «ПриватБанк»).

Як вбачається даних договору про спільну діяльність, він укладений 17.01.2009 року, тобто через 2 роки після укладення кредитного договору та договору застави. Отже позивач на протязі двох років виконував умови договору, а після укладення договору про спільну діяльність обов'язки за даними договорами були покладені на відповідача з передачею йому автомобіля, який перебуває у заставі.

Згідно листа Вижницького відділення ЗАТ КБ «ПриватБанк» від 02.07.2010 року, останнім не надавалася згода ОСОБА_2 з заставодавцю за договором застави рухомого майна №СVVWAN02000033 від 12.07.2007 року на укладання договору про спільну діяльність з ОСОБА_3 стосовно заставленого майна. При укладенні договору про спільну діяльність згода банку є обов'язковою.

З копії договору про спільну діяльність від 17.01.2009 року п.3.1.3 вбачається, що після повної виплати стороною всіх платежів передбачених кредитним договором №№СVVWAN02000033 від 12.07.2007 року, у строк протягом одного дня визнати право власності цієї сторони на автомобіль марки DAEVOO Neхіа, 2007 року випуску, номер кузова ХWВ3L31UD7A236182, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до ст.586 ч.2 ЦК України Заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його у користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

У разі якщо на виконання юридично ще не укладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (ст.ст.1212-1215 ЦК України).

Отже договір про спільну діяльність укладений між сторонами 17.01.2007 року укладений з порушенням норм закону і не створює для сторін прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків.

Таким чином судом встановлено, що сторонами було укладено фактично договір купівлі продажу транспортного засобу, а відповідно до ст.203 ч.5 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з вимогами ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Виходячи з цих положень закону, норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст.210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними та не створюють прав і обов'язків для сторін.

Виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за укладеним договором про спільну діяльність та моральної шкоди, завданої невиконанням даного договору, оскільки цей договір укладений з порушенням ст.215 ЦК України і не створює юридичних наслідків для сторін.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог позивача.

На підставі ст.ст.203, 215, 216, 572-586, 640-658, 1130,1212-1215 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 60, 213, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору про спільну діяльність, відшкодування моральної та матеріальної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ст.295 ЦПК України.

Суддя: І. В. Пилип'юк