Ленінський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 2-9887/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2010 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Франчук Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку житлового приміщення

в с т а н о в и в :

позивачка звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що вона, її син - ОСОБА_3 (відповідач по справі) та ОСОБА_4 мешкали разом в квартирі АДРЕСА_1. Зазначена квартира була приватизована, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло №111.

Свідоцтво про право власності на житло від 16.06.1993р. №111 видано на прізвища ОСОБА_5 (далі - Позивач), ОСОБА_6 (далі Відповідач) та ОСОБА_4. Після розірвання шлюбу з чоловіком ОСОБА_7, позивачка та відповідач змінили прізвища та отримали нові документи на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

ОСОБА_4 в 1995році поїхала на постійне місце проживання в Ізраіль, а 09.05.2008р. вона надіслала Позивачу довіреність с правом продажу та розпорядження своєї 1/3 частки квартири. Вказаною довіреністю ОСОБА_4 надала право Позивачу оформити документи та розпорядитися 1/3 часткою квартири АДРЕСА_2.

Для можливості розпорядитися 1/3 часткою квартири АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_4, позивачці необхідно об'єднати її частку з часткою, яка належить ОСОБА_4 та визнати за Позивачем право власності на 2/3 частки квартирі АДРЕСА_1, у зв»язку з чим вона змушена була звернутися до суду з відповідним позовом.

У судовому засіданні позивачка просила суд визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири №2 будинку 187 по пр..Леніна в м.Запоріжжя, з підстав, викладених у позові. Також позивачка доводила суду, що вона постійно мешкає в зазначеній квартирі, оплачує комунальні послуги, робила поточний ремонт, підтримує порядок. Боргів за оплату комунальних послуг вона не має.

Відповідач у судовому засіданні проти позову не заперечує.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані суду докази та прийнявши до уваги покази свідків, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст..3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цивільним процесуальним кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держані та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Зі змісту статей 11, 15 ЦК України вбачається, що цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів викладено у ст.. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини.

Позивач просить визнати за ним право власності з підстав, викладених у статті 328 ЦК України. Суд вважає, що позивачем обрано спосіб захисту порушеного права, який передбачено законом і відповідає змісту порушеного права.

Згідно ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У судовому засіданні встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_5 ( Позивачу по справі), ОСОБА_6 ( Відповідачу по справі) та ОСОБА_4. Після розірвання шлюбу з чоловіком ОСОБА_7, позивачка та відповідач змінили прізвища та отримали нові документи на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

З 2008 року позивачка, на підставі доручення від ОСОБА_4 набула право продажу та розпорядження належній їй 1/3 частки вказаної квартири. Також, даною довіреністю ОСОБА_4 надала право Позивачу оформити документи та розпорядитися 1/3 часткою квартири АДРЕСА_2..

У відповідності до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Тобто, перелік підстав набуття права власності не є вичерпним та має місце презумпція правомірності набуття права власності.

У відповідності до цивільного законодавства України, однієї з умов виникнення прав і обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Право власності в Україні повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги позивача засновані на Законі, а тому мають бути задоволені у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15,16, 57, 60, 61, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 328 ЦК України, суд

В и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 19.08.1962р.н., ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н.Ю.Козлова