Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2010 р. м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів Бойчука І.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Возняк В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ВАТ ВТБ Банк, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог приватний нотаріус ОСОБА_3, про визнання недійсним договору застави за апеляційною скаргою ВАТ ВТБ Банк на рішення Івано-Франківського міського суду від 03 лютого 2010 року -,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03.02.2010 року задоволено позов ОСОБА_1 та визнано недійсним договір застави транспортного засобу, укладений між ОСОБА_2 і ВАТ ВТБ Банк 05.08.2008 року.

На дане рішення ВАТ ВТБ Банк подав апеляційну скаргу. Апелянт зазначає, що судом неповно та необ»єктивно з»ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, а тому постановлено необґрунтоване рішення. В порушення ст. 65 СК України суд, зокрема,не перевірив на які кошти було придбано спірний транспортний засіб, на підставі чого відповідач ОСОБА_2 придбав зазначений автомобіль та за яку суму. Не розглянуто судом можливість також вирішення питання про стягнення на користь позивача грошової компенсації її частки у праві спільної власності на майно. Крім того, суд не дав правильної оцінки встановленим обставинам щодо повідомлення особисто заставодавцем відсутності прав будь-яких осіб на предмет застави, що і було враховано нотаріусом при посвідченні оспорюваного договору. Суд безпідставно

________________________________________________________________________________

Справа № 22-ц-696/ 2010 р. Головуючий у І інстанції Ковалюк І.П.

Категорія 19 Суддя-доповідач ОСОБА_4

також відмовив в задоволенні їх клопотання про залишення без розгляду даного позову в зв»язку з непідвідомчістю його розгляду в загальному суді, що передбачено третейським застереженням. Посилаючись на зазначені обставини просив рішення суду скасувати, справу направити на новий судовий розгляд.

В засіданні апеляційного суду представник ВАТ ВТБ Банк доводи скарги підтримав з наведених в ній мотивів.

Представник ОСОБА_1 доводи скарги заперечив посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що договір застави транспортного засобу укладено ВАТ ВТБ Банк та ОСОБА_2 05.08.2008 року щодо майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, без згоди на те позивача як іншого з подружжя.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановлене судом рішення відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 22.02.2008 року між відповідачами укладено Генеральну угоду щодо надання ОСОБА_2 кредитних коштів згідно кредитних договорів та забезпечено виконання зобов»язань за цими угодами договорами застави, поруки та гарантії. Зокрема, як видно зі змісту договору застави від 05.08.2008 року, укладеного між ВАТ ВТБ Банк та ОСОБА_2, останній для забезпечення зобов»язань перед банком передав в заставу транспортний засіб автомобіль марки Volvo XC 90, що належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу від 21.06.2008 року, і при цьому сторонами визначено оцінку предмета застави у 200 000 грн.

Судом встановлено, що при укладенні цього договору ОСОБА_2 повідомив нотаріуса про відсутність інших співвласників на вказане майно та той факт, що в шлюбі не перебуває. Наведені обставини ним зазначені в особисто поданій заяві та відповідно зазначені в договорі застави.

Відповідно до вимог ст. ст. 4,203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Такі підстави для визнання правочину недійсним встановлені ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України, згідно положень якої дружина, чоловік мають право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. При цьому як передбачено ч. 3 цієї статті для укладення одним із подружжя договорів, що потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації , а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

В судовому засіданні з»ясовано, що з 09.03.1985 р. позивач та відповідач ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі. При цьому даних про розірвання такого шлюбу суду не представлено.

Судом правильно встановлено, що заставлений транспортний засіб придбано відповідачем в шлюбі, і тому він є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а позивач згоди на вчинення оспорюваного правочину не подавала.

Враховуючи наведене, суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки за відсутності згоди позивача відповідач ОСОБА_2 не мав права розпоряджатися спільним сумісним майном подружжя.

Судова колегія вважає, що, розглядаючи спір, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, вірно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, ухвалив рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Твердження апелянта про те, що судом неповно з»ясовано обставини справи, оскільки не перевірено за які конкретно кошти придбано спірний автомобіль, не заслуговує на увагу, оскільки з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та меж судового розгляду зазначене питання обговоренню не підлягало. Надуманим є також і посилання апелянта на розгляд справи з порушенням правил підсудності, так як третейське застереження стосується тільки сторін договору, а позивач стороною оспорюваного договору не була.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ВАТ ВТБ Банк відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 03 лютого 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Г.П. Мелінишин

Судді: І.В. ОСОБА_5 Матківський