23.10.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Справа №22п-6939 2010р. Головуючий в І інстанції Єйбог І.М.
Категорія 27 Доповідач: Закарян К.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року листопада місяця 23 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Стародубця М.П.

Суддів: Закарян К.Г.

ОСОБА_1

при секретарі: Третякової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 19 серпня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Закритого акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк, третя особа - ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк, про визнання кредитного договору недійсним, зазначаючи, що на підставі договору кредиту, укладеного 17.06.2008р. між ним та банком отримав кредит на суму 10000 доларів США з оплатою 18% річних, який зобовязався повернути до 15.06.2013р. згідно визначеного сторонами графіку щомісячних платежів. В забезпечення виконання зобовязання 18.06.2008р. укладений договір застави майна та договір поруки з ОСОБА_4

Вважає кредитний договір таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема ч.І ст.524 та ч.І ст.533 ЦК України, так як предметом договору є іноземна валюта, а відповідач не мав відповідної ліцензії на надання такої фінансової послуги, що позбавляло останнього права укладати спірний договір. Крім того, кредитним договором ризик зростання курсу іноземної валюти в порівняні з національною грошовою одиницею покладено лише на позичальника, що порушує його права як споживача фінансових послуг згідно п.З ч.І ст.21 Закону України „Про захист прав споживачів.

Просить визнати недійсним договір про надання відновлюваної кредитної лінії, укладений 17.06.2008р., договір про надання траншу від 17.06.2008р., договір застави майна від 18.06.2008р., договір поруки, укладений 18.06.2008р. між банком та ОСОБА_4, та зобовязати банк прийняти від позичальника суму заборгованості у гривневому еквіваленті.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 19 серпня 2010 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.06.2008р. між „ПриватБанком та ОСОБА_5 укладена кредитна угода за №12849 та договір про видачу транша №12849 на загальну суму 10000 доларів США, які позичальник отримав та взяв на себе зобовязання повернути кредит до 15.06.2013р., сплатити 18% річних за користування ним у відповідності до встановленого договором графіку погашення коштів шляхом сплати щомісячних платежів.

В забезпечення виконання зобовязання 18.06.2008р. між „ПриватБанком та ОСОБА_5 укладений договір застави майна, та між позикодавцем та ОСОБА_4 укладено договір поруки.

Недійсність кредитної угоди, договорів застави та поруки позивач повязує з ненаданням належної інформації про негативні наслідки зростання курсу валюти, дискримінаційність їх умов шляхом покладення усіх ризиків знецінення валюти на позичальника та відсутність у позикодавця права на використання іноземної валюти як засобу платежу.

За змістом кредитного договору, договорів про заставу та поруку вбачається, що при їх укладенні позичальник та поручитель були в належній формі проінформовані щодо умов кредиту, зокрема, мети, для якої кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, розмір відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який видається кредит, та варіанти його повернення, текст договору погоджений ними та сторонами підписаний.

Як вбачається з матеріалів справи при укладенні спірного договору ОСОБА_2, ОСОБА_4 були відомі усі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили позичальника прийняти їх на вкрай невигідних для себе умов. Укладаючи договір, позивач зясував на яких умовах він укладається, а відтак з власної ініціативи на момент отримання коштів визначив для себе валюту, у якій він надається, а тому мав можливість передбачити зміну курсу гривні по відношенню до долару США, виходячи з динаміки зміни курсів з моменту введення в обіг національної валюти гривні та її девальвації. Крім того, ніщо не перешкоджало позивачеві отримати кредит у національній валюті.

Враховуючи наведене та положення ст. 1054 ЦК України суд дійшов правильного висновку про відповідність наведених умов договору вимогам законодавства, що діяли на час укладення договору.

Позбавлені правового обґрунтування доводи апеляційної скарги щодо відсутності у банка ліцензії з надання фінансової послуги в іноземній валюті, оскільки у відповідності до положення ч.2 ст. 192, ч.З ст.533 ЦК України іноземна валюта та її використання при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та умовах, встановлених законом.

Законом України „Про банки та банківську діяльність у ст.2, п.1 ч.І ст.47, ч.І ст.49 передбачено, що кошти - це гроші у національній чи іноземній валюті. На підставі банківської ліцензії банки здійснюють банківські операції, зокрема розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Розміщення коштів визнано валютною операцією. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операції з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються на здійснення разової валютної операції на період, необхідний на її здійснення. Індивідуальні ліцензії потребують операції, зокрема для надання та одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Станом на час укладання договору та розгляду справи не встановлені межі термінів і сум надання кредитів в іноземній валюті, перевищення яких потребує індивідуальна ліцензія.

Таким чином, здійснюючи свою діяльність з надання кредиту в іноземній валюті, відповідач керувався наданими йому повноваженнями, згідно виданої Національним Банком України банківської ліцензії.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 1054, 1055 ЦК України та умов договору прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у тому числі і щодо визнання недійсними укладених в забезпечення виконання боргового зобовязання договору застави та договору поруки. Заставні зобовязання позивача є похідними від його кредитного зобовязання і підлягають виконанню за настання обставин, передбачених договором, а стороною у договорі поруки позивач не був, тоді як поручитель цього договору не оспорює.

Висновки суду відповідають обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і підтверджені наданими сторонами доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі і як такі, що висновки суду не спростовують із наведених вище підстав, підлягають відхиленню.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права і підстав для його скасування та ухвалення нового рішення немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія судців, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 19 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: