Справа №2-1877/10 18.09.2010 18.09.2010 18.09.2010
Провадження №22-ц-6876/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2010 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Данилової О.О.,

суддів Ленінського І.В., Шаманської Н.О.

при секретарі Єфіменко О.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

ОСОБА_4

на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 6 травня 2010 року по цивільній справі за позовом

ОСОБА_5

до ОСОБА_2, ОСОБА_4

про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та виселення

У С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2009 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про захист права власності.

Позивач зазначав, що на підставі договору купівлі-продажу від 18 грудня 2007 року є власником 10/100 частин домоволодіння № 165 по вул. Дзержинського в м. Миколаєві, що складається з однокімнатної квартири. В цій квартирі зареєстрована та проживає ОСОБА_2 з неповнолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також зареєстрована, хоча не проживає, знайома ОСОБА_2 - ОСОБА_4 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та донькою Ангеліною, ІНФОРМАЦІЯ_3. Згоди на реєстрацію та проживання цих осіб він, як власник житла, не давав.

Посилаючись на те, що відповідачі перешкоджають йому користуватися власністю, ОСОБА_5 просив визнати ОСОБА_2 з неповнолітнім сином та ОСОБА_4 з неповнолітніми дітьми такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та виселити ОСОБА_6 з сином зі спірної квартири.

Відповідачі позов не визнали, посилаючись на вселення у житлове приміщення в установленому порядку та відсутність іншого житла.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 6 травня 2010 року позов задоволено. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з неповнолітніми дітьми визнано такими, що втратили право користування житлом, та виселено з житлового приміщення.

Відповідачі не погодились з рішенням суду та його оскаржили. В апеляційних скаргах відповідачка ОСОБА_2, її представник ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_4 посилались на порушення судом норм процесуального права і житлового законодавства та просили рішення суду скасувати.

Апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5, як власник житла, згоди на вселення відповідачів не давав, останні не є членами його родини, не мають права власності на спірне приміщення, а також не добуто доказів постійного проживання в квартирі сім'ї ОСОБА_4

За цих обставин та посилаючись на статті 71 та 116 ЖК України, суд визнав ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з дітьми такими, що втратили право користування жилим приміщенням, та виселив їх без надання іншого житла.

Але з такою оцінкою зібраних доказів та застосуванням норм житлового законодавства погодитись не можна, оскільки суд не визначив статус відповідачів, не зазначив підстав, за якими одночасно визнав їх такими, що втратили право користування житлом, та виселив, а також послався на норми права, які не регулюють спірні правовідносини.

З цих підстав рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що з 2003 року громадянин ОСОБА_8 ОСОБА_5 підтримував стосунки з ОСОБА_2 та мав намір з нею одружитися.

З метою придбання власного житла в м.Миколаєві ОСОБА_5 перераховував ОСОБА_2 із-за кордону грошові кошти та доручив придбати нерухомість. 18 грудня 2007 року ОСОБА_2 за грошові кошти ОСОБА_5 на своє ім'я придбала 1/20 частину домоволодіння по вул. Дзержинського, 165 у м. Миколаєві, куди поселилась з сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. На початку 2008 року ОСОБА_2 припинила стосунки з позивачем та не впустила його в будинок.

Реєстрація відповідачки за цією адресою здійснена у січні 2009 року ( а.с. 34).

Внаслідок перерахунку часток інших співвласників ця частка визначена як 10/100 часток домоволодіння по вул..Дзержинського, 165.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 24 червня 2009 року, зміненого рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 24 вересня 2009 року, договір купівлі-продажу від 18 грудня 2007 року визнано недійсним в частині покупця, дійсним покупцем визнано&nbsp;Куру А.,&nbsp;за останнім&nbsp;визнано право власності на 10/100 часток будинку ( а.с.5-8). Згодом ця частка виділена в окрему адресу житловий будинок № 165/7 по вул.Дзержинського, 165 (а.с.54-59).

З пояснень сторін та матеріалів цивільних справ вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у шлюбі не перебували, постійно разом не проживали, не були повязані спільним побутом та не мали взаємних прав та обовязків, а тому за змістом статті 3 СК України та статті 64 ЖК України не є членами однієї сім'ї.

Отже, ОСОБА_2 поселилась у спірне приміщення у грудні 2007 року не як член сім'ї ОСОБА_5, а як особа, яка вважала себе покупцем та власником цього приміщення за угодою, яка визнана недійсною саме в частині покупця.

Оскільки угода є недійсною з моменту її вчинення, ОСОБА_2 не набула самостійного права користування житлом, яке належить іншій особі, а тому має статус тимчасового мешканця.

Правовий статус тимчасових мешканців жилих приміщень не залежить від виду житлового фонду, а тому до спірних правовідносин можуть застосовуватись за аналогією закону норми права, які регулюють подібні за змістом житлові правовідносини, а саме статті 98 ЖК України.

Таким чином, ОСОБА_2, як тимчасовий мешканець житлового приміщення, яке належить позивачу, підлягає виселенню з неповнолітнім сином без надання іншого жилого приміщення відповідно до статті 98 ЖК України.

Вирішення спору за правилами цієї норми не є виходом за межі позову, оскільки підставами позову є фактичні обставини, які зазначає позивач, а не норми, на які він посилається.

Виселення з житлового приміщення особи (тимчасового мешканця), яка не набула права користування житлом, не потребує судового визнання цієї особи такою, що втратила права користування цим приміщенням. Питання про зняття з реєстрації за місцем проживання вирішується в адміністративному порядку.

Отже, за цих обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_5 про визнання ОСОБА_2 з малолітнім сином такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги про визнання ОСОБА_4 з дітьми такими, що втратили право користування житлом, ОСОБА_5 обґрунтовував тим, що ОСОБА_4 в будинку не проживала , а була зареєстрована в цьому приміщенні ОСОБА_2 23 липня 2009 року, тобто після ухвалення судом рішення суду про визнання за ним права власності на це приміщення, без його відома та згоди.

Відповідачка ОСОБА_4 наполягала на тому, що проживає з дітьми у спірному будинку, посилаючись на акт від 2 березня 2010 року ( а.с.49).

Підстави визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, визначені статтями 71, 107 та 156 ЖК України.

Зазначені позивачем підстави та встановлені судом обставини цими нормами не передбачені.

Правомірність реєстрації за місцем проживання інших осіб за згодою особи, яка не є власником житла, також має вирішуватись в адміністративному порядку.

Позову про виселення ОСОБА_4 з дітьми позивач не заявляв.

Таким чином, колегія вважає, що позивач обрав невідповідний захист порушеного права, а тому вимоги про визнання ОСОБА_2 з малолітнім сином та ОСОБА_4 з малолітніми дітьми такими, що втратили право користування житловим приміщенням по вул. Дзержинського, 165/7 у м. Миколаєві задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 травня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2 з неповнолітнім сином з житлового будинку № 165/7 по вул. Дзержинського у м. Миколаєві без надання іншого житлового приміщення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання ОСОБА_2 з неповнолітнім сином та ОСОБА_4 з неповнолітніми дітьми такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком №165/7 по вул. Дзержинського у м. Миколаєві.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України.

Головуючий: Судді: