Справа № 2-4052/10
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

14 жовтня 2010 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Слепченко Я.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача, адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, третя особа Перша Полтавська державна нотаріальна контора, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 17 травня 2010 року звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, який уточнила в поданій до суду 22 вересня 2010 року заяві.

Посилалася на те, що 18 серпня 206 року між нею та відповідачем був укладений договір довічного утримання, згідно якого позивач передала у власність відповідачу ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1. Відповідач свої обовязки за договором виконує неналежним чином.

В поданій до суду позовній заяві просила суд розірвати договір довічного утримання від 18 серпня 2006 року, укладений між нею та відповідачем ОСОБА_3, просила суд повернути сторони в первісне положення.

В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в поданих до суду заявах.

Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали. Вважають, що відповідач виконувала покладені на неї за договором обовязки, а також має намір в подальшому надавати утримання позивачу. Просили відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 серпня 2006 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання, згідно якого позивач передала у власність відповідачу квартиру № 19 в м. Полтаві по вул. Жовтневій, 74.

Відповідач ОСОБА_3 згідно договору зобовязалася довічно повністю утримувати ОСОБА_1, забезпечуючи її: житлом, шляхом збереження прав безоплатного пожитттєвого проживання у відчужуваній квартирі; щоденним 3-х разовим харчуванням; придатним для носіння одягом і взуттям; здійснення догляду та необхідної допомоги; надання побутових послуг; забезпечення готівкою щотижня, яка має бути не меншою одного неоподатковуваного мінімуму громадян; забезпечення згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами. Пунктом 5 договору сторони визначили, що розмір матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги) визначений ними в розмірі не менше 380 грн. в місяць.

Договір було посвідчено державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори 18 серпня 2006 року, зареєстровано в реєстрі за № 5-392.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

За ст. 755 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини, на вимогу відчужувача договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду.

Пунктом 6 договору довічного утримання сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 також передбачили, що договір може бути розірваний за згодою сторін, а у разі невиконання його умов та відмови від добровільного розірвання однією із сторін зверненням до суду.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 протягом терміну дії договору не виконувала в повному обсязі покладені на неї за договором обовязки.

Так, в судовому засіданні встановлено, та не оспорювалося відповідачем ОСОБА_3, що протягом терміну дії договору нею не здійснювалося забезпечення позивача ОСОБА_1 щоденним 3-х разовим харчуванням. Придбання відповідачем ОСОБА_3 періодично продуктів харчування судом не оцінюється як належне виконання вказаного пункту договору.

Дослідженими в справі доказами судом також не встановлено виконання відповідачем ОСОБА_3 умов договору в частині забезпечення придатним для носіння позивача ОСОБА_1 одягом і взуттям, забезпечення готівкою щотижня, яка була б не меншою одного неоподатковуваного мінімуму громадян, а також забезпечення згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами.

Посилання ОСОБА_3 на відвідування нею позивача близько двох разів на тиждень не спростовує твердження позивача про неналежність виконання умов договору відповідачем.

Відповідачем ОСОБА_3 в обґрунтування своїх заперечень стосовно предявлених позовних вимог не надано до суду жодних доказів належного виконання умов договору утримання. Показання допитаних в судовому засіданні свідків підтверджують лише обставину часткового забезпечення відповідачем ОСОБА_3 позивача продуктами харчування.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 неналежним чином виконувала свої обовязки по договору, суд приходить до висновку, що договір довічного утримання від 18 серпня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підлягає розірванню, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання відчужував набуває право власності на майно, яке ним було передане і має право вимагати його повернення.

Позивач в поданій до суду позовній заяві просила суд повернути сторони в первісне положення.

Тому суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст. 756 ЦК України визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 203, 209-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання від 18 серпня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори 18 серпня 2006 року, реєстровий номер 5-392.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 45 грн. 50 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Н.Л.Яковенко

14.10.2010