Справа №22-ц-3889/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого Смирнової Т.В.,

суддів Гагіна М.В., Ільченко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та представника Органу приватизації виконавчого комітету Роменської міської ради ОСОБА_4, ОСОБА_5

на рішення Роменського міськрайонного суду м. Суми від 03 червня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, органу приватизації виконавчого комітету Роменської міської ради,

треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, Комунальне підприємство «Роменське міжміське бюро технічної інвентаризації»,

про визнання незаконним рішення про приватизацію квартири та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, -

ВСТАНОВИЛА:

25 червня 2009 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 23.10.1984 року на підставі рішення виконкому Роменської міської ради № 379 від 11.10.1984 року отримав обмінний ордер на квартиру АДРЕСА_1 (нині вул. Коржівська) в м. Ромни, де проживав разом з дружиною ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 6.12.1996 року він був засуджений до 12 років позбавлення волі. 11.09.2008 року він звільнився з місць позбавлення волі і дізнався, що 28.09.2004 року квартира, в якій він проживав, приватизована колишньою дружиною та сином, свого дозволу на приватизацію ОСОБА_6 не давав, тому просив задовольнити позов.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 червня 2010 року позов задоволено.

Визнано незаконним розпорядження органу приватизації виконавчого комітету Роменської міської ради № 5802 від 28 вересня 2004 року про передачу у власність голуб Л.М. та ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 (нині вул. Коржівська) в м. Ромни Сумської області.

Скасовано свідоцтво про право власності на житло від 28 вересня 2004 року на квартиру АДРЕСА_2 (нині вул. Коржівська) в м. Ромни Сумської області, видане на імя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 органом приватизації виконавчого комітету Роменської міської ради.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, до якої приєднався орган приватизації виконавчого комітету Роменської міської ради, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому зазначають, що згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 71, 72 ЖК України та ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є житлове приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сімї. Згідно ч. 2 ст. 71 ЖК України якщо наймач або члени його сімї , були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом, однак позивач ні до наймодавця, ні до суду щодо подовження цього строку не звертався, і не направляв жодного листа відповідачам про бажання взяти участь у приватизації спірної квартири, він втратив право користування квартирою .

Крім того вказують, що суд визнавши незаконним оспорюване розпорядження органу приватизації та скасувавши свідоцтво про право власності на житло, в порушення вимог ст.ст. 216, 228 ЦК України, не прийняв рішення щодо застосування правових наслідків недійсності правочину.

ОСОБА_5 в своїй скарзі посилається на порушення свого права щодо участі в розгляді справи, внаслідок чого вона не змогла заперечити позов.

Вивчивши матеріали справи і доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення апелянтів, підтримавших скаргу, заперечення позивача, його представника, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.10.1984 року на підставі Рішення виконавчого комітету Роменської міської ради № 379 він 11.10.1984 року ОСОБА_6 був виданий обмінний ордер № 61 на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (нині вул. Коржівська) в м. Ромни, загальною площею 16,59 кв.м.

У 1985 році за вказаною адресою була зареєстрована дружина позивача ОСОБА_2, у 1986 році син ОСОБА_3

Вироком Роменського міськрайонного суду від 06.12.1996 року позивач був засуджений до 12 років позбавлення волі.

У 2005 році шлюб між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 був розірваний, а до цього відповідачі приватизували спірну квартиру у 2004 році та одержали свідоцтво про право власності на квартиру.

В подальшому квартира продана за договором купівлі-продажу від 23.22.2005 року ОСОБА_9, а вона подарувала квартиру ОСОБА_5 07.12.2005 року, та остання подарувала квартиру ОСОБА_10 із спірної квартири позивач був виписаний 28.03.1997 року у звязку з знаходженням у місцях позбавлення волі.

Задовольняючи позов суд першої інстанції вважав, що за ст. 71ЖК України за позивачем зберігається право користування житлом, як за тимчасово відсутнім, а сама по собі відсутність прописки у квартирі не є підставою для відмови у позові, оскільки за ст. 72 ЖК України позивач в судовому порядку не визнаний таким, що втратив право користування квартирою .

Колегія суддів вважає, що з висновками судового рішення неможна погодитись, оскільки вони зроблені внаслідок невірного застосування матеріального закону, а тому згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сімя ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3 складом з 3-х осіб, проживали в спірній квартирі з дотримання правил приписки, причому ОСОБА_3 проживав з 1986 року, з часу народження.

Позивач ОСОБА_6 вибув з постійного місця проживання у звязку з тим, що згідно з вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06.12.1996 року позбавлений волі, із квартири його виписано 28.03.1997 року відділом внутрішніх справ Роменського міськвиконкому (а.с. 116 Постанова про відмову у порушенні кримінальної справи) у звязку з знаходженням у місцях позбавлення волі, а наймачем квартири стала ОСОБА_2

Позивач вважає, що згідно зі ст. 71 ЖК України за ним зберігається право користування житловим приміщенням у спірній квартирі та він не визнавався судом таким, що втратив право користування житлом.

Проте з такою позицією погодитися неможна.

Так, згідно з п. 7 ч. 3 ст. 71 ЖК України, у редакції, яка діяла на час вибуття позивача з квартири та відповідно виписки 28.03.1997 року жиле приміщення зберігається за тимчасово-відсутнім наймачем або членом його сімї протягом всього часу знаходження під слідством та судом.

Таким чином з часу відбуття покарання з березня 1997 року, позивач втратив право користування спірною квартирою.

Цих вимог закону не врахував суд першої інстанції вирішуючи спір.

Нова редакція п. 7 ст. 71 ЖК України прийнята 02.03.2000 року, згідно з якою протягом всього часу відбування покарання за засудженим зберігається право користування житлом не може бути застосована до позивача, оскільки він втратив право користування житлом ще у 1997 році.

Крім того, зазначена норма у редакції від 02.03.2000 року діє, якщо у квартирі залишилися проживати інші члени сімї, а в даному випадку квартиру продано та колишні члени сімї позивача з 2005 року продавши квартиру втратили на неї будь-яке право.

Неможна погодитись з доводами позивача та висновками судового рішення про те, що позивач може бути позбавлений права користування житлом лише в порядку ст. 72 ЖК України та до розгляду даного спору.

Саме при розгляді позову ОСОБА_6 суд першої інстанції повинен був зясувати, чи не втратив він права користування спірною квартирою і в залежності від цього вирішити його спір щодо законності приватизації квартири без його участі.

Протягом всього часу відбування покарання по 2008 рік, ОСОБА_6 не цікавився квартирою, не виконував обовязків наймача, був виписаний з неї та перестав бути членом сімї відповідачів, які правомірно скористалися своїм правом на безоплатну приватизацію житла, а набувши право власності підставно скористалися правом продажу.

Колегія суддів вважає, що суду першої інстанції слід було взяти до уваги зазначене, врахувати закон, який діяв на час вибуття позивача з квартири, врахувати, що квартира продана іншим особам, права яких будуть порушені внаслідок задоволення вимог позивача.

За викладених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 209 ЦПК України з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та представника Органу приватизації виконавчого комітету Роменської міської ради ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Роменського міськрайонного суду м. Суми від 03 червня 2010 року в даній справі скасувати та постановити нове рішення яким відмовити ОСОБА_11 в задоволенні позову про визнання незаконним рішення про приватизацію квартири та скасування свідоцтва про право власності на квартиру.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Верховного Суду України.

Головуючий

Судді