Справа № 2-2389/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2010 року Рівненський міський суд

під головуванням судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Гоменюк О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального Підприємства «Рівненське Міське Бюро Технічної Інвентаризації», ОСОБА_2 про визнання дій Комунального підприємства Рівненське Міське БТІ незаконними, визнання реєстрації недійсною та визнання свідоцтва про право власності недійсним,-

встановив :

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги уточнив. Остаточно просить суд визнати дії Комунального підприємства Рівненське міське бюро технічної інвентаризації по перереєстрації 16/100 будівлі по вулиці Дворецькій (вул.Димитрова), будинок 123а в м.Рівне з ОСОБА_3 на ОСОБА_2 незаконними; визнати реєстрацію 16/100 будівлі по вулиці Дворецькій (вул.Димитрова) будинок 123а в м.Рівне з ОСОБА_3 на ОСОБА_2, проведену Комунальним підприємством Рівненське міське бюро технічної інвентаризації незаконною та скасувати її; визнати свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на 16/100 частки будівлі, яка розташована по вулиці Дворецькій (вул.Димитрова), буд.123а в м.Рівне Рівненської області, видане 20 липня 2009 року Рівненським міським БТІ недійсним з підстав, викладених в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача КП Рівненське міське БТІ заявлені позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що сам факт існування заборони на відчуження 1б/100 частки будинковолодіння №123а по вул.Дворецькій (вул.Димитрова) в м.Рівне, згідно ухвали Рівненського міського суду від 11 червня 2009 року мав місце. Однак КП Рівненське Міське БТІ провело лише перереєстрацію власника вищезазначеної частки будинковолодіння згідно договору дарування, оскільки в ухвалі суду даної заборони не було зазначено, дозволу на відчуження спірного об»єкту, у момент дії ухвали суду, нікому не надавало. Попередній власник ОСОБА_3 15 грудня 2008 року розпорядився своїм майном і подарував його ОСОБА_2, і саме вона, на думку БТІ, являлась власником зазначеного майна. Новий власник об»єкту надала всі необхідні документи для проведення перереєстрації спірного об»єкту. КП Рівненське Міське БТІ ніякого свідоцтва про право власності відповідачу ОСОБА_2 не видавало. На підставі викладеного, просить суд в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги позивача не визнав, просить суд відмовити у їх задоволенні посилаючись на ті обставини, що на час проведення перереєстрації прав на нерухоме майно, а саме на 16/100 частин будівлі, що знаходиться за адресою м.Рівне, вул.Дворецька (вулиця Димитрова) будинок 123а з колишнього власника ОСОБА_3 на ОСОБА_2 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна ніяких записів про заборону відчуження вказаного об»єкту нерухомості не було. Про це свідчить витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна від 20 січня 2010 року.

Запис про заборону відчуження вказаного об»єкту нерухомого майна 16/100 частин будівлі, що знаходиться за адресою м.Рівне, вул.Дворецька (вулиця Димитрова) будинок 123а та належить ОСОБА_2 було внесено в реєстр під №9345244 лише 14 грудня 2009 року о 16 год. 33 хв.

Даний запис було здійснено на підставі ухвали Рівненського міського суду від 11 грудня 2009 року по іншій справі. Таким чином, станом на 20 липня 2009 року, коли було здійснено перереєстрацію прав власності на ОСОБА_2, ніяких заборон щодо вказаного об»єкту нерухомого майна в реєстрі не було, тому перереєстрацію прав власності з наступною видачею свідоцтва про право власності було проведено цілком правомірно.

Доказів того, що ухвалу Рівненського міського суду від 11 червня 2009 року по справі №2-6500/09 було надіслано до реєструвального органу позивач не надав.

БТІ, відповідно до діючого законодавства не є реєструвальним органом стосовно реєстрації обтяжень нерухомого майна, тому, навіть якщо б суду були надані докази надіслання ухвали Рівненського міського суду від 11 червня 2009 року по справі №2-6500/09 до БТІ, це не мало б правового значення для вирішення справи, оскільки всі дії по відчуженню нерухомого майна здійснюються на підставі даних, які містяться в Єдиному реєстрі для реєстрації заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, відомості до якого вносяться виключно реєструвальним органом, тобто нотаріальною конторою. Оскільки реєструвальний орган відповідних записів до реєстру не вносив, а ОСОБА_2 відповідно до п.8 договору дарування від 15 грудня 2008 року, до ст.722 ЦК України яка передбачає, що право власності приміщення виникає у Обдаровуваної з моменту прийняття дару, який вона прийняла. Свідоцтво про право власності ОСОБА_2 20 липня

2008 року Рівненським міським БТІ не видавалося. На підставі викладеного, представник відповідача вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, надані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Судом встановлено, що Рівненським міським судом у цивільній справі №2-6500/09 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення позики, позовні вимоги позивача були задоволені. За клопотанням позивача було вжито заходів забезпечення позову, а саме 11 червня 2009 року ухвалою суду накладено заборону на відчуження 16/100 частин будівлі, що знаходиться за адресою м.Рівне, вул.Дворецька, 123а та належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 Копії ухвали суду на виконання направлені КП Рівненське Міське БТІ, Відділу ДВС м.Рівне 11 червня 2009 року.

Відповідно до ч.9 ст.153 ЦПК України ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Вказана ухвала суду була отримана 15 червня 200 9 року КП Рівненське Міське БТІ, про що свідчить відмітка в розносному журналі Рівненського міського суду та підпис посадової особи, яка її отримала, а також з дослідженої в судовому засіданні

інвентаризаційної справи на будинковолодіння №123а по вулиці Дворецькій (вул.Димитрова) в м.Рівне.

Відповідно, відразу ж після отримання ухвали про заборону відчуження 1б/100 частин будівлі, що знаходиться за адресою м.Рівне, вул.Дворецька, 123а та належали на праві власності ОСОБА_3, службові особи КП «Рівненське Міське БТІ» та будь-які інші особи не мали права вчиняти дії з перереєстрації права власності на вказану нерухомість не зважаючи на те, чи наявний запис про заборону відчуження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомості.

Ухвала суду про забезпечення позову від 11 червня 2009 року оскаржена у встановленому порядку не була та продовжує діяти по сьогоднішній день, тобто підлягає виконанню.

Відповідно до п.8 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від Об листопада 2009 року, згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Відповідно до ч.,ч.1,2,4 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрації прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов"язаний надати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюється законом.

Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Отже, договір дарування від 15 грудня 2008 року, згідно якого ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 16/100 ідеальної частки складу №8 (вісім) літера "З", що знаходиться за адресою м.Рівне, вул.Дворецька, 123а, підлягав як нотаріальному посвідченню, так і державній реєстрації.

Оскільки, на момент дії ухвали Рівненського міського суду від 11 червня 2009 року по цивільній справі №2-6500/09, вищезазначений договір дарування не був зареєстрований, тому він вважався ще не укладеним. Тобто, власником 1б/100 ідеальної частки складу №8 (вісім) літера "З", що знаходиться за адресою м.Рівне, вул.Дворецька, 123а являвся саме ОСОБА_3 і службові особи КП Рівненське Міське БТІ, 20 липня 2009 року, під час дії ухвали Рівненського міського суду від 11 червня 2009 року, яка 15 червня 2009 року була отримана КП РМБТІ, не мали права здійснювати перереєстрацію вищезазначеного об"єкта за ОСОБА_2

Тому, пояснення представника відповідача КП Рівненське Міське БТІ та представника відповідача ОСОБА_2 спростовуються вищевикладеними обставинами.

Відповідно до п.12 договору дарування від 15 грудня 2008 року зазначено, " Нам, сторонам даного договору роз'яснені положення статті 182 ЦК України щодо реєстрації права власності на частину приміщення та що цей договір повинен бути поданий для державної реєстрації за місцем обліку нерухомого майна".

В даному випадку, органом державної реєстрації майна являється КП Рівненське Міське БТІ.

На дану обставину не звернули увагу ні представник відповідача КП РМБТІ, ні представник відповідача ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання дій Комунального підприємства Рівненське Міське БТІ незаконними, визнання реєстрації недійсною та її скасування знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог позивача в частині визнання свідоцтва про право власності видане на ім"я ОСОБА_2 на 16/100 частки будівлі, яка розташована по вулиці Дворецькій (вул.Димитрова), 123а в м.Рівне Рівненської області, видане 20 липня 2009 року КП Рівненське Міське БТІ, суд вважає, що вони до задоволення не підлягають.

Відповідно до ч.І ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні було встановлено, що 15 грудня 2008 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 у власність 16/100 ідеальної частки складу №8 (вісім) літера "З", що знаходиться за адресою м.Рівне, вул.Дворецька, 123а.

20 липня 2009 року КП Рівненське Міське БТІ було зареєстровано саме даний правовстановлюючий документ, а свідоцтво про право власності ОСОБА_2І/. на. вищезазначений об"єкт Рівненським КП БТІ не видавалось .

Дані обставини в судовому засіданні ствердили як представник відповідача КП РМБТІ, так і представник відповідача ОСОБА_2

Позивач в судовому засіданні не довів тієї обставини, що ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на спірний об"єкт саме КП РМБТІ, тому з цих підстав, в цій частині позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,88,153,212, 213,215,218,294 ЦПК України, ст.ст.182,210,640 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального Підприємства «Рівненське Міське Бюро Технічної Інвентаризації», ОСОБА_2 про визнання дій Комунального підприємства Рівненське Міське БТІ незаконними, визнання реєстрації недійсною та визнання свідоцтва про право власності недійсним задоволити частково.

Визнати дії Комунального підприємства Рівненське міське бюро технічної інвентаризації по перереєстрації 16/100 будівлі по вулиці Дворецькій (вул.Димитрова), будинок 123а в м.Рівне з ОСОБА_3 на ОСОБА_2 незаконними.

Визнати реєстрацію 16/100 будівлі по вулиці Дворецькій (вул.Димитрова) будинок 123а в м.Рівне з ОСОБА_3 на ОСОБА_2, проведену Комунальним підприємством Рівненське міське бюро технічної інвентаризації незаконною та скасувати її.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий: