Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2010 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі: головуючого-судді Олійника П.В. при секретарі Панчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звільнення від сплати заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить зменшити розмір щомісячного відшкодування у звязку з втратою годувальника на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до 250 грн. на кожного та звільнити його від сплати заборгованості по стягненню на користь ОСОБА_4 збільшеного розміру відшкодування з урахуванням індексу інфляції в сумі 14186,80 грн., по стягненню на користь ОСОБА_4 JI.I. збільшеного розміру відшкодування з урахуванням індексу інфляції в сумі 6960 грн., по стягненню на користь ОСОБА_3 збільшеного розміру відшкодування з урахуванням індексу інфляції в сумі 6991 грн., по стягненню на користь ОСОБА_4 та її малолітнього сина відшкодування у звязку з втратою годувальника в сумі 7975,7 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що його заробіток не змінився, зараз у нього склалося скрутне матеріальне становище і він повинен сплачувати аліменти на утримання сина. Крім того, у нього погіршився стан здоровя і він змушений витрачати кошти на лікування.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та по аналогічних мотивах.

Відповідачі ОСОБА_4 JI.I., ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представник заперечили проти позову та пояснили, що позивач ухиляється від сплати присуджених з нього сум. В звязку з цим вони змушені звертатися до суду для збільшення розміру відшкодування з урахуванням індексу інфляції. Вимоги позивача про звільнення від сплати заборгованості не ґрунтуються на законі. Зокрема, ст.15, 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту цивільних прав та інтересів як звільнення від сплати заборгованості. Просять в задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача витрати відповідачів на отримання правової допомоги на загальну суму 4900 грн.

Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Як встановлено судом, рішенням Костопільського районного суду від 26 січня 2006 року з позивача підлягали стягненню на користь відповідачів 65635, 58 грн. у відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. Крім того, ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 06 квітня 2006 року передбачено стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_4 та її неповнолітнього сина щомісячне відшкодування у звязку з втратою годувальника в розмірі по 217,94 грн.

Як вбачається із довідки відділу державної виконавчої служби Костопільського районного управління юстиції, позивачем сплачено на користь відповідачів 10258,26 грн. Крім того, позивачем сплачувалося на користь відповідача ОСОБА_4 та її неповнолітнього сина щомісячне відшкодування у звязку з втратою годувальника і заборгованість по сплаті цього відшкодування становить 7975, 70 грн.

В послідуючому відповідачі ОСОБА_4 JI.I., ОСОБА_3, ОСОБА_4. неодноразово зверталися до суду із позовами про збільшення відшкодування у звязку з інфляцією і їх позови були задоволені. Після вступу рішень судів по даних справах в законну силу судом видавалися виконавчі листи, які знаходяться на виконанні у відділі державної виконавчої служби Костопільського районного управління юстиції.

Таким чином, судом встановлено, що суми коштів, які підлягали стягненню з позивача згідно рішення Костопільського районного суду від 26 січня 2006 року та ухвали апеляційного суду Рівненської області від 6 квітня 2006 року фактично були збільшені лише з врахуванням індексів інфляції відповідно до ст.1208 ЦК України.

Частиною 4 ст. 1193 ЦК України передбачено, що суд може зменшити розмір

відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Враховуючи, що кошти із позивача стягуюються за вищеназваними судовими рішеннями у зв'язку з вчиненням ним злочину, то за таких обставин суд вважає, що позов необгрунтований і не підлягає до задоволення.

Щодо вимоги відповідачів про відшкодування їх витрат на правову допомогу, то відповідно до ч.І ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з п.2 ч.З ст.79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу.

Оскільки, рішення ухвалено в користь відповідачів, то суд частково присуджує в їх користь понесені ними судові витрати.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачами було укладено угоди- доручення про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_6 1.1, і кожним з відповідачів було оплачено за це адвокату: ОСОБА_3 - 1500 грн., ОСОБА_2, та ОСОБА_4. - по 1700 грн.

Суд вважає, що адвокатом дійсно надавалась відповідачам правова допомога, яка полягала в юридичному аналізі обставин спору, правовому обґрунтуванні заперечень на позовну заяву, в судовому представництві, заявленні клопотань, поданні доказів та наданні суду пояснень. Разом з тим суд вважає, що сума, яка заявлена до стягнення з позивача є необгрунтованою. Суд також враховує, що позиції всіх трьох відповідачів співпадають, а, отже, правова допомога їм надавалась одночасно. В звязку з цим, суд рахує, що загальна сума компенсації за отримання правової допомоги з врахуванням часу її надання становить 300 грн. і повинна бути розділена порівну між відповідачами по 100 грн. кожному.

На підставі наведеного та керуючись cm.10, 60, 84, 88, 212 ЦПК України, cm. 1193,1208 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звільнення від сплати заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 100 ( сто ) грн. кожному у відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ :