Апеляційний суд Івано-Франківської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

„06 липня 2010р. м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Соколовського В.М.,

суддів: Беркій О.Ю., Девляшевського В.А.,

секретаря Павлюка Р.М.,

з участю: апелянта ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, представника відповідача Вербовецької сільської ради ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_1, Вербовецької сільської ради Косівського району про визнання рішення Вербовецької сільської ради незаконним, визнання нечинним Державного акту про право власності на землю, усунення перешкод у користуванні пішохідною стежкою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду від 13 квітня 2010 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Косівського районного суду від 13 квітня 2010 року позовні вимоги позивачів задоволено.

Визнано незаконним рішення Вербовецької сільської ради від 21 липня 2006 року в частині передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 в розмірі 0,2117 га, яка знаходиться в селі Старий Косів Косівського району, та скасовано дане рішення.

Визнано нечинним Державний акт про право власності на землю на імя ОСОБА_1 за № 186 від 02 жовтня 2006 року та знято його з реєстрації.

________________________________________________________________________________

Справа № 22-ц-1551/2010р. Головуючий у 1 інстанції Бельмега М.В.

Категорія 45 Суддя-доповідач ОСОБА_8

Зобовязано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 перешкод в користуванні прохідною стежкою, що знаходиться в селі Старий Косів Косівського району, відкривши прохід на центральну вулицю сполученням ОСОБА_9 Рожнів.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та Вербовецької сільської ради на користь ОСОБА_3 25 грн. 50 коп. оплаченого державного мита і 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вказуючи на його незаконність через порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення справи, тому таке рішення підлягає скасуванню. Зокрема, вважає, що судом не було застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а саме: ст.39 Земельного кодексу України, ст.ст.12, 17, 18 Закону України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 року № 2780-ХІІ (із змінами і доповненнями), ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України. Водночас, судом невірно застосовано ч.3 ст.83 Земельного кодексу України, оскільки, вважав, що рішення сільської ради в частині доділення земельної ділянки розміром 0,0617 га та надання згоди на її відведення не приймалося, бо земельна ділянка в такому розмірі фактично відносилась до підїзної дороги та спірної прохідної стежки і її не можна було передавати у власність. При цьому, судом безпідставно не взято до уваги карту розвитку (генеральний план забудови) села ОСОБА_9, мотивуючи це тим, що спірна земельна ділянка зазначена там як земельний масив, який не був переданий у користування чи власність і ця карта не відображає фактичних обставин на час приватизації нею земельної ділянки, бо затверджена в 1993 році і до неї не вносилися відповідні зміни. Проте, суд не врахував, що спірна земельна ділянка передана їй у власність сільською радою для забудови із категорії земель житлової та громадської забудови та ділянка ця перебувала у складі земель запасу Вербовецької сільради, що підтверджено тим же генпланом села ОСОБА_9, затвердженим рішенням сільради від 24.03.1993 року. Тому виключно генеральним планом села ОСОБА_9 визначалися земельні масиви, які підлягали передачі у власність чи користування для здійснення житлової забудови чи для проектування і будівництва систем транспортного забезпечення (дороги, вулиці, пішохідні стежки тощо). Отже, в даному випадку, тільки сільською радою встановлювався такий вид землекористування як землі загального користування, що не підлягають приватизації. Передана ж їй спірна земельна ділянка не увійшла до земель загального користування у вигляді пішохідної стежки чи іншого виду транспортного сполучення будинковолодінь позивачів з центральною сільською вулицею ОСОБА_2, поскільки, кожний з позивачів згідно технічних документацій мають свої окремо визначені підїзди до своїх садиб та господарств з центральної дороги, а пішохідна стежка виникла хаотично. Окремого рішення про надання пішохідній доріжці статусу земель загального користування Вербовецька сільська рада не приймала і така стежка генпланом забудови села не передбачена. Не взято судом до уваги висновок відділу архітектури та містобудування Косівської райдержадміністрації від 06.06.2006 року № 527-4, висновок Косівського районного відділу земельних ресурсів від 18.08.2006 року № 636, лист Управління земельних ресурсів у Косівському районі від 22.09.2008 року № 07-07-Кл103, в яких державні органи вказують про відсутність перешкод у наданні їй у власність земельної ділянки площею 0,2117 га, в тому числі спірної ділянки розміром 0,0617 га, та про відповідність виготовленої нею технічної документації для приватизації землі вимогам чинного законодавства. За наведених підстав просила скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення про відмову позивачам у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні апелянтка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали вимоги апеляційної скарги з вище зазначених мотивів і просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнали, вважають її безпідставною, а рішення законним і обґрунтованим, яке просили залишити без змін, відмовивши у задоволенні скарги.

Представник відповідача сільський голова Вербовецької сільської ради ОСОБА_5 апеляційну скаргу визнав та просив її задовольнити як обґрунтовану, скасувавши незаконне рішення суду першої інстанції.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянтки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, які просили задовольнити скаргу, заперечення проти скарги позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, котрі просили відхилити скаргу, думку сільського голови ОСОБА_5, який просив задовольнити скаргу апелянтки, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи рішення про задоволення позову позивачів та визнаючи незаконним рішення Вербовецької сільської ради про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки розміром 0,2117 га в селі Старий Косів Косівського району, скасовуючи таке рішення, та визнаючи нечинним Державного акту про право власності на зазначену земельну ділянку на імя ОСОБА_1, знявши його з реєстрації, а також зобовязуючи ОСОБА_1 не чинити перешкод позивачам у користуванні прохідною стежкою в напрямку до центральної вулиці, сполученням Косів-Рожнів, суд першої інстанції виходив з того, що рішення сільської ради про дачу згоди ОСОБА_1 на розробку проекту на відведення їй земельної ділянки розміром 0,0617 га не приймалося, дана земельна ділянка фактично відносилась до підїзної дороги та спірної пішохідної стежки. А тому ОСОБА_1 могла передаватись у власність тільки земельна ділянка розміром 0,15 га, яка була їй наділена раніше у встановленому законом порядку. При цьому суд не взяв до уваги карту розвитку села ОСОБА_9 за 1993 рік, поскільки, вважав, що спірна земельна ділянка визначена на карті як земельний масив, який не був переданий у власність чи користування і така карта не відображає фактичних обставин станом на час приватизації землі відповідачкою ОСОБА_1, тобто на 2006 рік, так як затверджена у 1993 році і до неї не вносилось відповідних змін.

Про те, з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, оскільки, вони є необґрунтованими і не відповідають обставинам справи, а рішення постановлено з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Вербовецької сільської ради № 15-ІІІ від 21 липня 2006 року відповідачці ОСОБА_1 була передана у приватну власність в селі Старий Косів Косівського району земельна ділянка загальною площею 0,2117 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд і даним рішенням було затверджено акт встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки (а.с.5, 90-94). В звязку з цим, ОСОБА_1 було видано сільською радою Державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 0,2117 га (а.с.7).

Відділ архітектури і містобудування Косівського району, розглянувши звернення ОСОБА_1 щодо приватизації земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташованої в селі Старий Косів Косівського району, надав висновок про те, що обмежень містобудівного характеру в користуванні земельної ділянки розміром 0,2117 га немає (а.с.72).

За висновком начальника Косівського районного відділу земельних ресурсів за № 636 від 18.08.2006 року, є всі підстави, враховуючи позитивний висновок відділу містобудування та архітектури, вважати за можливе передати ОСОБА_1 у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розміром 0,2117 га (а.с.71).

Управлінням земельних ресурсів у Косівському районі була надана відповідь на колективну заяву жителів села ОСОБА_9 від 22.09.2008 року за № 07-07-Ко103 (а.с.9), згідно якої вбачається, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів по виготовленню Державного акту на право власності на земельну ділянку за громадянкою ОСОБА_1 виготовлена з додержанням вимог чинного законодавства, зокрема, кадастрові плани і акти встановлення і узгодження меж земельної ділянки затверджені сільською радою, наявні всі підписи суміжних землекористувачів. Згідно даних, занесених до кадастрових планів та актів встановлення та узгодження меж земельної ділянки, заїзна дорога та частина стежки (межі в натурі проходять по огорожі) входять до переданої у власність громадянці ОСОБА_1 земельної ділянки. Тому зацікавленим жителям села ОСОБА_9 щодо можливості проходу через земельну ділянку ОСОБА_1 було рекомендовано для встановлення земельного сервітуту звернутися до суду щодо вирішення даного питання.

Згідно генерального плану забудови села ОСОБА_9 будь-яка пішохідна стежка на спірній земельній ділянці не передбачалася і на картографічних матеріалах відсутня, а спірна земля зазначена як житловий масив, який передано жителям для забудови (а.с.26, 27, 59, 60, 101, 102).

В судовому засіданні сільський голова Вербовецької сільської ради ствердив, що ніяка пішохідна стежка на спірній земельній ділянці не передбачалася і з цього приводу ніяких рішень щодо визначення пішохідної стежки сільською радою не приймалося. На картографічних матеріалах стежка не передбачена, оскільки, всі позивачі мають окремі підїзди до своїх садиб. При наданні в приватне користування земельної ділянки ОСОБА_1 саме розміром 0,2117 га було враховано, що землі загального користування немає, і спірна земля знаходиться у віданні сільської ради як масив житлової забудови, тобто як землі запасу, і сільська рада, вивчивши і затвердивши технічну документацію, визнала за можливе надати в приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку розміром саме 0,2117 га, відповідно до чинного земельного законодавства.

Статтею 12 підпунктами «а, б» Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 39 ЗК України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Статтею 40 зазначеного вище Кодексу визначено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Згідно частин 1 та 3 статті 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: а) землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Статтею 116, частинами 1 та 4 вказаного Кодексу визначено підстави набуття права на землю, зокрема, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами регулюється статтею 118 ЗК України, згідно якої, зокрема, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачі не довели свого права на користування пішохідною стежкою на спірній земельній ділянці, поскільки, така стежка чи проїзд відсутні на картографічних матеріалах та Генеральному плані забудови населеного пункту села ОСОБА_9, рішення про передачу земельної ділянки під пішохідну стежку сільською радою не приймалося, а навпаки, спірна земельна ділянка надавалася під житлову забудову громадянам, в тому числі ОСОБА_1, яка отримала земельну ділянку для забудови на законних підставах.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було правових підстав вважати незаконними та нечинними рішення Вербовецької сільської ради та Державного акту, якими закріплювалося право приватної власності на землю за ОСОБА_1, а тому в позовних вимогах ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слід відмовити за їх безпідставністю.

Суд першої інстанції даних обставин не врахував та постановив незаконне рішення, яке, на думку колегії суддів, підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про про відмову у задоволенні позову позивачів.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Косівського районного суду від 13 квітня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незаконними та скасування рішення Вербовецької сільської ради від 21.07.2006 року в частині передання у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку розміром 0,2117 га, яка розташована в селі Старий Косів Косівського району та державного акту про приватну власность на землю, виданого 02.10.2006 року на імя ОСОБА_1, зобовязання ОСОБА_1 не чинити перешкод в користуванні пішохідною стежкою, що в селі Старий Косів Косівського району - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_10