Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-4955/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі:

Головуючого судді Башмакова Є.А.

При секретарі Жук Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання незаконними дій щодо одностороннього підвищення процентної ставки за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2009 року позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 03.05.2006 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір №DNС0AК00260108 відповідно до якого він отримав кредитні кошти у вигляді не поновлюваної лінії на придбання легкового автомобіля та сплату страхових платежів, зі сплатою 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 03.05.2013 року. В подальшому відповідачем в порушення умов договору в односторонньому порядку було змінено відсоткову ставку з 15 % на 26,40 % на рік, що позивач вважає неправомірним. На підставі викладеного просив суд визнати незаконними зміни умов договору №DNС0AК00260108 від 03.05.2006 року щодо підвищення з 01 лютого 2009 року процентної ставки до 26,40 % на рік та заборонити відповідачу підвищення процентної ставки в односторонньому порядку.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на їх задоволенні наполягав.

Представник відповідача проти позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, оскільки вони діяли відповідно до чинного законодавства та умов договору.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судом встановлено, що 03.05.2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір, відповідно до якого він отримав кредитні кошти у вигляді не поновлюваної лінії на придбання легкового автомобіля та сплату страхових платежів, зі сплатою 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 03.05.2013 року, що підтверджується копією зазначеного договору.

09.01.2009 року відповідачем було надіслано позивачу лист про зміну відсоткової ставки за кредитним договором з 01.02.2009 року з 15 % до 26,40 % на рік, що підтверджується копією зазначеного листа.

26.01.2009 року позивачем було направлено відповідачу лист про незгоду із підвищенням діючої відсоткової ставки в односторонньому порядку, що підтверджується копією зазначеного листа.

01.02.2009 року незважаючи на незгоду позивача із підвищенням діючої відсоткової ставки, останню було змінено в односторонньому порядку з 15 % до 26,40 % на рік.

Судом також встановлено, що підвищення відсоткової ставки за діючим Договором відбулося без супроводження інформацією щодо нової реальної вартості кредиту. Це є порушенням вимог «Правил надання банками України інформації споживачу щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту» (затверджені Постановою правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року №541/13808). Зокрема, пункт 1.3 Правил встановлює, що «банки зобов'язані забезпечувати виконання цих Правил під час укладення кредитних договорів зі споживачами». Пропозиція щодо збільшення відсоткової ставки за кредитом із наданням позичальнику можливості достроково припинити дію угоди у разі непогодження, рівнозначна переукладанню кредитної угоди, тому ПриватБанк зобов'язаний був разом з листом надати позивачу два розрахунки нової реальної вартості кредиту (відповідно до двох запропонованих відсоткових ставок) згідно вимог зазначених Правил, чого здійснено не було.

Зміна відсоткової ставки за договором неможлива без зазначення

обґрунтованих підстав для цього. Пункт 3.5 згаданих вище Правил встановлює, що «банки

мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не

залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних

ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з

волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку)». В якості

аргументації рішення ПриватБанку в отриманому останнім листі наводяться фактори

згідно Договору. Проте вони не можуть вважатися такими, що дають відповідачу право змінити відсоткову ставку за кредитом.

Зокрема, що стосується зміни облікової ставки НБУ, то в даному випадку повідомлення

про збільшення відсоткової ставки за користування кредитом є безпосереднім

порушенням суттєвих умов Договору. Порушення банком взятих на себе зобов'язань з

метою одержання незаконного прибутку дає правову можливість для порушення питання

про розірвання Договору з ініціативи другої (постраждалої) сторони, відповідно до ч. 2

ст. 651 Цивільного кодексу України.

Крім того на момент укладання Договору позивач виходив з того, що ПриватБанк міг ініціювати зміну відсоткової ставки за кредитом лише протягом 7 (семи) календарних днів після виникнення відповідної підстави - зміни облікової ставки НБУ. Правовою підставою для цього є п.2.3.1. Договору.

Згідно Постанови НБУ № 107 від 21.04.2008 року змінена була облікова ставка НБУ з 11 % до 12 % з 30.04.2008 року. Тобто згідно п. 2.3.1. Договору банк міг право ініціювати зміну відсоткової ставки за кредитом лише до 08.05.2008 року, а не 06.01.2009 року направивши йому лист-повідомлення. Окрім того слід зазначити, що збільшення процентної ставки банком можлива лише в границях кількості пунктів на які збільшилася ставка НБУ.

Відносно інших факторів, перелічених у Договорі слід зазначити, що

відповідно до п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від

12.05.1991 року (з наступними змінами і доповненнями), у кредитному договорі може

бути передбачено, що «відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від

зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках». Проте

перелік подій, які можуть буди розцінені як «інші випадки», не є необмеженим.

Тлумачення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» має відбуватися з

урахування положень п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно

з якими встановлення дискримінаційних відносно споживача правил зміни відсоткової

ставки є несправедливою умовою договору (тобто такою, яке всупереч принципу

добросовісності своїм наслідком має істотний дисбаланс договірних прав та зобов'язань

на шкоду споживачеві - ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Враховуючи практику укладення договорів кредитування ПриватБанку, коли банк

розробляє власну типову форму договору, умови якої є однаковими для кожного

пересічного клієнта, та не змінюються банком за вимогою клієнта, то, згідно визначення

статті 634 Цивільного кодексу України, такий договір є договором приєднання. І тому

споживач, бажаючи укласти договір, не має можливості впливати на його умови, у тому

числі відносно зміни відсоткової ставки за кредитом.

При таких обставинах положення договору кредитування, що дають ПриватБанку можливість змінювати відсоткову ставку на власний розсуд, є дискримінаційними у тому значенні, яке вкладене в це поняття Законом України «Про захист прав споживачів». Таким чином, бажання банку під «іншими випадками» розуміти той перелік факторів, що викладений у п. 2.3.1. Договору, є несправедливим та дискримінаційним, що суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Також слід зазначити, що зміна ставки за кредитом без наведення правила розрахунку вартості кредиту є порушенням прав позивача як споживача. Згідно частини п'ятої пункту 3.4 згаданих вище Правил: «Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках». У спірному Договорі таке правило не наведене ані у вигляді математичної формули, ані навіть у вигляді текстового опису пропорційного впливу можливих факторів.

Згідно статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не впливає із звичаїв ділового обороту.

В даному випадку відповідач порушив цю вимогу закону, тому що зміну вищевказаного договору не провів в такій самій формі, що й договір, що змінився.

В даний час кредитний договір №DNС0AК00260108 від 03.05.2006 є діючим незмінним правочином.

Крім того, відсутній інший правочин, згідно з яким позивачу збільшено відсоткову ставку за кредитним договором. Отриманий ним лист відповідача не може розглядатись як зміна кредитного договору - правочин.

Згідно частини 1 статті 643 Цивільного кодексу України якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку.

Як вбачається з листа та пояснень ОСОБА_2 вона не надавала згоди на підвищення процентної ставки за кредитним договором.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 1056-1 Цивільного кодексу України умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною, а встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу.

З урахуванням викладеного суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, заснованими на законі і такими, що підлягають задоволенню, так як відповідач не мав права змінювати в односторонньому порядку спірну угоду, піднімати розмір процентної ставки в односторонньому порядку, оскільки це є порушенням норм цивільного законодавства України.

Крім того, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі у розмірі 17 грн. (судовий збір у розмірі 8,50 грн. та 8,50 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи) та оскільки по даній категорії справ витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи складає 37,00 грн. суд вважає за необхідне достягнути з відповідача в дохід держави суму у розмірі 28, 50 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 626, 628, 1056-1, 1054 ЦК України, ЗУ «Про банки та банківську діяльність» ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 64, 208, 209, 212-215, ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання незаконними дій щодо одностороннього підвищення процентної ставки за кредитним договором задовольнити повністю.

Визнати незаконними зміни умов договору №DNС0AК00260108 від 03.05.2006 року укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційного банку «ПриватБанк» щодо підвищення з 01 лютого 2009 року процентної ставки до 26,40 % на рік та заборонити Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» підвищення процентної ставки в односторонньому порядку.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 8,50 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 28,50 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 8,50 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська, та подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду, також апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жотвневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду, без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: Є.А. Башмаков