Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 2-1113/2010 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

02 грудня 2010 року Петропавлівський районний суд

Дніпропетровської області в складі:

головуючої: судді Ніколаєвої І. К.

при секретарі Філіпова В. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на житловий будинок

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на житловий будинок до ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, 10 вересня 2010 року між ним та відповідачем по справі було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 20 по вул. Кірова в с. Самарське, Петропавлівського району, Дніпропетровської області. Відповідно до укладеної угоди позивач сплати відповідачеві за житловий будинок грошові кошти в сумі 8000 гривень, а відповідач в свою чергу надала йому розписку про отримання нею грошових коштів за будинок і передала будинок у користування.

З моменту укладення договору купівлі-продажу позивач користується житловим будинком, проживає в ньому, проводить ремонтні роботи, доглядає садибу.

Відповідач запевнила, що є власником будинку так як отримала його у спадок після смерті ОСОБА_3, з яким вона прожила у вказаному будинку з 1981 року, передала позивачеві всі документи на нього і пообіцяла посвідчити договір купівлі-продажу у нотаріальному порядку дещо пізніше, а так як позивачеві терміново необхідно було придбати будинок він погодився з відповідачем.

Згодом при ознайомленні з документами для нотаріального посвідчення угоди було встановлено, що відповідач у встановленому законом порядку не переоформила на своє імя будинок, а саме, хоча фактично спадщину прийняла, але не отримала свідоцтва про право на спадщину за законом.

Коли в подальшому відповідач звернулася до Петропавлівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, який помер 30.12.2009 року, то нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок через те, що їй необхідно в судовому порядку довести факт сумісного проживання з померлим однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, в цьому випадку вона буде спадкоємцем четвертої черги.

Відповідно до довідки Самарської сільської ради від 04.10.2010 року № 604 ОСОБА_3 на день смерті проживав та був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1, крім нього проживала та була зареєстрована ОСОБА_2 з 10.09.1981 року по теперішній час.

Таким чином, оскільки відповідачка проживала та була зареєстрована у спірному будинку з 1981 року, вона є спадкоємцем за законом четвертої черги, крім неї спадкомців за законом нікого немає.

Вказані вище обставини перешкоджають позивачеві законно володіти та розпоряджатися будинком, за який він сплатив гроші. Його неодноразові звернення до відповідача для належного оформлення ним спадщини та після цього договору купівлі-продажу є безрезультатними, так як вона ухиляється від цього, посилаючись на різні причини, в тому числі на свій вік і стан здоровя, чим відповідно порушується моє право і тому він змушений звернутись до суду.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просить його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала, проти його задоволення не заперечує.

Свідки допитані в судовому засіданні підтвердили факт сумісного проживання відповідача з ОСОБА_3.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що 10 вересня 2010 року між сторонами по справі було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 20 по вул. Кірова в с. Самарське, Петропавлівського району, Дніпропетровської області. Відповідно до укладеної угоди позивач сплатив відповідачеві за житловий будинок грошові кошти в сумі 8000 гривень, а відповідач в свою чергу надала йому розписку про отримання нею грошових коштів за будинок і передала будинок у користування.

З моменту укладення договору купівлі-продажу позивач користується житловим будинком, проживає в ньому, проводить ремонтні роботи, доглядає садибу.

Відповідач запевнила, що є власником будинку так як отримала його у спадок після смерті ОСОБА_3, з яким вона прожила у вказаному будинку з 1981 року, передала позивачеві всі документи на нього і пообіцяла посвідчити договір купівлі-продажу у нотаріальному порядку дещо пізніше, а так як позивачеві терміново необхідно було придбати будинок він погодився з відповідачем.

Судом також встановлено, що житловий будинок № 20 по вул. Кірова в с. Самарське, Петропавлівського району, Дніпропетровської області належав на праві приватної власності ОСОБА_3, який помер 30 грудня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, свідоцтвом про право власності на житловий будинок.

Коли відповідач звернулася до Петропавлівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, який помер 30.12.2009 року, то нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок через те, що їй необхідно в судовому порядку довести факт сумісного проживання з померлим однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, в цьому випадку вона буде спадкоємцем четвертої черги, що підтверджується відмовою нотаріуса.

Відповідно до довідки Самарської сільської ради від 04.10.2010 року № 604 ОСОБА_3 на день смерті проживав та був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1, крім нього проживала та була зареєстрована ОСОБА_2 з 10.09.1981 року по теперішній час. Крім того факт сумісного проживання відповідача з померлим ОСОБА_3 підтвердили в судовому засіданні свідки.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, оскільки відповідачка проживала та була зареєстрована у спірному будинку з 1981 року, вона є спадкоємцем за законом четвертої черги, крім неї спадкомців за законом нікого немає, а тому суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині визнання за відповідачем як за спадкоємцем за законом четвертої черги права власності на спірний житловий будинок.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити певну грошову суму.

Норми даної статті, а саме умови договору купівлі-продажу, сторонами виконано в повному обсязі, тобто відповідач передала у користування позивачеві будинок, а позивач в свою чергу розрахувалася за будинок в повному обсязі сплативши за нього 8 000 гривень, що підтверджується розпискою відповідача.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Письмовим підтвердженням укладення договору купівлі-продажу суд вважає розписку надану відповідачем позивачеві та скріплену його підписом.

Стаття 220 ч. 2 ЦК України передбачає, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що відповідач дійсно ухилялася від нотаріального посвідчення договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. ОСОБА_3 власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так як сторонами умови договору купівлі-продажу виконано повністю, але відповідач ухилялася від нотаріального посвідчення договору, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 212-214 ЦПК України ст. 207, 220, 328, 334, 655, 657, 1264 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на житловий будинок задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, як за спадкоємцем за законом четвертої черги, право власності на житловий будинок № 20 по вул. Кірова в с. Самарське, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, що належав ОСОБА_3, який помер 30.12.2009 року, на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 24.10.2001 року.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку № 20 по вул. Кірова в с. Самарське, Петропавлівського району, Дніпропетровської області укладений 10.09.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок № 20 по вул. Кірова в с. Самарське, Петропавлівського району, Дніпропетровської області.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя І. К. Ніколаєва