Справа № 2-1969/10
Провадження № 2-1969/10/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2010 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді: Волошина В. О.

при секретарі: Романовій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, стягнення грошових коштів, -

встановив:

В квітні 2009р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва до відповідача ОСОБА_2, і з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд визнати її особистою власністю грошові кошти у сумі 1029197,0 грн., затрачених у 1998-1999рр. на ремонт та реконструкцію квартири АДРЕСА_1; стягнути з відповідача на її користь 514598,5 грн., а також понесенні судові витрати.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з 1985р. по 2004р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період шлюбу була придбана вищезазначена квартира, яка була зареєстрована на ім'я позивачки. 04 вересня 1998р. між позивачкою та Компанією «Swiftness Investments Ltd.» було укладено договір оренди квартири АДРЕСА_1 строком на 5 років. На виконання умов договору між Компанією «Swiftness Investments Ltd.» та Компанією «Caledonian Construction Ltd.» був укладений договір на проведення ремонтних робіт у квартирі, загальна вартість якого склала 130000,0 дол. США. Оскільки відповідач надавав дозвіл на оренду квартири, а участі у її ремонті не приймав, з 1996р. фактичні шлюбні стосунки між ними припинені, а також беручи до уваги, що за ним було визнано право власності на 1/2 частину цієї квартири, позивачка вважає, що слід визнати вартість ремонту у розмірі 130000,0 дол. США, що за курсом НБУ на час подання заяви про уточнення позовних вимог становить 1029197,0 грн. її особистою власністю, і стягнути з відповідача 514598,5 грн. (1/2 частину вартості ремонту), при цьому позивачка наголошувала, що нею не було пропущено строку позовної давності, а тому на підставі ст. 13 Закону України «Про власність», ст. 28 КпШС України просила суд позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги, з урахуванням уточнених позовних вимог підтримав, в повному обсязі, з підстав зазначених в позові, позивачка в судові засідання, які відбулися 28 травня, 11 червня 2010р. не з'являлася, поважність причин неявки суд не повідомила.

Представник відповідача проти позову заперечувала, вважала його безпідставним і таким, що не ґрунтуються на вимогах закону, просила суд в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Згідно з ч.1, 3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. _ "

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1985р. по 2004р., який було розірвано за рішенням суду.

В період шлюбу, а саме 19 жовтня 1994р. була придбана квартира АДРЕСА_1, покупцем в договорі була зазначена позивачка (а.с. 9).

За змістом ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших повалених причин не мав самостійного заробітку.

В судовому засіданні сторони визнали, що квартира потребувала комунального ремонту.

Ремонтом вищезазначеної квартири, на прохання сторін займався ОСОБА_3, у якого відповідач для цієї мети позичав 100000,0 дол. США. Після виконання найскладніших та кропітких будівельно - ремонтних робіт, позивачкою було здійснено заміну замків на вхідних дверях і ні ОСОБА_3, ні працівників, позивачка до квартири не впустила, вказані обставини були встановлені-рішеНням Мінського районного суду м. Києва від 12 квітня 2000р. по цивільній справі № 2-1881/2000 і рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 квітня 2005р. по цивільній справі № 2-179/2005, які набрали законної сили.

28 серпня 1998р. відповідачем було надано позивачці нотаріально посвідчений дозвіл на здачу вказаної вище квартири АДРЕСА_1 в оренду.

04 вересня 1998р. між позивачкою і Компанією «Swiftness Investments Ltd.», в інтересах якої діяв ОСОБА_4 було укладено договір оренди, строком з 04 вересня 1998р. до 03 квітня 2005р. (п. 2.1. договору оренди), відповідно до якого орендодавець надав в користування орендареві квартиру, під чим мається на увазі, як проживання, так і використання квартири під офіс на розсуд орендаря, а орендар приймає у орендодавця квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на час укладання цього договору оренди вказаний предмет оренди був - спільною сумісною власністю сторін, що було встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 квітня 2005р. по цивільній справі № 2-179/2005, яке набрало законної сили. Того ж дня, було складено і Акт прийому - передачі квартири.

В п. 2.4. договору оренди сторони визначили, що протягом перших 4 місяців з моменту передачі квартири відповідно до умов цього договору, орендар на власний розсуд проводить в квартирі будь - які ремонті та інші роботи. Ремонт повинен проводитись з розрахунку використання квартири для цілей проживання.

16 лютого 1999р. позивачка та представник Компанії «Swiftness Investments Ltd.» склали Акт опису стану квартири, відповідно до п. 1 якого орендодавець та орендар посвідчують закінчення усіх ремонтних робіт у квартирі відповідно до ст. 2.6. договору, укладеного між цими ж сторонами 04 вересня 1998р. Сторони, також, підтверджують, що ремонтні роботи були проведені у повній відповідності з вимогами договору (п. 2 Акту).

Відповідно до Додатку-№,2 до договору оренди, який є невід'ємною частиною цього договору, сторони встановили наступний графік платежів: з 16 лютого по 01 березня 1999р. - 1160,0 дол. США, з 01 березня 1999р. по 30 квітня 2005р. - 2700,0 дол. США на місяць. Оплата здійснюється в національній валюті України за курсом НБУ на дату платежу. Згідно з п. 4. Додатку № 2 виходячи з того, що вартість ремонту квартири орендодавця, проведеного орендарем складає 130000,0 дол. США, сторони погодили наступне: починаючи з 16 лютого 1999р. по 20 лютого 2003р. орендна плата залишається у власності орендаря, в якості відшкодування вартості ремонту; починаючи з 21 лютого 2003р. орендна плата сплачується орендарем орендодавцеві згідно вище затверджених умов.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2003р. по цивільній справі № 2-28/2003, яке набрало законної сили, було здійснено поділ майна подружжя ОСОБА_2 і визнано за позивачкою і відповідачем право власності по ? частині на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 квітня 2005р. по цивільній справі № 2-179/2005, яке набрало законної сили було встановлено, що хоча на час укладання договору оренди квартири подружжя ОСОБА_2 спільно не проживали та в шлюбних стосунках не перебували, сумісного господарства не вели, вони протягом певного часу вирішували питання, щодо проведення у вищезазначеній квартирі ремонту, відповідно позичені позивачем на придбання та ремонт квартири грошей, що підтверджується рішенням Мінського районного суду м. Києва від 12 квітня 2000р. по цивільній справі № 2-1881/2000, яке набрало законної сили, як і проведення ремонту з боку ОСОБА_1 суд вважає витратами, які виконувались на спільне майно.

Стаття 23 КпШС України визначала, майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

Укладаючи договір оренди квартири, за згодою ОСОБА_2, ОСОБА_1 діяла в інтересах подружжя та в межах Закону, тобто, ОСОБА_2 фактично також був стороною в договорі, вказані обставини були встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 квітня 2005р. по цивільній справі № 2-179/2005, яке набрало законної сили.

Звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами про визнання її особистою власністю грошові кошти у сумі 1029197,0 грн., затрачених у 1998-1999рр. на ремонт та реконструкцію квартири АДРЕСА_1; стягнення з відповідача на її користь 514598,5 грн. (1/2 частину вартості ремонту), позивачка просила їх задовольнити на підставі ст. 13 Закону України «Про власність», ст. 28 КпШС України.

Разом з тим, судом достовірно встановлено, що вищезазначені кошти у розмірі 130000,0 дол. США (вартість ремонту в квартирі сторін) не перераховувались позивачці, а залишалися відповідно до умов договору оренди і додатків до нього у орендаря, при цьому судом враховано, що за своєю правовою природою - ці кошти є орендною платою за оренду квартири АДРЕСА_1, яка належала сторонам на праві спільної сумісної власності, а за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2003р. по цивільній справі № 2-28/2003, яке набрало законної сили, ця квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності, при цьому частки сторін є рівними.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що половина коштів вартості ремонту квартири сторін, належала відповідачу, як співвласнику квартири, і як одному із орендодавців, яким його визнав суд, а тому 1/2 частину цих коштів відповідач сплатив, шляхом неотримання орендної плати не від орендаря, не від позивачки, а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦІЖ України після набранням рішення суду законної сили, слід скасувати заходи забезпечення позову, а саме: арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, встановлені ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2009р.

Керуючись ст. ст. 10, 11,57- 61, 88, 154, 169, 179,208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. ст. 22, 23, 28 КпШС України; ст. 13 Закону України «Про власність», суд, -

вирішив:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або протягом десяти днів з моменту проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано.

Після набранням рішення суду законної сили, скасувати заходи забезпечення позову, а саме: арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2, встановлені ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2009р.

Суддя: