АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючої судді Акопян В.І.

суддів Лобова О.А., Пікуля В.П.

при секретарі Зеленській О.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 17 вересня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 64 093 грн. матеріальної шкоди і 50 000 грн. моральної шкоди.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що відповідач неправомірно розпродав придбане за спільні кошти майно, а саме домашню худобу, залишивши отримані від продажу кошти собі.

Такими неправомірним діями позивачу завдана моральна шкода.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 17 вересня 2010 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд неправильно визначив характер правовідносин, які виникли між сторонами, відповідно застосував для вирішення спору неналежну норму матеріального права.

Необгрунтованим є висновок суду про недоведеність факту виникнення спільної власності у сторін.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.І ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є співвласниками у рівних частинах комплексу будівель, розташованого у с.Омельник Онуфріївського району по провулку Мирному, 1.

ОСОБА_5, який є приватним підприємцем, у червні 2008 року придбав за готівку у сільськогосподарському кооперативі «Україна» свиней на суму 20 108 грн.

У подальшому до кінця лютого 2009 року ОСОБА_5 придбавалися згідно накладних зерно суміші та зернові.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив надані сторонами докази, належно їх оцінив і дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність заявленого позову.

Посилання суду першої інстанції на недоведеність укладення сторонами договору про спільну діяльність не вплинули на правильність рішення суду по суті.

Згідно позовної заяви сторони з метою спільного споживання придбали за спільні кошти у рівних частинах домашню худобу (вівцематок і свиней), яких разом за спільні кошти утримували і відгодовували.

Як на правову підставу заявлених вимог позивач посилався на ст. 1166, ст. 1167 ЦК України.

Відповідно до ч.І, ч.З ст.355, ст.356 ЦК України право спільної часткової власності виникає з підстав не заборонених законом.

Згідно ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, порядок вираження якої цією нормою закону не визначений.

Разом з тим, аналіз ст.358 у системному зв'язку із положеннями ст.206, ст.207, ст.208 ЦК України дає обґрунтовані підстави вважати, що правочин осіб з набуття у спільну часткову власність рухомого майна на суму, яка перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян (понад 340 грн.), а також угода щодо здійснення права спільної часткової власності мають бути вчинені у письмовій формі.

Доводячи факт виникнення спільної часткової власності та наявність угоди щодо її здійснення, позивач ОСОБА_2 послався виключно на показання свідків, які відповідно до ст.218 ЦК України не є належними доказами, у разі заперечення однією із сторін факту вчинення правочину.

ОСОБА_6 заперечував наявність будь-якої угоди щодо придбання у спільну власність для власного використання домашньої худоби, натомість наполягав на придбанні у особисту власність худоби, підтвердивши цю обставину належними письмовими доказами (а.с.31-38).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, отже, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду є законним, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ЗОЗ, ст.307 ч.І п.1, ст.308, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 17 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: В.І.Акопян

Судді: О.А.Лобов

ОСОБА_7