АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-642/10 Головуючий у 1-й інстанції Святська О.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Гасія Ю.В.

Суддів: Дорош А.І. , Обідіної О.І.

при секретарі Киві А.М.

за участю

позивача ОСОБА_2 представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ВАТ «Крюківський вагонобудівний завод»

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2009 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ВАТ «Крюківський вагонобудівний завод» про визнання незаконними розпорядження, наказів, їх скасування, стягнення моральної шкоди, визнання недійсними умов колективного договору , -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2009 року позов ОСОБА_2 до ВАТ «Крюківський вагонобудівний завод» про визнання незаконними розпорядження, наказів, їх скасування, стягнення моральної шкоди, визнання недійсними умов колективного договору задоволений частково.

Визнано незаконним наказ № 4-е по термічному цеху від 24.02.2009 року щодо ОСОБА_2 про оголошення догани та позбавлення 50% системної премії по підсумкам роботи місяця 2009 року.

Визнано незаконним наказ № 5-е по термічному цеху від 02.03.2009 року щодо ОСОБА_2 про оголошення догани та позбавлення 30% системної премії по підсумкам роботи лютого місяця 2009 року.

Стягнуто з ВАТ «Крюківський вагонобудівний завод» на користь ОСОБА_2 37 грн. понесених судових витрат та 1 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 18.01.2010 року стягнуто з ВАТ «Крюківський вагонобудівний завод» на користь держави судовий збір в розмірі 8 грн. 50 коп.

В апеляційній скарзі ВАТ «Крюківський вагонобудівний завод» просить вищевказане рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.І ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряю законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.І ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено і це не заперечується сторонами, 03.07.2008 року начальником термічного цеху, в межах наданих йому повноважень, видане розпорядження № 125, згідно якого встановлено, що 24.06.2008 року при перевірці закінчення 3-ї зміни ОСОБА_2 отримав перепустку в чистому одязі в 7 год. 05 хв., у зв»язку з чим останнього позбавлено 10 % системної премії за червень 2008 року.

Наказами начальника термічного цеху № 4-е від 24.02.2009 р. та № 5-е від 02.03.2009 р. на ОСОБА_2 накладені дисциплінарні стягнення у вигляді догани з позбавленням системної премії за перебування в робочий час в душовій кімнаті.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині про визнання розпорядження № 125 від 03.07.2008 р. незаконним, місцевий суд виходив з того, що позивач без поважних причин пропустив трьохмісячний строк звернення до суду за захистом порушеного права у відповідності до вимог ет.. 233 КЗпП України, оскільки згідно витягу з протоколу № 31 від 08.10.2008 року заява ОСОБА_2 була предметом розгляду комісії з трудових спорів, яка прийшла до висновку, що вона носить інформаційний характер і не є документом для розгляду на засіданні комісії, тобто з вказаного часу позивач був обізнаний про порушення свого права, але до суду звернувся лише 01.06.2009 року.

Як встановила колегія суддів, висновок місцевого суду в цій частині є вірним, оскільки дійсно позивач не надав суду доказів на підтвердження поважності пропуску тримісячного строку звернення до суду за захистом порушеного права після висновків комісії по розгляду трудових спорів. При пропуску строку без поважних причин суд наводить у рішенні мотиви, чому він вважає неможливим його поновити, та зазначає, що відмовляє в позові саме з цих підстав, не аналізуючи в рішенні обґрунтованості вимог по суті.

З огляду на викладене, посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом дана неналежна правова оцінка законності розпорядження № 125 від 03.07.2008 р., не заслуговує на увагу, оскільки місцевим судом в цій частині дотримано вимоги законодавства.

Задовольняючи вимоги в частині визнання незаконними наказів № 4-е від 24.02.2009 р. та № 5-е від 02.03.2009 р., місцевий суд виходив з того, що згідно п. 2.9 Постанови Головного Державного лікаря України № 42 від 01.12.1999 р. для профілактики перегрівання працюючих в умовах нагріваючого мікроклімату організовують раціональний режим праці та відпочинку. Згідно карти умов праці в термічному відділенні Концерну при дослідженні мікроклімату у приміщенні температура повітря складала 36 градусів при нормі - 27, тобто перевищення допустимого рівня температури повітря складає 9 градусів, що не заперечував відповідач. При цьому, з урахуванням положення вищевказаної Постанови, тривалість регламентованої перерви повинна складати 45% робочого часу, виходячи з 10% робочого часу на кожні 2 градуси перевищення температури. Як вбачається з фотографії робочого дня, яка є додатком до карти умов праці, перерви на відпочинок і особисті потреби професії позивача складають 83 хвилини в першу зміну та 69 хвилин у нічну зміну, що відповідно становить 24% та 17,5%., а не передбачені Постановою № 42 45% від робочого часу. Судом встановлено, що час відпочинку для працівників професії позивача, встановлений внутрішніми документами та регламентом, не відповідає чинному законодавству, а складений лише на підставі загальних нормативів для мікроклімату в межах норми.

Як встановила колегія суддів, висновок місцевого суду в цій частині також є вірним, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач в цій частині фактично визнає встановлені місцевим судом обставини справи та не заперечує їх, лише посилається на відсутність державної реєстрації Постанови головного державного лікаря України від 01.12.1999 року. Вказана Постанова є чинною, що підтвердив у судовому засіданні представник відповідача, вона визначає державні санітарні норми мікроклімату виробничих приміщень ДСН 3.3.6.042-99. Постанова КМ України від 01.08.1992 р. № 442 «Про порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці», на яку посилається представник відповідача як на нормативно-правовий акт, який підлягає застосуванню, також не має державної реєстрації та регулює відносини між власником або уповноваженим ним органом і працівником у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливим умовах.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не спростовують висновків місцевого суду, рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.І п.1, 308 ч.І, 313 - 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ВАТ «Крюківський вагонобудівний завод» відхилити, а рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

СУДДІ:/ підписи/