Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-834/10
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне, в порядку гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2010 р. Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі:

Головуючого судді Мазниці А.А.

Секретаря Ковальської Т.Г.

За участю:

Позивача ОСОБА_1

Представника відповідача ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2009 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог послався на те, що 24.09.2007 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № DN81AR03110072, відповідно до якого відповідач надав позивачеві кредит у розмірі 96.158, 80 грн. зі сплатою за користування ним 9% річних та щомісячним платежем у розмірі 1.546, 18 грн. У подальшому позивач був повідомлений про те, що процентна ставка за вищезазначеним кредитним договором збільшена відповідачем до 21% річних, що він вважає таким, що порушує його права та суперечить законодавству України, у звязку з чим просив суд визнати незаконним збільшення відповідачем процентної ставки за укладеним між сторонами кредитним договором від 24.09.2007 року № DN81AR03110072 та визнати недійсним п. 2.3.1. того ж договору в частині права банку у випадку ненадання позичальником згоди на підвищення процентної ставки вчиняти дії, передбачені пп. а, б, в п. 2.3.3. того ж договору.

У судовому засіданні позивач та його представник на задоволенні позову наполягали з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача до суду не зявився, що є підставою для вирішення справи у заочному порядку.

Заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.09.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № DN81AR03110072, відповідно до якого відповідач надав позивачеві кредит у розмірі 96.158, 80 грн. зі сплатою за користування ним 9% річних та щомісячним платежем у розмірі 1.546, 18 грн. (а.с. 8-13).

У п. 2.3.1 зазначеного договору сторони визначили, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо у межах кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

На підставі зазначеного положення договору відповідач листом від 06.01.2009 р. повідомив позивача, що ним буде в односторонньому порядку збільшений розмір процентної ставки за користування кредитом, та запропонував до 01.02.2009 р. погасити заборгованість за кредитом на пільгових умовах.

Оскільки позивач зі збільшенням процентної ставки не погодився, між сторонами було проведене листування з цього приводу, що не призвело до врегулювання спору (а.с. 14-17).

Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.

Так, кредитний договір, укладений сторонами, має умови, згідно яких банк має право в односторонньому порядку підвищувати розмір процентної ставки. Таке положення відповідає змісту чинного на час його укладання цивільного законодавства, зокрема ч. 1 ст. 212 ЦК України та ч. 1 ст. 651 ЦК України, за якими сторони договору можуть передбачити можливість односторонньої зміни його умов за визначених підстав та у встановлених межах. Позивач зі свого боку погодився з такими умовами договору, підписавши його особисто. Крім того, йому була надана можливість відмовитися від подальшого виконання договору на змінених умовах шляхом повернення суми кредиту.

Немає підстав вважати підвищення відповідачем процентної ставки за кредитом необгрунтованим, оскільки постановою Правління Національного банку України від 21.04.2008 року № 107 «Про регулювання грошово-кредитного ринку» з 30.04.2008 року облікова ставка була підвищена до 12 % річних, при цьому станом на час укладання кредиту її розмір дорівнював 8% річних. Крім того, відповідно до статистики НБУ курс долара США до гривні з моменту підписання сторонами кредитного договору до часу зміни банком процентної ставки за користування кредитом, збільшився більше ніж на 10%. З настанням одної зі згаданих подій, відповідно до п. 2.3.1 зазначеного кредитного договору, відповідач набув право збільшити процентну ставку за користування кредитом.

Посилання позивача на положення актів законодавства, що набули чинності після укладання спірного договору, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, що виникли з дня набрання ними чинності, а також новий акт законодавства, у випадку втрати чинності попереднім, застосовується до прав та обовязків, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спірний договір був укладений 24.09.2007 р., з цього ж часу виникли відповідні права та обовязки сторін, зокрема право відповідача на збільшення процентної ставки за кредитом у визначених випадках та межах, немає підстав вважати, що зазначені положення законодавства підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Доводи позивача в частині несправедливості оспорюваних положень кредитного договору суд оцінює критично, оскільки вини випливають лише з його особистих субєктивних оцінок як особи, грошове зобовязання якої збільшилося на їх підставі.

За викладених обставин суд вважає позовні вимоги такими, що не ґрунтуються на законі, і вважає за необхідне у їх задоволенні відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 203, 212, 215, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що може бути подана протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення. Без попереднього подання такої заяви заочне рішення оскарженню відповідачем в апеляційному порядку не підлягає.

У випадку відмови в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному апеляційному порядку.

Суддя А.А. Мазниця