Кіровський районний суд м.Дніпропетровська
справа №2-562/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2010 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

Головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Бабка Г.Г.

за участю позивача - ОСОБА_1

адвоката - ОСОБА_2

третіх осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, скасування розпорядження, виключення зі складу співвласників приватизованої квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В ході судового розгляду, уточнивши позовні вимоги, остаточно зазначив, що згідно розпорядження відповідача №5/1241-96 від 23.12.1996 року на імя його діда ОСОБА_4 було видане свідоцтво про право спільної власності на квартиру АДРЕСА_1. Співвласниками вказаної квартири були також зазначені ОСОБА_3, ОСОБА_3 та він. Вважає видане свідоцтво про право спільної власності на квартиру таким, що суперечить законодавству та підлягає частковому скасуванню з наступних підстав. Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизації державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два та більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ст.5 вказаного Закону до членів сімї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. На момент подачі заяви на приватизацію він був внесений в список членів сімї наймача, хоча на той час був прописаний та фактично проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, де мешкає і на теперішній час. На той час йому було пять років і внесення його до списку приватизації здійснювалось без його відома. Про факт участі його в приватизації квартири йому стало відомо влітку 2008 року, коли йому було відмовлено в приватизації іншого житла. Таким чином, на момент приватизації квартири АДРЕСА_2 органом приватизації не були належним чином перевірені дані стосовно членів сімї наймача, які проживали на той час з ним в квартирі і тому він був безпідставно внесений до свідоцтва про право власності на квартиру. В звязку з цим, просив визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3, видане 23.12.1996 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, скасувати розпорядження Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради №5/1241-96 від 23.12.1996 року, згідно з яким було видане свідоцтво про право власності та виключити його із списку вказаного свідоцтва, як співвласника приватизованої квартири.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просили задовольнити останню в повному обсязі. Також зазначили, що посилання представника відповідача на пропуск строків позовної давності є безпідставними, оскільки своїм правом на судовий захист він зміг скористатись лише після досягнення повноліття. Крім того, про порушення свого права він фактично дізнався лише в липні 2008 року після відмови Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська в задоволенні його та ОСОБА_3 позову про зобовязання Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради приватизувати квартиру АДРЕСА_4.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, зазначивши, що орган приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» на підставі заяви від 25.11.1996 року №1150 та довідки про склад сімї наймача підготував розпорядження органу приватизації від 23.12.1996 року №5/1241-96 про передачу квартири АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Таким чином, дії органу приватизації відповідали чинному законодавству. ОСОБА_3, як законний представник малолітнього на моменту приватизації ОСОБА_1, підписом на заяві погодилась з приватизацією вказаної квартири, в тому числі і на свого сина, а 05.05.1997 року отримала приватизаційні документи, про що була зроблена відповідна відмітка. Крім того, просила застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлений нею разом з ОСОБА_1 первісний позов просила залишити без розгляду, уточнену позовну заяву ОСОБА_1 підтримала, зазначивши, що на момент приватизації квартири АДРЕСА_1 вона разом з сином ОСОБА_1 була зареєстрована та фактично проживала ІНФОРМАЦІЯ_2. Заяву подала на прохання батька, як наймача квартири та вважаючи, що не втратила право на приватизацію відповідно до житлових чеків, що залишились.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти задоволенні позову, підтвердивши викладені в заяві обставини.

Треті особи - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в судове засідання не зявились, надавши заяви в яких просили розглянути справу у їх відсутності та зазначивши про згоду з заявленими вимогами.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи на підставі заяви ОСОБА_4 від 25.11.1996 року №1150 органом приватизації в особі Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради 23.12.1996 року було підготовлено розпорядження за №5/1241-96 про передачу квартири АДРЕСА_1 загальною площею 57,1 кв.м в спільну власність ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_1 (а.с.38-40).

На підставі вказаного розпорядження 23.12.1996 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було видане свідоцтво про право спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 57,1 кв.м за ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_1 (а.с.20).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» привати-зація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до ч.1 ст.2 вказаного вище Закону до обєктів приватизації належать квартири багато-квартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквар-тирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 кв.м загальної площі на наймача і кожного члена його сімї та додатково 10 квадратних метрів на сімю.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.5 Закону до членів сімї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійсню-ється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку, кімнати у гуртожитку).

Разом з тим, як вбачається з ордеру на житлове приміщення №105 виданого виконавчим комітетом Бабушкінської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська 17.10.1996 року останній був виданий ОСОБА_9 на вселення до квартири АДРЕСА_5 з сімєю із 3-х осіб: ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_1

Згідно до довідки КЖЕП №7 ОСОБА_3 зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із сином ОСОБА_1 з 02.09.1994 року. Вказаний факт підтверджується також відміткою у паспорті серії АН 414730 на імя ОСОБА_3 (а.с.11,21,49).

Згідно довідки РЕД №3 від 08.10.2007 року №1161 ОСОБА_3 була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_4 разом із сином ОСОБА_1 з 1989 року та виписані і вибули з вказаної адреси 19.07.1993 року (а.с.49).

Таким чином, в ході судового розгляду встановлено та підтверджено належними доказами, що на момент видачі органом приватизації розпорядження від 23.12.1996 року №5/1241-96 про передачу квартири АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та свідоцтва про право власності на цю квартиру, ОСОБА_1 фактично не проживав та не був зареєстрований в останній, а тому його включення до списку співвласників квартири було проведено відповідачем в порушення вимог ст.ст.1,2,3,5,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та слід скасувати розпорядження Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради №5/1241-96 від 23.12.1996 року в частині передачі квартири АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1; визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 23.12.1996 року в частині внесення ОСОБА_1 до списку власників вказаної квартири; виключити ОСОБА_1 зі складу співвласників квартири АДРЕСА_1.

За вимогами ст.ст.256,257 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, протягом строку передбаченого позовною давністю; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до п.п.1,4 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом; на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Оскільки предметом позову є оскарження дій органу місцевого самоврядування, які порушують житлові права позивача та право на приватизацію, тобто заявлені вимоги, що випливають із порушення особистих немайнових прав та про визнання незаконним правового акту органу місцевого самоврядування, суд вважає, що позовна давність на виниклі між сторонами спірні правовідносини не поширюється та заява представника відповідача про застосування строку позовної давності є необґрунтованою.

Крім того, відповідно до ч.ч.1,4 ст.261 ЦПК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 досяг повноліття 08.04.2009 року, а про порушення свого права фактично дізнався 16.11.2007 року після отримання відповіді Управління житлового господарства про відмову в приватизації квартири АДРЕСА_5, що міститься в матеріалах справи №2а-482/08, яка перебувала в провадженні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська, оглянутих в судовому засіданні (а.с.5).

Таким чином, загальний трирічний строк позовної давності позивачем також не було пропущено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1,2,3,5,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст.256,257,261,267,268 ЦК України, ст.ст.10,11,27,31,58-61,169,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, скасування розпорядження, виключення зі складу співвласників приватизованої квартири задовольнити частково.

Скасувати розпорядження Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради №5/1241-96 від 23 грудня 1996 року в частині передачі квартири АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 23 грудня 1996 року в частині внесення ОСОБА_1 до списку власників вказаної квартири.

Виключити ОСОБА_1 зі складу співвласників квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів заяви про апеляційне оскарження, а протягом двадцяти днів після подачі заяви про апеляційне оскарження апеляційної скарги.

Суддя С.Ю.Казак