Справа №22-ц-4896 Суддя-доповідач - Білецький
УХВАЛА

16 грудня 2010 року м.Суми

16 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Шевченка В.А.,

суддів - Білецького О.М., Попруги С.В.,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Сумської міської ради

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 листопада 2010 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «КК Коменерго-Суми», про вселення до житлового приміщення,

встановила:

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 15 листопада 2010 року позов задоволено. Вселено ОСОБА_1 у вільну житлову кімнату житлового будинку №32 по вул. Прокоф'єва у м.Суми.

В апеляційній скарзі Виконком Сумської міської ради, посилаючись на неповноту з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права, просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводить, що згідно з висновками комісії житлові приміщення в будинку по вул.Прокоф'єва,32 не відповідають встановленим санітарно-технічним нормам, а тому вселення позивача суперечить вимогам ст.50 ЖК України.

Заслухавши заперечення позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 19 січня 2007 року (справа № 2-129/07), залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Сумської області від 13 березня 2007 року (а.с.П, 12), відмовлено за необґрунтованістю у задоволенні позовних вимог Сумської міської ради до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Цим судовим рішенням встановлено наступні факти, що в силу ч.З ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, у якій беруть участь ті самі сторони:

Дев'ятиповерховий будинок по вул.Прокоф'єва,32 у м.Суми мав статус гуртожитку, перебував на балансі Сумської обласної клінічної лікарні та призначався для поселення у ньому громадян, які працювали в медичних закладах.

ОСОБА_1, який з січня 1989 року працював фельдшером швидкої медичної допомоги, було надано ліжко-місце у цьому гуртожитку та видано ордер №241 від 25 жовтня 1989 року, на підставі якого він 23 листопада 1989 року вселився і зареєструвався (прописався) за вказаною адресою. Позивач проживав на ліжко-місцях у різних кімнатах, а в останній період займав кімнату №716.

Рішенням Сумської обласної ради від 25 грудня 2002 року та рішенням Виконкому Сумської міської ради від 15 квітня 2003 року №260 цей гуртожиток передано до комунальної власності територіальної громади м.Суми.

2

Рішенням виконкому Сумської міської ради від 03 лютого 2004 року №99 надано будинку статус житлового будинку для проживання малих сімей.

ОСОБА_1 з 1999 року не проживав за місцем реєстрації з поважних причин, оскільки має матір інваліда другої групи; після одруження у нього в 1998 році народилась дочка, яка має ряд хронічних захворювань серця та нирок, а у 2003 році - ще одна дитина. Всі ці особи перебувають на його утриманні.

Однак, ОСОБА_1 інтересу до спірного житла не втрачав. Його неодноразові звернення до адміністрації Сумської обласної клінічної лікарні, а у подальшому і до Сумського міськвиконкому про надання ліжко-місця в цьому будинку дружині - ОСОБА_2 позитивного вирішення не знаходили.

Викладені обставини перешкоджали ОСОБА_1 проживати з сім'єю в гуртожитку.

З інших досліджених доказів, суд першої інстанції встановив також, що ОСОБА_1 продовжує працювати фельдшером бригади інтенсивної терапії та реанімації, залишається зареєстрованим у спірному гуртожитку та не має іншого житла. У серпні 2007 року, липні та грудні 2009 року він звертався до відповідача з проханням у позасудовому порядку вирішити питання його поселення за місцем реєстрації.

02 березня 2010 року виконком Сумської міської ради прийняв рішення №111, згідно з яким для кімнат І-ІУ поверхів лівої сторони житлового будинку для проживання малих сімей по вул.Прокоф'єва,32 у м.Суми було відновлено статус гуртожитку.

За таких обставин, правильно і з достатньою повнотою встановлених на підставі

належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку,

що позивач отримав право проживання в гуртожитку на законних підставах, передбачених главою 4 ЖК України, на даний час такого права не втратив і перешкоди з боку відповідача в користуванні ним цим жилим приміщенням є незаконними, а тому ОСОБА_1 підлягає вселенню відповідно до ч.3 ст.47 Конституції України та ч.3, 4 ст.9 ЖК України.

Відповідачем не надано належних доказів, які б підтверджували визнання спірного житла (чи його окремих приміщень, до яких потрібно вселяти позивача) у встановленому законом порядку аварійним чи непридатним для проживання, а саме: передбаченого ч.2 ст.19, ч.1 ст.20 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» відповідного рішення сесії Сумської міської ради, прийнятого на підставі акту обстеження від 30 грудня 2009 року, про який іде мова в апеляційній скарзі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

З тих підстав, що судом не конкретизовано приміщення, у яке підлягає вселенню позивач, рішення суду не оскаржується.

Таким чином, рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Сумської міської ради відхилити, а рішення Зарічного районного суду м.Суми від 15 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: