Апеляційний суд Кіровоградської області
Справа № 22-5104/2010 Головуючий у 1-й інстанції - Панасюк І.В.
Категорія- 57 Доповідач - Кодрул М.А.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2010 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду V Кіровоградської області у складі:

Головуючого - судді Черненко В.В.

Суддів - Потапенка В.І., Кодрула М.А.

при секретарі - Животовській С.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Гайворонському районі Кіровоградської області на постанову Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Гайворонському районі Кіровоградської області про поновлення строку звернення д уду та стягнення недоплаченої державної соціальної допомоги «Дітям війни».

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Гайворонському районі Кіровоградської області про поновлення строку звернення до суду та стягнення недоплаченої державної соціальної допомоги «Дітям війни».

Зазначав, що має статус дитини війни та відповідно до ст.. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Посилаючись на те, що таке підвищення до пенсії йому не виплачувалось, просив визнати бездіяльність відповідача неправомірною та зобов'язати підвищити їм пенсію на 30% мінімальної пенсії за віком щомісячно та здійснити виплату за 2006-2009 роки.

Постановою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2010 року позов задоволено частково. Суд дійшов висновку, що порушене право підлягає захисту та зобов'язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу підвищення в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», ч.І ст. 28 ЗУ «Про ? тльнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2о07 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що ухвалена з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що суд при розгляді справи не врахував, що підвищення до пенсії дітям війни є соціальною надбавкою, яка виплачується за рахунок коштів Державного бюджету, а не коштів Пенсійного фонду. Державним бюджетом кошти на виплату соціальної надбавки дітям війни не передбачено, проведення такого перерахунку законодавчо не врегульовано і правові підстави для проведення такого перерахунку відсутні, також просив застосувати строк позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, оскільки доводи апеляційної скарги не є істотними.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного не застосування судом першої інстанції стоків позовної давності спростовуються тим, що відповідач, заперечуючи проти позову, не пролягав на відмові в задоволенні позову з підстав пропуску строку звернення до суду відповідно до ч.І ст.100 КАС України.

Відповідно до статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. Отже, відповідно до положень вказаного закону пенсія позивачу повинна виплачуватись із збільшенням її на 30% мінімальної пенсії за віком.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що розмір підвищення до пенсії не може бути визначений, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, передбаченого ст..28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», проте з такими доводами погодитись не можна.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст..28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч.І ст.2 ЗУ «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14 прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином при визначенні розміру підвищення відповідно до ст..6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, який визначений ст..28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з п.п.7 п.2.1. Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах управління відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, допомогу на поховання та інші соціальні виплати відповідно до чинного законодавства.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку, що позивач має право на перерахунок пенсії з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст..6 ЗУ «про соціальний захист дітей війни», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.І ст.28 ЗУ «Пре загальнообов'язкове державне пенсійне страхування », а бездіяльність відповідача щодо не нарахування вказаного підвищення є незаконною.

Крім того, враховуючи положення ч.2 ст.152 Конституції України, та рішень Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, суд правильно визначив періоди, за які необхідно проводити перерахунок.

Доводи апеляційної скарги щодо відмови в позові з підстав відсутності бюджетних асигнувань на виплату соціальної надбавки дітям війни не можуть бути прийняті до уваги, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлене у залежність від бюджетних асигнувань.

У справі „Кечко проти України" Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

В межах доводів апеляційної скарги підстав для зміни або скасування рішення суду не встановлено.

Керуючись ст..ст. п.1 ч.І ст. 307, ст. 308, СТ..314 ч.І п.1, СТ..315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Гайворонському районі Кіровоградської області відхилити, а постанову Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді: