Справа № 2-291/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2010 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

у складі: головуючого судді - Мохонько В.В.,

при секретарі - Панковій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 нотаріальна контора, Обласне комунальне підприємство «ОСОБА_5 обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_5 міське управління земельних ресурсів про визнання договору дарування удаваним правочином, визнання дійсним договору купівлі продажу, визнання спільним майном подружжя, зобов'язати ОБТІ внести зміни до реєстру прав власності та зобов'язати ОСОБА_5 міське управління земельних ресурсів відчуження вказаного майна, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із позовом про визнання договору дарування удаваним правочином, визнати дійсним договір купівлі продажу, зобов'язати ОБТІ внести зміни до реєстру прав власності та зобов'язати ОСОБА_5 міське управління земельних ресурсів заборонити відчуження вказаного майна.

В заяві від 28.05.2009 року позивач доповнив позовні вимоги і просить визнати спільним майном подружжя 27/50 частини житлового будинку № 76 що знаходиться за адресою м. Кіровоград вул. Степанова.

В судовому зсіданні позивач позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідач проти позову заперечив, зазначив, що частину будинку ОСОБА_3 йому подарувала, яка являється знайомою його матері, зазначив, що позивачу відомо було про укладення даного договору дарування з моменту його укладення, тобто з 2002 року, та заявив щодо застосування строку позовної давності.

ОСОБА_3О повідомила, що будинок вона продавала за 1200 умовних одиниць, але на вимогу відповідача ОСОБА_2М погодилась на укладення договору дарування, проте що є дружина у відповідача їй було відомо.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи із наступного.

25 червня 2002 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 укладений договір дарування частини житлового будинку. За умовами договору ОСОБА_3О подарувала а ОСОБА_6 прийняв у дар 27/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та земельну ділянку площею 683,5 кв.м. в межах згідно з планом на праві спільної часткової 27/50 частини власності переданої «Дарителю» для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться в місті Кіровограді по вулиці Степанова під номером 76.

Право власності на земельну ділянку в розмірі 27/50 за адресою м. Кіровоград вул. Степанова 76 належить ОСОБА_6, що підтверджується ксерокопією державного акту.

За ст. 58 ЦК УРСР якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода) то застосовуються правила, що регулюють ту угоду яку сторони дійсно мали на увазі.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є право чин який вчинено сторонами для приховування іншого правочину який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину який сторони насправді вчинили.

В письмовій заяві від 29.04.2009 року ОСОБА_3 повідомила, що вона 25.06.2002 року продала 27/50 частки житлового будинку та земельної ділянки в м. Кіровограді, вул. Степанова 76 громадянину ОСОБА_6 за 1200 умовних одиниць, що еквівалентно доларам США. Але на вимогу ОСОБА_6 був оформлений договір дарування а не купівлі-продажу.

Як визначено в ст.ст. 243, 244 ЦК УРСР за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.

Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Договір дарування на суму понад 500 крб., а при даруванні валютних цінностей на суму понад 50 крб. повинен бути нотаріально посвідчений.

Згідно з ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає, або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Суд ставиться критично до пояснень позивача про те, що з 25 червня 2002 року (для укладення договору дарування) до моменту реєстрації позовної заяви в суді -6 травня 2009 року, або на протязі майже сім років позивач не був обізнаний з дійсним станом речей - наявності договору дарування, а не купівлі продажу.

З 01.06.2001 року по 21.04.2009 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, проживали однією сім'єю, мали дитину.

Позивач була і є зареєстрована у спірному будинку, що підтверджується ксерокопією паспорту.

Передавши відповідачу отримані від свого батька ОСОБА_7 кошти в сумі 1000 доларів США, (як це написано в позові) позивач не цікавився в наступні роки куди витрачена така сума грошей. До того ж факт передачі коштів нічим крім пояснень самого позивача не підтверджений.

Викладене в заяві ОСОБА_3 пояснення про нібито отримані від відповідача кошти в сумі 1200 доларів США не підтверджується жодним належним та допустимими доказами.

В пункті 5 спірного договору зафіксовано: «Сторони стверджують» що цей договір не приховує іншу угоду і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки.

Ні позивач, ні ОСОБА_3 не надали доказів звернення до правоохоронних органів із заявами про вчинення відповідачем під час під час укладення договору протиправних або шахрайських дій спрямованих на заволодіння чужим майном.

Частини 3, 4 ст. 60 ЦПК України визначають, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

>

Таким чином, оцінюючи та аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд прийшов до висновку про недоведеність позивачем належними доказами позовної вимоги про визнання удаваним правочином договір дарування.

При відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання удаваним правочином договір дарування.

Всі інші позовні вимоги також не підлягають задоволенню так як є вони похідними від першої вимоги.

В повному обсязі позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, ст.ст. 243, 244 ЦК УРСР та керуючись, 57-60, 88, 213-215,294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 нотаріальна контора, Обласне комунальне підприємство «ОСОБА_5 обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_5 міське управління земельних ресурсів про визнання договору дарування удаваним правочином, визнання дійсним договору купівлі продажу та визнання спільним майном подружжя повністю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровський районний суд міста Кіровограда протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського В. В. Мохонько

районного суду

м.Кіровограда