Справа № 2-575/2010
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.10.2010 року Котовський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді - Сітарчука О.І.
при секретарі - Ісаченко О.Р.
Відповідач надавши кредит у доларах США порушив норми ст. 99 Конституції України, ст. 524 ЦК України, ст. З Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст. З ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.ст. 6,7 Постанови НБУ №200 від 30.05 2007 року «Про затвердження правил використання готівкової іноземної валюти на території України», тому вважає, що використання відповідачем доларів США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесення в кредитний договір умови, яка не відповідає вимогам чинного законодавства та значно погіршує його становище, як споживача, в разі настання певних подій, що надає право для нього відповідно до п.2 ст. 18 ЗУ України «Про захист прав споживачів», вимагати визнання кредитного договору недійсним.
У забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором між ним та банком було укладено договір іпотеки, згідно до умов якого він надав в іпотеку нерухоме майно у виді нежитлового приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 , який було посвідчено в р.№2601 приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Крисюк Л.В., та згідно реєстру №2603 та 169/2008 накладена заборона відчуження майна.
18 березня 2009 року між банком та ним було укладено додаткові угоди №3 та №4 згідно яких, кінцеві терміни погашення кредиту визначено липень 2023 року.
Зазначав, що обіг іноземної валюти прямо заборонено, а тільки дозволена прив`язка- до іноземної валюти. Окрім того вважає, що ПАТ «УкрСибБанк» в особі Котовського відділення №97 не мало право надавати йому кредит в іноземній валюті для розрахунків кредитними коштами з резидентами України.
Так, згідно до п. 2 ст. 13 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» №15-93 від 1993 року, уповноважені банки, які отримали від національного банку України генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій здійснюють контроль за операціями, що проводяться резидентами та нерезидентами через ці установи при наявності індивідуальної ліцензії.
Щодо валютного виконання грошового зобов`язання, то згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Користування іноземною валютою, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язанням допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Вважає, що згідно до вимог ст. 230 ЦК України, кредитну угоду необхідно визнати недійсною на підставі порушення валюти укладання, а саме іноземній валюті відмінній від гривні та використання іноземної валюти за спірним кредитним договором, як засобом платежу, що суперечить законодавству України.
Як, відповідач, зустрічний позов не визнав, оскільки він є безпідставним та необгрунтованим, просив відмовити в задоволенні зустрічного позову.
Третя особа, ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги позивача та наполягала на розірванні вищевказаних договорів. Як, відповідачка, зустрічний позов не визнала, вважає, що позов є безпідставним та необгрунтованим, просила відмовити в задоволенні зустрічного позову.
Третя особа приватний нотаріус Котовського міського нотаріального округу Крисюк Людмила Володимирівна до суду не явилась, за згодою сторін справа розглядається без неї.
В забезпечення виконання зобов`язань між сторонами було укладено договір іпотеки відповідно до якого, було передано в заставу нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 .
Наданий кредит забезпечений порукою ОСОБА_2 на підставі договору поруки №216268 від 09.07.2008 року.
Вислухавши сторони, третю особу ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
У забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором між позивачем та банком було укладено договір іпотеки, згідно до умов якого позивач надав в іпотеку нерухоме майно у виді нежитлового приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 , який було посвідчено в р.№2601 приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Крисюк Л.В., та згідно реєстру №2603 та 169/2008 накладена заборона відчуження майна.
18 березня 2009 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додаткові угоди №3 та №4 згідно яких, кінцевий термін погашення кредиту визначено на липень 2023 року.
Ст. 55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» встановлено, що відносини між банком та клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком.
Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначення умов договору з врахуванням вимог законодавства, актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня, в зв`язку із чим грошове зобов`язання у договорі повинно бути виражено в національній валюті України. Дане положення в цілому кореспондується з ч.І ст. 1932 ЦК України, відповідно якої законним платіжним засобом на території України є грошова одиниця України - гривня.
Відповідно ч. 1 ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Згідно ч.2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Іноземна валюта, як засіб платежу, зокрема за зобов`язаннями, відповідно до ч.2 ст. 192 ЦК України може використовуватися в Україні лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно до ч. З ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах встановлених законом.
Згідно ч.2 ст. 198 ЦК України грошові зобов`язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб`єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов`язань, виражених в іноземній валюті, здійснюються відповідно до закону.
Відповідно до ст. З ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» гривня як грошова одиниця (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними та юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України.
Згідно Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», який встановлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функцій банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства, а саме п.1 ст. З зазначеного декрету, валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень, для оплати будь яких вимог та зобов`язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.
У відповідності з підпунктами «а», «в» та «е», підпункту 6.1 та підпунктів 6.2 Правил НБУ про використання готівкової іноземної валюти на території України від ЗО травня 2007 року №200, фізичні особи - резиденти можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту, як засіб платежу у наступних випадках:
- сплати мита, інших податків і зборів (обов`язкових платежів), митних зборів та фінансових санкцій відповідно до митного законодавства України;
- сплати платежів за охорону та супроводження підакцизних і транзитних товарів митними органами;
- оплати товарів і послуг в зоні, що звільнена від сплати мита та податків.
Згідно п.п. 6.3. п.6 зазначених Правил фізичні особи, а також юридичні особи - резиденти можуть використовувати на території України готовкову іноземну валюту, як засіб платежу у разі оплати дипломатичним представництвам, консульським установам іноземних держав дозволів на в`їзд (вивіз) до цих країн фізичним особам, які виїжджають у приватних справах та в службові відрядження.
Відповідно до п.п. 7.1 п.7 означених Правил НБУ використання готівкової іноземної валюти на території України, резиденти - суб`єкти підприємницької діяльності можуть використовувати готівкову іноземну валюту, як засіб платежу під час здійснення торгівлі та надання послуг за межами України, а саме на транспортних засобах, що їм належать (орендовані, зафрахтовані або ті, що формуються в Україні), у разі здійснення міжнародних пасажирських перевезень та на міжнародних виставках (ярмарках), що проходять за кордоном, у разі реалізації товарів.
Відповідно до п.1 ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» НБУ видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно цим Декретом.
Згідно п. 2, 3 ст. 5 зазначеного Декрету генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв`язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання, а саме на здійснення операцій, пов`язаний з торгівлею іноземною валютою, з правом відкривати на території України пункти обміну іноземних валют, у тому числі на підставі агентських угод з іншими юридичними особами - резидентами.
П.п. «в», «г» п. 4 ст. 5 Декрету встановлено, що для проведення резидентами валютних операцій, а саме надання і одержано резидентами кредитів в іноземній валюті; використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу потребує отримання індивідуальної ліцензії на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.
Згідно п. 5 ст. 5 Декрету НБУ одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операцій, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії.
При розгляді судової справи відповідачем не було надано доказів, які б підтверджували отримання останнім відповідної індивідуальної ліцензій для надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті та використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу. Таким чином, суд приходить до висновку, що при наданні відповідачем та отриманні позивачем кредиту у доларах США, а також здійснення позивачем платежів по погашенню кредиту та сплату відсотків за користування кредитом у доларах США були порушені наступні норми закону: ст. 99 Конституції України, згідно якої грошовою одиницею України є гривня; ст. 524 ЦК України, яка визначає, що зобов`язання повинно бути визначено в грошовій одиниці України - гривні; ст. З ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», яка визначає, що гривня, як грошова одиниця (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними та юридичними особами без будь - яких обмежень на всій території України; ст.ст. 6,7 Постанови НБУ №200 від 30.05.2007 року «Про затвердження правил використання готівкової іноземної валюти на території України», які чітко встановлюють випадки використання фізичними та юридичними особами (резидентами України) іноземної валюти, як засобу платежу, у розрахунках на території України та ст.. З Декрету КМУ від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», яка встановлює, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов`язань, якщо інше не передбачено законодавством України.
Згідно ст. З ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність, вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріплення можливості адекватного захисту порушеного цивільного право або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість, можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її славленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення особи сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів всіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).
Отже, подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час, при істотному збільшенні курсу долара США, є порушенням одного із принципів цивільно - правових відносин, які закріплені у ст. З ЦК України - принципу справедливості. Умови кредитного договору є несправедливими, так, як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача. Несправедливими є, зокрема, умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачено умовами кредитного договору, погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону, відповідач перекладає на, позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням ч.З ст. 13 ЦК України. Таким чином, використання відповідачем долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесення в кредитний договір пункту, що значно погіршує становище позивач, як споживача порівняно з відповідачем в разі настання певних подій, що дає право для позивача відповідно до п.2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав
споживачів» за своїм вибором вимагати визнання в цілому кредитного договору недійсним.
Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача необхідно задовольнити, у зв`язку з чим у відповідності до ст. 216 1ДК України, кожна із сторін за кредитним договором зобов`язана повернути другій стороні у натурі, все, що вона одержала на виконання цього договору.
Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про зобов`язання приватного нотаріуса зняти заборону відчуження нерухомого майна, оскільки позивач просить банк прийняти у нього, 341292 грн. 49 коп. з розстрочкою платежів на 120 місяців., тобто просить надати йому кредит на 10 років.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 99 Конституції України, ст. 5, п.5 ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.. З Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст. З ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.ст. 6,7 постанови НБУ №200 від 30.05.2007 року «Про затвердження правил використання готівкової іноземної валюти на території України», ст.ст. З, 13, 16, 198, 203, 215, 216, ч.2 ст. 192, 230, ч. 1 ст. 524, ч.З ст. 533, 627 ЦК України, абз. 2 та 4 ст. 17 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 222 ЦПК України, суд-
4. Визнати недійсним договір іпотеки серії ВКМ №667469 від 09.07.2008 року та договір №3 про внесення змін серії ВМС №660959 від 18 березня 2009 року до договору іпотеки між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСибБанк».
5. Визнати недійсним договір поруки №216268 від 09.07.2008 року та додаткову угоду №1 від 09.07.2008 року між ОСОБА_2 та АКБ «УкрСибБанк».
6. Зобов`язати ПАТ «УкрСибБанк» прийняти у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 341292 грн. 49 коп. з розстрочкою платежів на 120 місяців зі сплатою місячного платежу в сумі 2844 грн. 10 коп.
5. Судові витрати покласти на ПАТ «УкрСибБанк».
В інших позовних вимогах відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення або отримання копії рішення, шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя -