Справа № 2-248/2010
Провадження № б/н
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2010 року. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сивоконь Т.І.

при секретарі Комерзан Л.І.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на будинок,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на будинок, посилаючись на наступні обставини.

19 липня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в с.Дмитрівка Татарбунарського району по вул.Леніна, 168, в якому позивачка мешкає по цей день. Згідно вказаного договору позивачка передала відповідачці ОСОБА_3 гроші в сумі 6000 грн., а ОСОБА_3 передала їй у власність вищевказаний будинок.

Після укладення договору купівлі-продажу позивачка перейшла проживати в цей будинок, що підтверджується довідкою сільської ради, капітально перебудувала його.

Договір сторони уклали в письмовій формі, не посвідчивши його нотаріально, так як чоловік позивачки був не згоден на його укладання, а згідно законодавства його згода в даному випадку була обовязковою та нотаріально посвідченою. В звязку з цим, позивачка звернулася до свого племінника ОСОБА_2 з проханням укласти нотаріально договір купівлі-продажу вищевказаного будинку, а після того як позивачка узгодить зі своїм чоловіком питання щодо укладення договору, то ОСОБА_2 за першим її зверненням повинен був передати їй законодавчо даний будинок. З цими обставинами була ознайомлена і ОСОБА_3

9 серпня 2006 року відповідач ОСОБА_2 уклав нотаріально договір купівлі-продажу будинку з ОСОБА_3 на своє імя. В липні 2009 року позивачка звернулася до відповідача ОСОБА_2 з проханням повернути їй будинок, уклавши договір дарування, однак він почав ухилятися від укладення договору, крім того, позивачці стало відомо, що відповідач уклав договір кредиту з «ПриватБанком» та заклав будинок, який фактично належить позивачці.

Позивачка вважає, що ОСОБА_2, укладаючи договір купівлі-продажу, не мав наміру створення правових наслідків, обумовлених договором, тому такий договір є фіктивним та повинен бути визнаний судом недійсним. Крім того, укладаючи договір купівлі-продажу будинку з ОСОБА_3, вона фактично виконала всі умови, а саме передала гроші за будинок та, отримавши технічну документацію на нього, перейшла проживати в даний будинок, а отже вважає, що судом повинно бути визнано за нею право власності на даний будинок.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали до суду заяви, в яких позовні вимоги визнали повністю та просили розглянути справу у їх відсутності.

Представник третьої особи ПАТ КБ «Приватбанк» надала до суду заяву та заперечення на позовну заяву, згідно яких пояснила, що «ПриватБанк» заперечує проти задоволення позовних вимог, так як, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу будинку є нікчемним, оскільки при укладенні його не дотримано форми його посвідчення, так як він повинен був бути нотаріально посвідченим, а тому такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Навпаки ж договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посвідчений нотаріально та право власності на будинок зареєстровано в БТІ на імя ОСОБА_2, отже сторонами повністю при укладенні договору виконані вимоги законодавства.

Заслухавши пояснення та доводи сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що 19.07.2006 року позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 уклали між собою в простій письмовій формі договір купівлі-продажу будинку, що розташований по вул.Леніна,168 в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, у відповідності до якого сторони зобовязалися в найближчий час або за першою вимогою покупця оформити даний договір нотаріально, а ОСОБА_1, отримавши документи на будинок, мала перейти до нього проживати(а.с.7). Однак, 09.08.2006 року відповідачка ОСОБА_3 укладає з ОСОБА_2 нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу цього ж будинку за адресою вул.Леніна,168 в с.Дмитрівка Татарбунарського району тобто сторонами повністю виконані вимоги законодавства по вчиненню даного правочину (а.с.9). На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу, ОСОБА_2, проводить реєстрацію придбаного будинку в КП «Татарбунарське БТІтаРОН» на своє імя, як його власник, у відповідності ст.657 ЦК України, яка передбачає, що договір купівлі-продажу …житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Суд не погоджується з доводами позивачки про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2, укладаючи між собою договір купівлі-продажу, не мали наміру створення правових наслідків, обумовлених даним договором, тому він є фіктивним, оскільки позивачкою в судовому засіданні не наведено доказів, підтверджуючих дані обставини, нею лише доведено документально довідкою Дмитрівської сільської ради (а.с.15) та поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 факт проживання та проведення ремонтних робіт у спірному будинку, що не є, на думку суду, підтвердженням факту передачі продавцем ОСОБА_3 їй у власність будинку після підписання ними договору купівлі-продажу, укладеного в простій письмовій формі.

Не може бути визнаний судом таким що відбувся договір купівлі-продажу будинку між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та у суду немає законних підстав для визнання за позивачкою права власності на вищевказаний будинок, в порядку ст.220 ЦК України, в звязку з тим, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. Крім того, у відповідності до ч.3 ст.65 Сімейного Кодексу України, що підтвердила і сама позивачка, для укладання договору купівлі-продажу будинку необхідна була обовязкова нотаріально посвідчена згода чоловіка позивачки, який відмовився дати таку згоду, що є ще однією істотною умовою договору і її відсутність також не дає підстав для визнання такого договору укладеним.

Отже, суд вважає, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2, укладаючи договір купівлі-продажу будинку, повністю виконали всі умови, необхідні для його укладення, встановлені ст.203 ЦК України на момент його вчинення, а саме договір укладений нотаріально, а також здійснена його державна реєстрація, тому такий договір не може бути визнаний судом недійсним, в порядку ст.215 ЦК України.

Крім того, суд вважає, що відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 при укладанні договору купівлі-продажу спірного будинку ніяким чином не були порушені права позивачки ОСОБА_1, яка вважає себе власником майна, а саме будинку по вул.Леніна,168 в с.Дмитрівка Татарбунарського району, тому її права не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсною угоди, стороною в якій вона не була.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.15, 215 ЦК України, ст.ст.3, 58-60, 213-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на будинок відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Сивоконь