Полонський районний суд Хмельницької області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2010 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді - Горщар А.Г.

при секретарі Салюк Т.М.

з участю сторін, представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне

цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння, та за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

встановив:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив витребувати від ОСОБА_3 (далі відповідач) кобилу, та стягнути з останнього моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

В обґрунтування позову вказував, що в 2004 році він став проживати в будинку відповідача і при цьому у нього було лоша восьми місячного віку, яке утримувалось у домоволодінні ОСОБА_3. Влітку 2006 року він перейшов жити до себе, а лоша (кобилу) лишив у відповідача щоб той нею користувався. В 2009 році вирішив забрати кобилу від ОСОБА_3, однак відповідач відмовив йому у цьому.

В свою чергу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом в якому просили визнати за ними право спільної сумісної власності на кобилу, мотивуючи це тим, що ОСОБА_2 в 2006 році коли йшов проживати до себе, кобилу безоплатно передав для них у власність, яку вони весь цей період часу доглядали та використовували у веденні домашнього господарства.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримав, просив повернути йому кобилу, а позов подружжя ОСОБА_4 не визнав, пояснивши, що кобилу для них він не дарував, та не передавав її у власність за інших підстав.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 позов ОСОБА_2 не визнали, свій позов підтримали, пояснили, що дійсно позивач прийшов до них проживати і у нього було лоша тримісячного віку, яке вони виростили, а потім коли він переходив жити до себе, то подарував для їхньої сім`ї кобилу.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази суд вважає позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, а в позові подружжя ОСОБА_4 слід відмовити.

Встановлено, що в 2004 році позивач являвся власником лоша, яке він утримував у домоволодінні ОСОБА_4, де проживав з ними до літа 2006 року.

Дана обставина сторонами визнається і не заперечується.

Після вказаного часу ОСОБА_2 став проживати у своєму будинку, який знаходиться неподалік від відповідача, а кобила лишилась у ОСОБА_3, яку той доглядає та використовує.

Вирішуючи питання про належність кобили суд виходить із наступного.

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В даному випадку спірним є факт, чи дійсно ОСОБА_2 відчужив кобилу для ОСОБА_3 шляхом безоплатної для них її передачі, тобто вчинив дарування кобили.

Наявність цього факту позивачі ОСОБА_3 крім особистих пояснень, підтверджують показаннями свідка ОСОБА_5, котрий пояснив, що він чув як ОСОБА_2 говорив, що кобилу дарує дітям подружжя ОСОБА_3. Будь-яких інших доказів, зокрема письмових, позивачі за позовом про визнання права власності не надали.

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, коли сторони мають повну уяву не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Вимоги до форми договору дарування визначені ст. 719 ЦК України. Частина 3 цієї статті передбачає, що договір дарування рухомих речей, які мають особливу цінність, укладається у письмовій формі. Передання такої речі за усним договором є правомірним, якщо суд не встановить, що обдарований заволодів нею незаконно.

Згідно із ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-,відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Крім цього відповідно до постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" пунктом 12 роз'яснено, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК України).

Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не довели належними та допустимими доказами, що ОСОБА_2 подарував для них кобилу, а тому останній до теперішнього часу залишається являтись її власником.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином кобила підлягає поверненню для його власника.

Суд не знаходить підстав для задоволення вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди, оскільки відсутня вина останнього у тому, що кобила утримується у нього.

Керуючись наведеним, ст. 10, 60, ч.3 ст.209, ст. 212-215 ЦПК України суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Витребувати від ОСОБА_3 кобилу гнідої масті, яку повернути для ОСОБА_2.

В решті вимог цього позову відмовити.

В позові ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 120 грн. збору з інформаційно-технічного забезпечення та 60 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подачі до суду першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий _______________