АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 7222 Головуючий суддя І інстанції Стригуненко
Провадження № Суддя доповідач Даниленко В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

З0 червня 2010 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Малійської С.М.,

Суддів: -ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі: Білицькій Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області на постанову Балаклійського районного суду Харківської області від 24 лютого 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 Михайловича до Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2010 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому вказував на те, що він як інвалід II групи внаслідок захворювання, повязаного з участю в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, отримує пенсію, передбачену статтею 54 Закону України від 28 лютого 1991 року N 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Посилаючись на невідповідність розміру призначеної і виплачуваної йому пенсії розміру, встановленого цим Законом, а також на відмову Управління ПФУ привести його у відповідність з вимогами ст.ст. 50, 54 зазначеного Закону, просив визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати останнього усунути вказані порушення, здійснивши відповідний перерахунок з 01 січня 2008 року і виплативши існуючу заборгованість.

Постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 24 лютого 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області щодо виплати останньому основної та додаткової пенсії з 22.05.2008 року в розмірі меншому, ніж встановлено ч. 4 ст. 54 та ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачеві пенсії по інвалідності з 22.05.2008 року в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

У задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог судом першої інстанції відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права ставиться питання про скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення по справі нового рішення про відмову в задоволенні заявленого позову за його безпідставністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення з урахуванням положень частини

IЗакону України від 18.02.2010 року № 1991-У1 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами», у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом, і ця обставина сторонами не заперечується, позивач ОСОБА_4 внаслідок захворювання, повязаного з виконанням робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС., визнаний інвалідом

IIгрупи та належить до першої категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Нормами ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено пенсії особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з частиною 4 ст. 54*Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір державних пенсій для інвалідів другої групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, в усіх випадках не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до постраждалих першої категорії, що є інвалідами третьої групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Наявність права позивача на призначення та виплату пенсій у розмірах, встановлених вищезазначеним законом, є визначальним для вирішення цього спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, за конституційними нормами виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами суд першої інстанції, вивіщуючи спір, дійшов правильного висновку про те, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають статті 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів № 1 від 3 січня 2002 року «Про підвищення розміру пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», на підставі якої позивачеві здійснено нарахування пенсії, та інші постанови Кабінету Міністрів України, якими істотно звужується обсяг встановлених законом та гарантованих Конституцією України прав на соціальний захист.

Також суд правильно не взяв до уваги посилання відповідача на те, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, повязаного з виконанням робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок не порушуючи положень цього Закону.

Правильним є і висновок суду першої інстанції про те, що за основу при нарахуванні позивачеві державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, береться мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з чинним законодавством визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», і яка дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, оскільки відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком, визначеного чи встановленого на законодавчому рівні, не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлене статтями 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Окрім цього, судова колегія погоджується і з висновком суду першої інстанції щодо зобовязання відповідача провести перерахунок призначеної позивачеві пенсії з 22.05.2008 року.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року були внесені зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з цими змінами було встановлено таке.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1 і які визнані інвалідами III групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 15 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Крім того, згідно зі змінами, внесеними до ст. 54 цього ж Закону України було визначено, що в усіх випадках розміри пенсій для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. по III групі інвалідності, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 180 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, відповідно до вищезазначених змін було також встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами.

Проте Рішенням Конституційного Суду України № Ю-рп/2008 від 22.05.2008 року положення п. 28 розділу 11 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнані неконституційними.

Відповідно до вимог 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення ,що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області є протиправною з моменту ухвалення рішення Конституційним Судом України, оскільки в період з 01.01.2008 р. по 21.05.2008 р. позивач не мав права на перерахунок пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у звязку з дією положень п. 28 розд. II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Що ж стосується доводів апеляційної скарги, наведених на її обґрунтування, то ці доводи апелянта, в даному випадку є несуттєвими, судове рішення, прийняте по суті розглянутого правового спору, не спростовують, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області - відхилити.

Постанову Балаклійського районного суду Харківської області від 24 лютого 2010 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: