Апеляційний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Житомирської області у складі:

головуючого судді: Товянської О.В.

суддів: Микитюк О.Ю.

ОСОБА_1

при секретарі: Сапінській Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, виконавчого комітету Коростенської міської ради, третя особа - відділ земельних ресурсів у м.Коростені про визнання угоди недійсною

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 жовтня 2010 р.,

встановила:

У червні 2008 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про розірвання договору купівлі-продажу частини будинку №5 по вул.О.Кобилянської в м. Коростені. Зазначала, що уклала з племінником - відповідачем по справі, цей договір під впливом тяжких обставин на вкрай невідних для неї умовах. Вона одинока, тяжко хворіє, близьких родичів не має, тому вирішила, що ОСОБА_3 буде її доглядати. Грошей за будинок їй не давали.

Під час розгляду справи уточнила позовні вимоги та просила визнати недійсним вказаний договір з тих же підстав (а.с.45-46), скасувати Державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,10га і 0,0088га біля вказаного будинку, видані на імя ОСОБА_3

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 жовтня 2010 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення та направлення справи на новий розгляд. Висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Відповідачка сама була ініціатором продажу будинку за обумовлену нею суму, отримавши гроші.

Апеляційна скарга підлягає частковому з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, 10 березня 2006р. ОСОБА_2 продала належні їй 64/100ід.ч. будинковолодіння №5 по вул.О.Кобилянської у м. Коростені, за що отримала 36072грн. (а.с.З).

За правилами ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Тобто, тяжка обставина - це оцінювана категорія і має визначатися судом з урахуванням усіх обставин справи.

Для визнання угоди недійсною, у разі укладення її на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, необхідно наявність таких обставин, коли особа змушена укласти угоду на невигідних для себе умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Крім того, такі вимоги можуть бути задоволені в разі, якщо тяжкі обставини безпосередньо пов'язані з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних умовах. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втрати житла чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

У п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 Про судову практику в справах про визнання угод недійсними визначено, що збігом тяжких обставин слід вважати такий майновий або особистий стан громадянина чи його близьких (крайня нужденність, хвороба і т.ін.), які примусили укласти угоду на вкрай невигідних для нього умовах. Крім того, необхідно довести факт збігу тяжких для сторони обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах.

Задовольняючи позов, суд на вказані вимоги закону уваги не звернув, оскільки не врахував, що сама по собі наявність певних захворювань та віку позивачки (1939р.н.), не може вважатися збігом тяжких обставин; суд не встановив безпосереднього зв'язку між захворюванням ОСОБА_2, її матеріальним становищем та волевиявленням при укладенні спірного договору. При цьому суд не звернув уваги на такі обставини:

Договір, що встановлює обов'язок покупця вчинити на користь продавця будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором купівлі-продажу. Даний вид договору є безумовним і не встановлює обов'язку для покупця вчинити на користь продавця будь-яку дію майнового або немайнового характеру. Не може вважатися збігом тяжких обставин саме по собі проживання позивачки в спірному будинку без близьких родичів та її похилий вік.

Вимог про те, що спірна угода є удаваною або про людське око, вона не заявляла.

З пояснень сторін і свідків видно, що між позивачкою та відповідачем до кінця березня 2006 року існували добрі стосунки, останній доглядав за тіткою, вона залишилась проживати у спірному житлі, а відповідач із сімєю мешкає у літній кухні, відносини між ними змінились через певний час після укладення договору, після чого вона заявила, що передумала (а.с.45).

Аналізуючи правову природу та зміст договору, апеляційний суд дійшов висновку, що договір від 10 березня 2006 року відповідає вимогам ст.ст.626-628,655-658 ЦК України та загальним засадам цивільного законодавства щодо принципу свободи договору (ст. З цього Кодексу). Підстави вважати, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладено під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах, оскільки судом не встановлено безпосереднього зв'язку між її захворюванням, віком, матеріальним становищем, з одного боку, та волевиявленням - з іншого, відсутні. Не доведено позивачем і те, що угоду укладено через потребу у сторонньому догляді та матеріальній допомозі, хату продано за значно нижчу ціну від реальної ринкової вартості, а договір укладено в період перебування у лікарні. Таке спростовується наданими медичними документами, з яких видно що ОСОБА_2 проходила лікування із 11 по 16 березня 2006р., тобто після спірної угоди (а.с.7).

Твердження ОСОБА_2 щодо неотримання грошей після оформлення договору купівлі-продажу будинку також спростовуються матеріалами справи.

Як пояснила у судовому засіданні приватний нотаріус ОСОБА_4, при укладанні вказаного договору купівлі-продажу вона роз'яснила позивачці її права, обов'язки та наслідки вчиненої дії, а також наголосила і на тому, що будь-яких ознак пригніченого або вразливого стану позивачки вона при укладанні договору не помітила. Власник іншої частини будинковолодіння ОСОБА_5 про продаж позивачкою належної їй частини будинку був завчасно повідомлений через нотаріуса (а.с.59).

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ним позовних вимог.

Позивачка не довела, що вона неправильно сприйняла предмет та інші істотні умови договору.

Не встановивши факту збігу тяжких для позивачки обставин і наявності їх безпосереднього звязку з його волевиявленням укласти угоду на вкрай невигідних умовах, суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги.

За таких обставин рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову у позові за безпідставністю.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,309,316,324,325 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 жовтня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_2 у позові за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді