Апеляційний суд Дніпропетровської області ( м. Кривий Ріг)
Категорія - 26 ( І ) ОСОБА_1
Доповідач Зубакова В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

07 квітня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Неклеси В.І.

суддів - Зубакової В.П., Соколан Н.О.

при секретарі - Іванюк О.В.

за участю: позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 січня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» ( далі ВАТ «ПівнГЗК») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що він, працюючи тривалий час в шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання, у звязку із чим висновком МСЕК від 12.09.2008 року йому було встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 60% та визнано інвалідом третьої групи.

Вважає, що у звязку з отриманим професійним захворюванням йому спричинено моральну шкоду, розмір якої він визначив у 121 000 грн. та просив суд стягнути цю суму з відповідача на свою користь.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 січня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ВАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_2 22 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ВАТ «ПівнГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 08,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30,00 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ВАТ «ПівнГЗК» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та, оскільки причиною його професійного захворювання є саме тривалий час роботи в умовах впливу на організм шкідливих факторів, саме його дії стали причиною професійного захворювання; факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами; розмір моральної шкоди необґрунтований.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 1978 року по 2008 рік працював на ВАТ «ПівнГЗК» слюсарем з ремонту обладнання на кар`єрній поверхні, машиністом екскаватора в кар`єрі, помічником машиніста екскаватора. 17.09.2008 року позивач був звільнений в зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності.

Працюючи протягом тривалого часу, впродовж 26 років 07 місяців, на вищевказаних посадах, в умовах впливу шкідливих факторів, позивач отримав професійне захворювання з діагнозом: радикулопатія шийна та попереково-крижова на фоні спондилоартрозу, задньої грижі диску, з порушенням біомеханіки хребта третього ст., вираженим стійким больовим синдромом, нейродистрофічними проявами у вигляді дв.коксартрозу ПФ ІІ-ІІІ ст., деф.артрозу ліктьових суглобів в ПФ І-ІІ ступеня, двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС ІІ ступеня),

Висновком МСЕК від 12.09.2008 року позивачу первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності починаючи з 08.09.2008 року по 01.10.2009 року.

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_2 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту № 21 розслідування професійного захворювання від 27 червня 2008 року (а.с. 10-12) причиною професійних захворювань ОСОБА_2 є перевищення допустимої маси вантажу що піднімається, перевищення нахилу тулуба в робочій позі, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійного захворювання безпідставні та суперечать вищевикладеному.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами та розмір моральної шкоди необґрунтований спростовуються матеріалами справи, оскільки при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд врахував роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та взявши до уваги конкретні обставини по справі, характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, інтенсивність і довготривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, обґрунтувано визначив розмір моральної шкоди в сумі 22 000 гривень.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 січня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)