Справа №2-2692/09 25.03.2010 25.03.2010 25.03.2010
Провадження №22-ц-465/10
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2010 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Данилової О.О.

суддів Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі Поліщук Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

представника апелянта ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

представника Миколаївського річного порту

на рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 23 жовтня 2008 року по цивільній справі за позовом

ОСОБА_4

до Миколаївської міської ради

про визнання права власності на самочинно будівництво

У С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2008 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Миколаївської міської ради в особі райдержадміністрації про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Позивач зазначав, що згідно дозволу на реконструкцію нежитлових приміщень він самочинно побудував магазин з кафетерієм загальної площею 38,2 кв.м, який розташовано на розі вулиць Ольшанців та Андрєєва у м. Миколаєві. Посилаючись на те, що згодом отримав всі необхідні узгодження зі службами санітарно-епідеміологічного нагляду, Гіпрограду, архітектури, пожарної інспекції, а самочинна будівля не порушує права інших осіб, позивач просив визнати за ним право власності на самовільно збудовані споруди.

Рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 23 жовтня 2008 року позов задоволено. За ОСОБА_4 визнано право власності на магазин с кафетерієм літ.А загальною площею 38,2 кв.м за вказаною адресою.

З апеляційною скаргою на судове рішення звернувся Миколаївський річний порт. Апелянт посилався на те, що є власником будівлі, яку позивач самовільно перебудував, а суд, задовольнивши позов, порушив норми цивільного законодавства та не залучив порт до участі у справі, що є підставою для скасування судового рішення та відмови позивачу у позові.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності всіх обставин, що передбачені ст.376 ЦК України, за яких особа набуває право власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Так, відповідно до ч.ч.3,5 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під вже збудовану нерухомість. На вимогу власника чи землекористувача суд може визнати право власності на самочинно збудоване майно, якщо це не порушує прав інших осіб.

За змістом цих норм необхідними умовами визнання права власності є надання земельної ділянки , на якій знаходиться вже збудоване нерухоме майно, чи перебування цієї ділянки у користуванні (власності) забудовника, та відсутність порушень прав інших осіб .

Але суд першої інстанції не звернув належної уваги на ці вимоги закону, не перевірив, чи набув позивач право власності чи право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля магазину з кафетерієм, чи вирішено питання про виділення у встановленому порядку ділянки під вже збудоване приміщення.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було здійснено реконструкцію старого приміщення ( а.с.6,21,22).

Втім суд не визначив, кому належало це приміщення, яким шляхом позивач набув права на нього. Суд не встановив, чи поширюються правила ст.376 ЦК щодо набуття права власності на самочинно збудоване майно на випадки перебудови (реконструкції, перепланування, переобладнання тощо) приміщень, як то передбачено ст.375 ЦК, і яка здійснена з порушення порядку її проведення.

Неповне з'ясування обставин справи позбавило суд можливості встановити коло осіб, права яких порушує визнання права власності на самочинне будівництво.

Так, суд не зазначив підстав представництва адміністрацією Корабельного району інтересів Миколаївської міської ради.

Крім того, Миколаївський річний порт посилається на те, що будівля, яку самовільно захопив та реконструював позивач, є приміщення пасажирського павільйону «Жовтневе», яке належить порту та з 1964 року перебуває на його балансі.

Цих обставин суд першої інстанції не досліджував.

Миколаївський річний порт до участі у справі залучено не було.

Таким чином, суд першої інстанції не встановив тих обставин, які є підставою для застосування правил ст.376 ЦК, та ухвалив рішення про права та обовязки осіб, яких до участі у справі не залучив.

Такі порушення норм матеріального та процесуального права є підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до п.4 ст.311 ЦПК.

Керуючись ст.ст. 311, 315 ЦК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Миколаївського річного порту задовольнити частково. Рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 23 жовтня 2008 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двох місяців з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: