Крюківський районний суд м.Кременчука
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2010 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області, в складі:

Головуючого судді - Демиденка І.О.,

при секретарі Коптяєвій Т.М.,

за участю представника відповідача, ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі відділення Кременчуцької філії ПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» в особі відділення Кременчуцької філії ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ « ПриватБанк» в особі відділення Кременчуцької філії ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з банку на її користь 2437 грн. недоплачених за договором банківського вкладу від 21.05.2009 року, 22084,36 грн. недоплачених за договором банківського вкладу від 21.07.2009 року та судові витрати.

В судовому засіданні позивач позов підтримала.

Представник позивача позов підтримав та пояснив, що 21.05.2009 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір банківського вкладу, відповідно до якого ОСОБА_2 передала банку грошові кошти в сумі 12000 грн. строком користування до 21.06.2009 року, зі сплатою процентів у розмірі 19,5% річних. Відповідно до п. 6 зазначеного договору у випадку, якщо в строк не пізніше за день до закінчення терміну вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження терміну вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один термін. Так, термін дії зазначеного договору продовжувався неодноразово. 21.07.2009 року ОСОБА_2 уклала з банком договір депозитного вкладу, відповідно до якого передала відповідачу 6200 доларів США, строком користування до 21.07.2010 року включно, зі сплатою процентів 6% річних. Відповідно до п.10 договору, сторони мають право достроково розірвати договір відповідно до вимог чинного законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківські дні до дати розірвання. 22 та 23 вересня 2009 року позивачка звернулася до відповідача з заявами про розірвання договорів та виплату належних їй коштів. На момент звернення з вимогою на її депозитних рахунках знаходилось 12420,91 грн. та 5759,81 доларів США. Однак, 25.09.2009 року банк виплатив їй 9983,26 грн. замість 12420,91 грн. та 2995,64 доларів США замість 5759,81 дол. США. Свої дії банк мотивував тим, що колишній чоловік позивачки ОСОБА_3 заборгував ці суми банку за кредитним договором, по якому позивачка є поручителем. Про зазначену заборгованість вона банком повідомлялася,однак ніяких дій на погашення боргу не вчинила, а тому банк стягнув з неї ці кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості. Зазначені дії вважає незаконними, а тому просить стягнути з відповідача на користь позивачки недоплачені за депозитними договорами кошти в сумі 2437 грн., та 2764 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 02.03.2010 року становить 22084,36 грн. та судові витрати.

Представник відповідача, ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила та пояснила, що дійсно з позивачкою 21.05.2009 року було укладено договір депозитного вкладу на суму 12000 грн. строком користування на один місяць, а 21.07.2009 року договір депозитного вкладу на суму 6200 доларів США строком користування до 21.07.2010 року. 25.09.2009 року на вимогу позивачки їй були повернуто 9983,26 грн. замість 12420,91 грн. та 2995,64 доларів США. замість 5759,81 доларів США. Підставою списання 2437,65 грн. та 2764,17 доларів США стало те, що ОСОБА_2 є поручителем за кредитним договором укладеним між банком та ОСОБА_3. Станом на 25.09.2009 року ОСОБА_3 має прострочену заборгованість за кредитним договором в сумі 2744,17 доларів США та 2435,65 грн.. Відповідно до вимог діючого законодавства ОСОБА_2 як поручителю було повідомлено про зазначену заборгованість та запропоновано її погасити. Однак, позивачка на дану вимогу не відреагувала та заборгованість не погасила. Виходячи з того, що сторони мали грошові зобовязанні один перед одним, керівництво банку прийняло рішення про списання коштів з рахунку позивачки в порядку ст. 601 ЦК України , тобто шляхом зарахування зустрічних позовних вимог. Оскільки дії банку були правомірними в задоволенні позову ОСОБА_2 просить відмовити.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши представлені докази, приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 слід задовольнити з наступних підстав:

Як встановлено в судовому засіданні,21.05.2009 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір банківського вкладу на суму 12000,00 грн., строком користування до 21.06.2009 року зі сплатою процентів у розмірі 19,5 % річних., що підтверджується копією відповідного договору.

На виконання умов договору, ОСОБА_2 передала банку грошові кошти в сумі 12000,00 грн., що підтверджується квитанцією № 159368119 від 21.05.2009 року.

Відповідно до п. 6 зазначеного договору, якщо за день до закінчення його терміну клієнт не заявить банку про відмову від договору, договір вважається продовженим ще на один термін. Оскільки ОСОБА_2 такої відмови не заявляла, договір був продовжений.

21.07.2009 року сторони уклали між собою договір банківського вкладу на суму 6200,00 доларів США, строком користування до 21.07.2010 року зі сплатою 6% річних.

Відповідно до умов договору позивачка передала банку грошові кошти в сумі 6200,00 доларів США, що підтверджується копією квитанції № 170469948 від 21.07.2009 року.

Згідно п.7 договору банківського вкладу від 21.05.2009 року та п. 10 договору від 21.07.2009 року сторони мають право достроково розірвати даний договір згідно чинного законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківські дні до дати розірвання. При достроковому розірванні договору клієнту повертається сума вкладу і сплачуються проценти, нараховані згідно умов договору за фактичний строк користування вкладом.

Враховуючи зазначені положення договорів, 22.09.2009 року та 23.09.2009 року позивачка звернулася до банку з вимогою про розірвання депозитних договорів та повернення вкладених нею коштів, що підтверджується відповідними заявами.

На момент звернення до банку, відповідно до клієнтських виписок, на її рахунках по договору банківського вкладу від 21.05.2009 року знаходилось 12420,91 грн., а по договору від 21.07.2009 року 5759,81 доларів США.

Однак, 25.09.2009 року банк здійснив повернення коштів по договору банківського вкладу від 21.05.2009 року в сумі 9983,26 грн., а по договору від 21.07.2009 року 2995,64 доларів США, що підтверджується відповідними квитанціями. Тобто банк, недоплатив позивачці по договору від 21.05.2009 року 2437,65 грн., а по договору від 21.07.2009 року 2764,17 доларів США.

Відповідно до договору поруки від 20.06.2007 року, ОСОБА_2 є поручителем ОСОБА_3 по виконанню зобовязань за кредитним договором від 20.06.2007 року. Станом на 25.09.2009 року у ОСОБА_3 виникла заборгованість по кредиту в розмірі 2744,17 доларів США та 2435,65 грн. Оскільки ОСОБА_2 була поручителем останнього, зазначені суми банк списав з її рахунків. Вказаний факт сторони не заперечують.

Списання коштів банк здійснив посилаючись на ст. 601 ЦК України, яка передбачає, що зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав.

Однак, відповідно до ст.1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком та клієнтом.

Розпорядження про списання коштів позивачка не надавала, рішенням суду кошти з рахунків ОСОБА_2 не списувалися.

Відповідно до п.11 договору від 21.05.2009 року та п. 18 договору від 21.07.2009 року за наявності у клієнта простроченої заборгованості по кредитах, по яких він є поручителем, а також по процентам за їх користування, банк має право на свій розсуд: після закінчення терміну вкладу, вклад і нараховані проценти перерахувати на поточний рахунок клієнта або розірвати цей договір. При цьому банк направляє клієнту письмове повідомлення з вказівкою дати розірвання цього договору. Вклад і нараховані проценти перераховуються на поточний рахунок клієнта. Списання коштів здійснюється меморіальним ордером.

Умовами списання коштів за цим пунктом договору є закінчення терміну вкладу, після якого банк повинен перерахувати кошти на поточний рахунок клієнта або розірвання договору, внаслідок якого банк повинен перерахувати кошти на поточний рахунок клієнта, з якого вони потім будуть списані за меморіальним ордером. Проте, строк дії договору від 21.07.2009 року повинен був закінчитися лише 21.07.2010 року а, при закінченні терміну вкладу по договору від 21.05.2009 року банк черговий раз продовжив його дію та кошти на поточний рахунок не перерахував. Тобто на момент списання грошових коштів, термін вкладів по жодному з договорів не закінчився. З вимогою про розірвання договорів банк до позивачки не звертався. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що правових підстав для списання коштів з рахунку ОСОБА_2 у відповідача не було.

Відповідно до довідки виданої 02.03.2010 року за вих.. № 22-53/8-172 Кроюківським відділенням Полтавської обласної дирекції «ОСОБА_4 Аваль» станом на 02.03.2010 року курс НБУ гривні по відношенню до долара США становить 100дол. США -799,000 грн.

Виходячи з викладеного, позов ОСОБА_2 слід задовольнити та стягнути на її користь з ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 2437 грн. недоплачені за договором банківського вкладу від 21.05.2009 року,2764,17 доларів США , що в гривневому еквіваленті становить 22084,36 грн. недоплачені за договором банківського вкладу від 21.07.2009 року та судові витрати, сплачені при подачі позову.

Керуючись ст. 10,60,79,88,212,213,215 ЦПК України, ст.ст.1058,1071,1073 ЦК України, суд -

Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» в особі Відділення Кременчуцької філії ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 2437 грн. недоплачені за договором банківського вкладу від 21.05.2009 року, 22084,36 грн. недоплачені за договором банківського вкладу від 21.07.2009 року, 246 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи.

На рішення суду може бути подана заява про апеляційне оскарження до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ І.О. Демиденко