Справа № 2-94/10
Провадження № ____________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2010 року м. Синельникове

25 березня 2010 року Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді Кухаря Д.О., при секретарі Коноваловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, та витребування незаконно відібраних документів на житловий будинок по вул. Б.Хмельницького в сел. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення солідарно з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 1164,11 грн, моральну шкоду в сумі 6000 грн., та витребування незаконно відібраних документів на житловий будинок по вул. Б.Хмельницького,З в сел. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області.

У своїй позовній заяві позивачка зазначила, що в будинку № З, по вул. Б. Хмельницького в сел. Іларіонове Синельниківського району 15 січня 2009 року близько 10-30 год, що належить їй та її чоловіку вона була побита її сином - ОСОБА_5 та сестрою чоловіка ОСОБА_3. Внаслідок цього їй були заподіяні тілесні ушкодження. При цьому, застосовуючи до неї фізичну силу, хватаючи її за волосся та звалюючи з ніг на підлогу, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 незаконно відібрали у неї документи на даний житловий будинок: технічний паспорт, домову книгу та інші документи, що знаходились в пакеті, який вони вирвали у неї з рук. Цього ж дня, 15.01.2009 року вона звернулася з заявою до Синельниківського МРВ УМВС України в Дніпропетровській області з проханням притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Зазначені тілесні ушкодження відповідно до висновку медичного експерта заподіяні внаслідок травматичних впливів твердого тупого травмуючого предмету (предметів) або при ударах об нього (них). Давність утворення вказаних тілесних ушкоджень відповідає строку, зазначеному нею та в медичній документації, тобто 15.01.2009 року. При дослідженні 20.01.2009 року судмедекспертом у неї були виявлені синці різних розмірів на плечах. З встановленим діагнозом: забиття голови, струс головного мозку, її було направлено на стаціонарне лікування до неврологічного відділення Синелькиківської ЦРЛ, де зона перебувала з 17 січня 2009 року по 26 січня 2009 року. Відповідно до листка непрацездатності, виданого Синельниківською ЦРЛ, у неї встановлений діагноз: закрита черепно-мозкова травма, ВСД. На лікуванні вона перебувала з 17 січня 2009 року по 10 лютого 2009 року. Згідно висновку Довідки судово-медичного дослідження № 8 від 20.01.2009 року, встановлені у неї на підставі даних медичної документації тілесні пошкодження на ділянці голови відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров'я. Постановою

Синельниківського МРВ УМВС України в Дніпропетровській області від 23 січня 2009 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи за моєю заявою від 15 січня 2009 року, та зважаючи на те, що в діях ОСОБА_3 та ОСОБА_2 маються ознаки скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнає, суду пояснила, що не вчиняла дій на, які вказує позивач, 15 січня 2009 року, вранці, вона разом з племінником ОСОБА_5 та його дружиною, зібралися в будинку № 3 за адресою вул. Б. Хмельницького в сел. Іларіонове Синельниківського району для того щоб переговорити та разом поїхати на судове засідання стосовно опекунства. Несподівано з'явилася ОСОБА_4 разом з моїм братом, якого вона забрала з лікарні. Напевно хотіла також і його привести до суду, щоб він дав пояснення на її користь. Брат був дуже переляканий, не хотів їхати до суду. Син його заспокоював, попросив у ОСОБА_1 заспокійливого для батька. Потім стала вимагати щоб ми "убиралися" з її будинку, племінник став заперечувати їй на це. Сказав що будинок належить його батьку і вона не має право так себе вести. Племінник почав роздягати батька. Тоді ОСОБА_4 підскочила і ззаду вдарила повною сумкою свого сина по голові, він ледве не отримав струсу мозку. З сумки впала на підлогу папка та розірвалася. З неї висипалися документи. Племінник почав підбирати їх. Потім ми з'ясували, що ці документи стосуються будинку. ОСОБА_4 намагалася відібрати ці документи і почала кидатися на нас, облила мене якоюсь рідиною, що знаходилася у неї в сумці, викручувала та ледве не зламала мені руку. Але нічого не отримавши, вибігла на вулицю і кудись вибігла. Вони зібралися і пішли з дому до суду. Під час цієї сварки ніхто не завдавав позивачу ніяких ударів, тілесних ушкоджень. Проте, вона назпаки вела себе дуже агресивно та зухвало, намагалася вдарити її та племінника. Визиває подив той факт, що до лікарні ОСОБА_4 потрапила лише 17.01.2009р. Тобто на протязі майже двох днів вона не відчувала ніякого дискомфорту, нічого в неї не боліло.

Стосовно документів, приєднаних позивачем до позовної заяви, то вони також викликають деякі питання. Ніяких значних ушкоджень здоров'я судово-медичним дослідженням не було виявлено. Медичні досліди (рентген, інші) також ніяких значних порушень стану здоров я у "потерпілої" не виявили. Це підтверджує виписний епікриз № 318. Клінічний діагноз зафіксований в епікризі фактично поставлений тільки з її слів. Він не підтверджується ніякими висновками медичних досліджень. Якби струс мозку дійсно 15 січня 2009 року в неї був, то яким чином в цей день ОСОБА_4 змогла знаходитися до 2 0.00 у суді.

Представник відповідачки ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_2 також заперечували проти позову та надали суду аналогічні пояснення як і відповідач ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_7 підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного.

Свідки позивача ОСОБА_8, ОСОБА_9 та інші не були при самій сварці, та про обставини конфлікту їм відомо зі слів позивача.

Свідок відповідачів ОСОБА_10, яка була присутня при сварці дала пояснення аналогічні поясненням відповідачів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 62 Конституції України Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Як вбачається з умов позовної заяви, пояснень Позивачки та висновку акту содово-медичного дослідження № 8 від 20.01.2009 року, здоров'ю Позивачки ОСОБА_1 відповідачами ОСОБА_5М та ОСОБА_11 умисно були заподіяні легкі тілесні ушкодження. Відповідачі пояснили суду про те, що фактично реалізували право на самозахист від незаконних дій Позивача, тілесних ушкоджень Позивачу не завдавали, умислу на заподіяння шкоди життю і здоров'ю не мали.

Слід зазначити про те, що питання про притягнення до

кримінальної відповідальності за умисне заподіяння легких тілесних

ушкоджень врегульовано положеннями ч. 1 ст. 125 Кримінального

кодексу України і відповідно до положень ч. 1 ст. 27 Кримінально-

процесуального кодексу України притягнення до кримінальної

відповідальності здійснюється не інакше як на підставі скарги

потерпілого (справи приватного обвинувачення). Проте в матеріалах

справи наявна постанова про відмову у порушенні кримінальної справи

за наведеними фактами за статтями 122, 123, 124 КК України, за

статтею 125 КК України рішення про порушення кримінальної справи

прийнято не було.

Крім того у справі відсутні докази визнання Відповідачів винуватими у вчиненні щодо Позивачки незаконних дій - заподіяння легких тілесних ушкоджень.

Відповідно положень ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, з також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Натомість визнання особи винуватою у вчиненні злочину здійснюється судом в порядку, передбаченому кримінально-процесуальним кодексом України.

Виходячи з того, що розгляд даної цивільної справи

здійснюється в порядку передбаченому ЦПК України, суд не може вирішувати питання про винуватість співвідповідачів.

Враховуючи вищезазначене, можна стверджувати про те, що Позивачка не виконала належним чином обов'язок щодо доведення обставин про винуватість відповідачів у справі у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 60 ЦПК України, тому суд, керуючись презумпцією невинуватості не може стягнути шкоду, яка начебто заподіяна Позивачці не маючи підтверджень щодо незаконності дій співвідповідачів.

Позовні вимоги щодо витребування документів на житловий будинок № 3 по вул. Б.Хмельницького в сел. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області не можуть бути задоволені через те, що спосіб захисту права Позивачки не відповідає способам захисту прав передбачених законом. Крім того судом встановлено, що документи на будинок, що належить ОСОБА_12 знаходяться у відповідачів, які виконують функції опікуна. Вищезазначені обставини підтверджуються рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.03.2009 року.

Відповідно до положень ст. 67 Цивільного кодексу України Опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун малолітньої особи зобов'язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток. Опікун має право вимагати повернення підопічного від осіб, які тримають його без законної підстави.

Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Опікун зобов'язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку про те, що за змістом ст. 67 Цивільного кодексу України документи на нерухоме і рухоме майно, що належить підопічному мають перебувати у опікуна, так як останній діє виключно в інтересах підопічного і може, у випадках і у порядку передбачених законом, здійснювати правочини та вчиняти інші дії, необхідність вчинення яких визначається інтересами підопічного.

Крім того, Позивачка не довела обставин про те, що ОСОБА_13 на будь-яких законних підставах (зберігання тощо) передавав позивачці документи, що витребуються останньою.

У зв'язку з тим, що Позивачкою ОСОБА_14 не доведено

обставин незаконності дій Відповідачів, враховуючи

безпідставність позовних вимог про витребування документів на житловий будинок № 3 по вул. Б. Хмельницького в сел. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. З, 8, 19, 129 Конституції України, статями 11,13, 15, 16, 19, 67 ЦК України, ст.ст.10, 15, 60, 214-215, 218, 226 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в повному обсязі ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, та витребування незаконно відібраних документів на житловий будинок № 3 по вул. Б. Хмельницького в сел. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20-денний строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.2 95 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_15