Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-685/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2010 року Жовтневий районний суд

м.Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.

при секретарі - Вобліковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2006 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом в якому просив суд: стягнути з відповідача на його користь 28 936,90 грн., з яких 19 000 грн. сума основного боргу, 5 648 грн. сума втрат інфляційних процесів, 1 288,20 грн. сума трьох відсотків річних, 3 000 грн. сума відшкодування завданої моральної шкоди; стягнути з відповідача на користь позивача 290 грн. судових витрат.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на задоволенні позову наполягав.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти:

ОСОБА_2 на імя ОСОБА_3 (брат позивача) була складена розписка від 04 вересня 2003 року, згідно якої відповідач начебто отримав грошові кошти у розмірі 19 000 грн. у борг.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно розписки від 12 вересня 2003 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 у борг кошти у розмірі 19 000 грн.

Судом встановлено, що 08 квітня 2003 року ОСОБА_2 позичив 20 000 грн. - ОСОБА_3 під залог квартири № 66 яка належить його батьку, що знаходиться за адресою: ж/м Тополь-3, будинок № 13, корпус 2 у м.Дніпропетровську, оформивши договір завдатку на цю квартиру.

Згідно з договором завдатку, а також первісною домовленістю, ОСОБА_3 повинен був повернути борг у розмірі 20 000 грн. до 01 вересня 2003 року з одночасним розірвання договору завдатку. Його батько поручився, що останній поверне ОСОБА_2 борг не пізніше вересня 2003 року, підписуючись під цим договором завдатку.

04 вересня 2003 року позивач та його брат передали ОСОБА_2 19 000 грн. у рахунок отриманих 20 000 грн.

08 квітня 2003 року, позивач та його брат вистрибували від відповідача розписку, на яку позивач посилається у своєму позові до відповідача.

Судом встановлено, що 12 вересня 2003 року ОСОБА_3 повернув відповідачу 19 000 грн. у рахунок 20 000 грн. отриманих від ОСОБА_2 08 квітня 2003 року.

12 вересня 2003 року відповідач надав братам Таранам розписку, що він відмовляється купувати квартиру № 66, що знаходиться за адресою: ж/м Тополя-3, будинок № 13, корпус 2 у м.Дніпропетровську, яку заклали їх батьки, тому що позивач та його брат повернули відповідачу всі кошти (20 000 грн.) які він позичав братам Таранам.

Судом встановлено, що 12 вересня 2003 року брати Тарани відмовилися повернути розписку ОСОБА_2 від 04 вересня 2003 року, згідно якої відповідач начебто отримав грошові кошти у розмірі 19 000 грн. у ОСОБА_3 (брата позивача).

Судом встановлено, що 16 квітня 2004 позивач та його брат знову отримали від відповідача позику у розмірі 52 000 грн. під залог тієї ж самої квартири, а саме квартири № 66, що знаходиться за адресою: ж/м Тополь-3, будинок № 13, корпус 2 у м.Дніпропетровську.

Доказами того, що ОСОБА_2 не повинен ОСОБА_3 19 000 грн. є розписка від ОСОБА_3І від 12 вересня 2003 року про те, що саме він позичав гроші у ОСОБА_2, протоколи допитів позивача та його батьків, які знаходяться у кримінальній справі № 610-52399 порушеної за ознаками складу злочину передбаченого ч.4 ст.190 КК України, копії яких приєднанні до матеріалів цивільної справи.

Згідно ст. 82 КПК України, протоколи слідчих та судових дій є джерелом доказів, оскільки в них підтверджуються обставини і факти, що мають значення для вирішення справи.

Крім того, 05 жовтня в судовому засіданні позивач визнав факт того, що 04 вересня 2003 року 19 000 грн. передав ОСОБА_2 його брат ОСОБА_3, тобто його брат і є тим ОСОБА_3 який зазначається у розписці від 04 вересня 2003 року.

У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, суд вважає можливим у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог.

Таким чином, аналізуючи подані сторонами докази суд приходить до висновку про те, що начебто отримання відповідачем грошей у розмірі 20 000 грн. від ОСОБА_3 у квітні 2003 року, та надання їм самим вже в квітні 2004 року братам Таран позики у розмірі 52 000 грн. протирічить логіці виниклих між відповідачем та позивачем ОСОБА_3 та його братом ОСОБА_3 правовідносин, оскільки отримання відповідачем грошей у квітні 2003 року від позивача ОСОБА_3 не співвідноситься з неповерненням ним боргу та видачею тим же брату позивача ОСОБА_3 позики у розмірі 52 000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя: