АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №22-ц-874/2010р. Головуючий 1-ї інстанції Шиянова Л.О.
Категорія: поновлення Доповідач: Довгаль Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Коваленко І.П.

суддів Коровіна С.Г., Довгаль Г.П.

при секретарі Голіковій О.П.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 листопада 2009 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, виконком Жовтневої районної у м. Харкові ради, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про поновлення порушеного права користування місцями загального користування квартири та визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2007 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, третіх осіб: ОСОБА_4, виконкому Жовтневого районної у м. Харкові ради, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, в якому просили зобовязати відповідача: 1/.поновити порушене право на користування місцями загального користування у квартирі АДРЕСА_1, а саме коридором „І, площею 8,3кв.м, коридором „Х, площею 5,3кв.м, які є головними транзитними виходами на вулицю та транзитним коридором „ХІ; 2/.зобовязати ОСОБА_6 розібрати перегородки між приміщеннями коридорами „І і „Х та між „Х і „ХІ;

3/.визнати частково недійсним договір купівлі-продажу від 26.12.2002року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №5661, у частині продажу приміщення „І, площею 8,3кв.м, яке відноситься до місць загального користування.

На обгрунтовання заявлених вимог посилалися на те, що відповідач самоправно закрила двері на ключ основного транзитного входу і виходу із приміщень 2-го поверху на вулицю, заклала цеглою другий дверний пройм цього ж виходу між коридорами „Х і „ХІ, значно звузивши прохід. Також вона самоправно встановила перегородку між приміщеннями „Х та „І, де маються подача та слив води, чим грубо порушила їхнє право на користування вказаними приміщеннями. Крім того, позивачі вважають, що ОСОБА_3 безпідставно за договором купівлі-продажу від 26.12.2002року перейшло право власності на коридор „І, площею 8,3кв.м, який є приміщенням загального користування.

Відповідач позов не визнала, подала на нього письмові заперечення, в яких виклала свої доводи та обґрунтування (а.с.75-78).

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 надала суду письмові пояснення з приводу посвідчених договорів, а саме договору купівлі-продажу приміщень від 26.12.2002р., укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, та договору дарування приміщень від 28.12.2002р., укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, зазначивши, що при укладенні зазначених договорів ніяких порушень норм діючого законодавства допущено не було (а.с.19).

Третя особа ОСОБА_4 позов підтримала.

При розгляді справи у судовому засіданні суду першої інстанції позивачі заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, викладених ними у позовній заяві.

Відповідач заперечувала проти задоволення позову, вказуючи на пропуск строку позовної давності.

Третя особа: виконком Жовтневої районної у м. Харкові ради просив розглянути позов по суті за його відсутністю його представника в судовому засіданні.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 листопада 2009 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_7, третіх осіб: ОСОБА_4Д, виконкому Жовтневої районної у м. Харкові ради, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про встановлення порушеного права користування місцями загального користування квартири і визнання частково недійсним договору купівлі-продажу залишено без розгляду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 листопада 2009 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з цим рішенням суду, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять його скасувати і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального і матеріального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим сторонами доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу від 26.12.2002року, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а саме в частині продажу приміщення літ.1, площею 8,3кв.м, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказане приміщення належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, оскільки предметом купівлі-продажу, за нього відповідачкою сплачено певні кошти. Це приміщення та приміщення літ.2, площею 28,1кв.м, входять до 45/100ч. квартири з відповідною частиною місць спільного користування. При цьому суд виходив з того, що на момент укладання договору купівлі-продажу частини квартири, квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 в цілому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.12.2002року, посвідченого нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим № 3-788 (а.с.20).

Отже, ОСОБА_2, як власниця усієї на той час ізольованої квартири, що складалася з 3-х жилих кімнат та кількох підсобних приміщень, вправі на свій розсуд була визначити конкретні приміщення з метою їх відчуження.

Позивачу ОСОБА_1 стало належати 38/100ч. кв.№56, зокрема, приміщення літ.3, житловою площею 24,3кв.м, з відповідною частиною місць спільного користування, на підставі договору дарування від 28.12.2002року, укладеного між нею та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №5690 (а.с.23).

За таких обставин вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стосовно визнання недійсним договору купівлі продажу від 26.12.2006року в частині продажу приміщення літ.1, площею 8,3кв. м, є безпідставними, оскільки ОСОБА_3 володіє ним на законних підставах.

Разом з тим, висновок суду про відсутність порушеного права позивачів є помилковим.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право, в порядку, встановленого законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядженням своїм майном.

Як встановлено судовим розглядом, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, до складу квартири №56, що розташована у будинку №12 по вул. Каширській м. Харкова, яка має житлову площу 63,0кв., загальну площу 100кв.м, корисну площу 98,6кв.м, входять: житлові приміщення літ.2, площею 28,1кв.м; літ.3, площею 24,3кв.м; літ.4, площею 10,6кв.м, та нежитлові приміщення: літ.1- коридор, площею 8,3кв., яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3, приміщення літ.ХІІ кухня, площею 11,4кв.м, літ.ХІІ вбиральня, площею 5,2кв.м, літ ХІІ - ванна кімната, площею 9,9кв.м, які є приміщеннями загального користування. Квартира обладнана балконом, площею 4,5кв.м (а.с.79-80 технічний паспорт квартири).

Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 у 2007 році проведено заміну старих міжкоридорних дверей на нові. Зокрема, між приміщеннями літ.ХІІ та літ.ХІ і при виході з приміщення літ.ХІ на сходову площадку бокового (торцевого) підїзду будинку. На ці двері відповідачкою встановлені замки, екземплярів ключів від яких вона не забажала надати іншим співвласникам кв.№56, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_8, тим самим позбувши їх права на користування приміщенням літ. ХІІ та виходом із квартири через другий підїзд.

Отже, неправомірними діями відповідача створені перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їх законного права на користування спільною сумісною власністю приміщенням літ.ХІ кв.№56, а тому це право підлягає захисту.

Відповідно до п.3) ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 307ч.1п.2, 309ч.1п.3, 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 листопада 2009 року змінити: у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення права користування місцями загального користування скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_9 задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_3 не перешкоджати власникам квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у користуванні приміщенням ХІІ, площею 5,2кв.м, забезпечити вільний вхід та вихід до приміщення підїзду №2.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий

Судді -