Справа №2-1941/10 10.11.2010 10.11.2010 10.11.2010
Провадження №22ц-8112/10
Суддя по 1 інстанції Крамаренко Т.В.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

10 листопада 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів - Кутової Т.З., Шолох З.Л.,

при секретарі судового засідання - Кулик О.В.,

за участю:

-представника «Укрсиббанку» - ОСОБА_2,

-представників відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2010 року у справі за

позовом

публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_3 про дострокове повернення кредитних коштів,

встановила:

В січні 2010 року публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі «Укрсиббанк» ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про дострокове повернення кредитних коштів.

Позивач зазначав, що між ним та відповідачкою 24 листопада 2006 року укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримала 20 000 дол. США на споживчі цілі строком до 23 листопада 2016 року.

Посилаючись на те, що відповідачка неналежно виконує умови договору, в звязку з чим утворилася заборгованість, позивач просив про дострокове стягнення кредитної заборгованості в сумі 16 460,04 дол. США, що еквівалентно 131 417 грн.

В попередньому судовому засіданні відповідачка визнала позовні вимоги.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2010 року позовні вимоги «Уксиббанку» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача 131 417 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду, просила його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову «Уксиббанку».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обгрунтованість рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Як вбачається із матеріалів справи, між «ПриватБанком» та ОСОБА_3 24 листопада 2006 року укладено кредитний договір, за яким відповідачка отримала 20 000 дол. США на споживчі цілі строком до 23 листопада 2016 року під 12,8 % річних. Додатком № 1 до кредитного договору є графік погашення заборгованості (а.с. 5-11).

Пунктом 9.2 умовами кредитного договору сторони узгодили порядок та умови підвищення відсоткової ставки без укладення сторонами додаткової угоди (а.с. 9.2 ).

В забезпечення вказаного кредитного зобовязання 24 листопада 2006 року сторони нотаріально посвідчили іпотечний договір (а.с. 14-15), предметом якого став належний відповідачці житловий будинок № 34 «А» по вул. Миколаївській в м. Миколаєві.

В звязку з неналежним виконанням позичальником кредитного зобовязання з грудня 2008 року утворилася прострочена заборгованість.

Листом від 2 червня 2009 року відповідачка була попереджена про дострокове повернення отриманих коштів у повному обсязі (а.с. 19 -20).

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором та витягу із її особового рахунку уся заборгованість за кредитним договором станом на 7 грудня 2009 року, яку позивач просив стягнути достроково, становила 16 460,04 долари США, що еквівалентно 131 417грн. (із розрахунку 1 дол. США = 7,984 грн. по курсу НБУ на 7 грудня 2009 року), а саме:

-заборгованість за кредитом 15 500,18 дол. США, що еквівалентно 123 753,44 грн.;

-заборгованість за відсотками 846,36 дол. США = 6 757,34 грн.;

-пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 97,81 дол. США = 780,92 грн.;

-пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом 15,72 дол. США = 125,50 грн.;

Задовольняючи позовні вимоги «ПриватБанку», районний суд обґрунтовано стягнув вказану заборгованість з відповідачки на користь «ПриватБанку», керуючись вимогами ч.2 ст. 1050 ЦК України та п.11.1 кредитного договору щодо права позикодавця вимагати дострокового повернення усієї частини кредитних коштів та відсотків, що залишилися у разі прострочення позичальником повернення чергової частини позики.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що вона не отримувала зазначені кошти, необгрунтовані, оскільки згідно копії заяви про видачу готівки від 24 листопада 2006 року вона особисто отримала 20 000 дол. США з поточного рахунку, який був відкритий на неї та куди позивачем перераховані кошти згідно умов кредитного договору (п.1.5).

Посилання відповідачки в апеляційній скарзі на те, що термін дострокового повернення кредиту не настав, оскільки вона не була належно, у відповідності до п.11.1 договору та Закону України «Про захист прав споживачів» повідомлена про це, також не заслуговують на увагу з огляду на наявність такого листа - повідомлення від 2 червня 2009 року, яке банк відправив їй цінним листом, як це й передбачено п.11.2 договору (а.с.19-20).

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення районного суду, ухваленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: