Київський районний суд м. Полтави
Справа № 2-3528/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2010 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Самсонової О.А.,

при секретарі Півень Я.В,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору в частині надання кредиту в іноземній валюті таким, що вчинений для приховання іншого правочину, та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», яким просив визнати кредитний договір №121-019/ФКВ-08 від 24 червня 2008 року, укладений між ним та відповідачем ТОВ «Укрпромбанк» в частині надання кредиту в іноземній валюті таким, що вчинений для приховання іншого правочину надання грошових коштів у грошовій одиниці України гривні.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що згідно вказаного договору банк надав йому кредит в сумі 16000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 14,1% річних. Але насправді кредитний договір є удаваним правочином, так як його було вчинено з метою приховання іншого правочину, який сторони вчинили в дiйсностi, а саме було здійснено надання кредиту в нацiональнiй валюті України гривні, що підтверджується тим, що наданий позивачу вiдповiдачем кредит носить цільовий характер та був виданий для придбання нерухомого майна.

Вiдповiдач як агент валютного контролю за законом не мав права надавати позивачу кредит в iноземнiй валюті для його використання з метою проведення розрахунків іноземною валютою мiж резидентами України на території України без iндивiдуальної лiцензiї НБУ.

Під час розгляду справи судом відповідач ТОВ «Укрпромбанк» звернувся до суду з зустрічним позовом до позивача ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позовній заяві посилався на те, що на підставі кредитного договору від 24 червня 2008 року №121-019/ФКВ-08 між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4 виникло зобовязання, за яким банк надав кредит в сумі 16000 доларів США строком кредитування до 17 червня 2033 року.

ОСОБА_4 свої зобовязання не виконав, станом на 22 квітня 2010 року його прострочена заборгованість по тілу кредиту складає 901,00 долар США, що є еквівалентом 7141,33 грн., прострочена заборгованість по відсотках - 2053,59 доларів США, що є еквівалентом 23410,15 грн., прострочена заборгованість по комісіям 1996,73 грн., нараховані відсотки 133,73 долари США, що є еквівалентом 1059,94 грн., поточна заборгованість по комісіям 126,82 грн., залишок заборгованості по тілу кредиту -14834,00 доларів США, що є еквівалентом 117574,28 грн., пеня за прострочення зобовязання 4337,15 грн. Всього сума заборгованості за кредитом складає 155646,41 грн.

В своїй позовній заяві ТОВ «Укрпромбанк» просив суд достроково розірвати кредитний договір 24 червня 2008 року №121-019/ФКВ-08, стягнути з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 155646,41 грн. та понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 02.08.2010 року до участі у справі в якості співвідповідача за первісним позовом залучено Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (а.с.47).

Згідно ухвали суду від 30.09.2010 року ПАТ «Дельта Банк» залучено до справи в якості правонаступника ТОВ «Укрпромбанк» за зустрічним позовом.

В судове засідання позивач не зявився, уповноваживши представляти його інтереси в судовому засіданні ОСОБА_1

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені в заяві обставини. Просила позов ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти первісного позову заперечили, пославшись на достатність правових підстав у ТОВ «Укрпромбанк» для надання кредитів в іноземній валюті, та, відповідно, для укладення кредитного договору з позивачем. Також посилаються на те, що для укладення кредитного договору з позивачем індивідуальна ліцензія не була потрібна. Тому просили в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 червня 2008 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ТОВ «Укрпромбанк» укладено кредитний договір №121-019/ФКВ-08, за яким ТОВ «Укрпромбанк» надав відповідачу кредит в сумі 16000 доларів США терміном до 17 червня 2033 року з оплатою по процентній ставці 14,1 процентів річних.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Як встановлено в судовому засіданні, банк перед позичальником свої зобовязання виконав належним чином, надав ОСОБА_4 кредит в сумі 16000 доларів США.

Як пояснили сторони та підтверджується випискою по рахунку позивача, 24 червня 2008 року ОСОБА_4 одержав готівкові кредитні кошти від ТОВ «Укрпромбанк» в іноземній валюті в сумі 16000 доларів США (а.с.39).

Згідно ч.1, 2 ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України, «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», розяснено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Отже, мета удаваного правочину, це приховати інший правочин. Але для досягнення цієї мети повинні бути умисні дії сторін.

Грошові кошти в сумі 16000 доларів США вiдповiдачем були надані вiдповiдно до умов договору та отримані позивачем. Отримання кредитних коштів саме в доларах США визнавалось представником позивача у судовому засіданні та підтверджується випискою по рахунку позивача (а.с.39). Сплата платежів за кредитом ОСОБА_4 також проводилась в доларах США.

Здійснення позивачем в подальшому обміну отриманої іноземної валюти на національну валюту України гривню для здійсненні розрахунків по договору купівлі-продажу чинним законодавством не заборонено, по суті свідчить про розпорядження позивачем одержаними коштами. Подальший обмін позивачем одержаної за договором іноземної валюти на національну валюту України не є підставою для визнання договору удаваним.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні.

Проте, згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно ст. 47 Закону України «Про банківську і банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Статтею ст. 2 Закону України «Про банківську і банківську діяльність» передбачено, що кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

У відповідності до ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму кредитування.

Пунктом 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБУ від 17.07.2001р. № 275, передбачено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ банк має право здійснювати операції з валютними цінностями, до яких належить і іноземна валюта.

При цьому п.5.3 цього Положення визначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Отже чинне валютне законодавство України надає право банкам, які мають банківську ліцензію та письмовий дозвіл, здійснювати валютні операції, у тому числі видавати кредити в іноземній валюті.

Підпункт „в зазначеного пункту 4 статі 5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю передбачає необхідність отримання індивідуальної ліцензії тільки у випадках, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Але на час укладення сторонами вказаного кредитного договору та на час розгляду справи судом законодавством України не встановлено жодних обмежень щодо граничних розмірів сум та термінів таких кредитів.

Як вбачається з банківської ліцензії Національного банку України № 67 Товариству з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», зареєстрованому Національним банком України 21 квітня 1993 року за №164, надано право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банківську і банківську діяльність».

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів зазначені ним обставини, але будь-яких доказів існування між сторонами іншого правочину щодо видачі кредиту в національній, а не в іноземній валюті позивачем та його представником суду надано не було.

За таких обставин суд, вважає, що позивачем не доведено, що сторони 24 червня 2008 року умисно оформили кредитний договір на отримання ним кредиту в доларах США, маючи на меті приховати інший - на кредит в національній валюті в сумі 77600 грн.

Тому підстави для задоволення позову ОСОБА_4 відсутні.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги, суд бере до уваги наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 свого обовязку за вказаним кредитним договором належним чином не виконав. Станом на 22 квітня 2010 року його заборгованість складає: прострочена заборгованість по тілу кредиту - 901,00 долар США, що є еквівалентом 7141,33 грн., прострочена заборгованість по відсотках -2053,59 доларів США, що є еквівалентом 23410,15 грн., прострочена заборгованість по комісіям 1996,73 грн., нараховані відсотки 133,73 долари США, що є еквівалентом 1059,94 грн., поточна заборгованість по комісіям 126,82 грн., залишок заборгованості по тілу кредиту -14834,00 доларів США, що є еквівалентом 117574,28 грн., пеня за прострочення зобовязання 4337,15 грн. Всього сума заборгованості за кредитом складає 155646,41 грн.

Відповідно до договору про передачу активів та кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь ОСОБА_5, укладеного 30 червня 2010 року ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Укрпромбанк» та Національним банком України «Укрпромбанк» передав (відступив) «Дельта Банку» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань, в тому числі і за кредитним договором з ОСОБА_4 від 24 червня 2008 року №121-019/ФКВ-08.

Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що умови договору ОСОБА_4 виконано не було, зустрічні позовні вимоги в частині дострокового розірвання договору є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 653 ЦК України передбачено, що в разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором також підлягають задоволенню в повному обсязі, та вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» як правонаступника ТОВА «Укрпромбанк» в зобовязанні суму заборгованості за кредитним договором.

Також відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 1677 грн.

Всього з позивача на користь ПАТ «Дельта Банк» необхідно стягнути 157323,41 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 155646,41 грн., на відшкодування судових витрат 1677 грн., всього стягнути 157323,41 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору в частині надання кредиту в іноземній валюті таким, що вчинений для приховання іншого правочину відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду у 10-денний термін з дня проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але в судовому засіданні відсутні протягом 10 днів з дня одержання копії рішення.

Головуючий суддя О.А. Самсонова

30.09.2010