АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-367/10Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.Б.
Провадження № 22ц-1590/10 Доповідач - Кузьма Р.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2010 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Кузьма Р. М., Жолудько Л. Д.,

при секретарі - Любчик Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Підволочиському районі Тернопільської області на рішення Підволочиського районного суду від 26 травня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Підволочиському районі Тернопільської області про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до УПФ в Підволочиському районі Тернопільської області, в якому просить поновити пропущений строк звернення до суду, визнати дії відповідача неправомірними, стягнути з відповідача на її користь недоплачену щомісячну соціальну державну допомогу до пенсії за період 2007-2009 роки та зобов'язати УПФ в Підволочиському районі Тернопільської області здійснити нарахування їй щомісячної державної соціальної допомоги, відповідно до Закону України " Про соціальний захист дітей війни" в подальшому, при нарахуванні пенсії.

Рішенням Підволочиського районного суду від 26 травня 2010 року позов задоволено частково.

Зобов'язано УПФ в Підволочиському районі Тернопільської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, як дитині війни за 2007 рік з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, за 2008 рік з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та за 2009 рік з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року.

В апеляційній скарзі УПФ в Підволочиському районі Тернопільської області просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що УПФ в Підволочиському районі Тернопільської області як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти відповідно до вимог ст.6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" від 18 листопада 2004 року № 2195-ГУ і здійснити позивачці відповідні нарахування (за той період, коли дія цієї норми не була зупинена), але в порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни. Протягом 2007 - 2008 років йому не було нараховано і виплачено підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у зв'язку із відсутністю механізму розрахунку підвищення пенсій, а також, що у ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 1295-ГУ не вказано, яким саме органом, за рахунок яких коштів і джерел фінансування, та в якому процедурному порядку здійснюється їх призначення і виплата.

Згідно ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-ГУ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 12 ст.71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року №489-У дію ст. 6 ЗУ № 2195-ГУ зупинено на 2007 рік із врахуванням ст. 111 цього Закону. Проте рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 положення п.12 ст.71 та ст. 111 ЗУ № 489-У визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними),

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік» було змінено редакцію ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», проте рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 ці зміни також визнані неконституційними, оскільки за правилами ч.2 ст.З ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Разом із цим на підставі вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Протягом 2009 року підвищення дитині війни виплачується у розмірі 49,80 грн., передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530"деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" всупереч ст.6 ЗУ " Про соціальний захист дітей війни", хоча закон має вищу юридичну силу, ніж постанова Кабінету Міністрів, тому в 2009 році підвищення до пенсії ОСОБА_1 мало бути виплачено відповідно до Закону України " Про соціальний захист дітей війни"

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що позивачу з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року повинна була нараховуватись підвищена пенсія, яка передбачена для дітей війни, тому, ^відмова УПФ в Підволочиському районі Тернопільської області в такому нарахуванні та виплаті є протиправною бездіяльністю.

Доводи апелянта щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни на увагу не заслуговують, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом даного спору. Проблеми надання бюджетних коштів управлінню Пенсійного фонду України в Підволочиському районі Тернопільської області для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядались.

Безпідставними є також посилання апелянта на можливість нецільового використання коштів ПФУ, оскільки судом не ухвалено рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.

Таким чином, суд першої інстанції повно та правильно з'ясував характер спірних правовідносин, вірно застосував норми матеріального права, висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, тому постанова суду є законною та обгрунтованою.

Керуючись ст.307,308,313,315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Підволочиському районі Тернопільської області відхилити.

Рішення Підволочиського районного суду від 26 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2