Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2010 року Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:

Головуючого судді Іващенко С.О.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за розпискою,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у розмірі 44 838,00 грн. та 10 000,00 грн. моральної шкоди, в тому числі стягнення заборгованості за розпискою у розмірі 32 913,00 грн. та 3% річних за весь час прострочення зобовязання у розмірі 1563,36 грн., стягнення заборгованості за розпискою у розмірі 11 925,00 грн., стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що 07.03.2008 р. між нею та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: м. Харків, віл. Краснодарська, б.192-Б.

Позивач ОСОБА_2 у позовній заяві зазначила, що після укладення вказаного договору вона сплатила ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 4 140,00 доларів США в якості забезпечення виконання зобовязання по газифікації будинку. Зазначені кошти ОСОБА_3 зобовязалася повернути після проведення газифікації, однак, кошти нею не були сплачені. Крім того, ОСОБА_2 стверджує, що ОСОБА_3 позичила у неї кошти у розмірі 1 500,00 доларів США, які зобовязалась повернути до 17.03.2008 р., про що написала розписку.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4, який діє на підставі доручення позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Позивач ОСОБА_2 пояснила, що між нею та ОСОБА_3 07.03.2008 р. було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, після укладення якого вона передала ОСОБА_3 в якості забезпечення виконання зобовязання по газифікації будинку 4 140,00 доларів США. Також позивач пояснила, що в день укладення договору купівлі-продажу житлового будинку надала відповідачу позику у розмірі 1 500,00 доларів США, про що остання написала розписку. Позивач стверджує, що на сьогоднішній день відповідач зазначені грошові кошти їй не повернула. У звязку з порушенням ОСОБА_3 умов договору ОСОБА_2 завдано моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності в судовому засіданні проти позову заперечували, вказувала, що зазначена позовна заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. ОСОБА_3 пояснила, що дійсно між нею та ОСОБА_2 було укладено вказаний договір, однак, всю суму грошей, визначену у договорі, вона ОСОБА_2 сплатила, про що свідчить нотаріально завірена заява ОСОБА_2 Також, ОСОБА_3 наголошувала на тому, що ОСОБА_2 мала намір надати їй 4 100,00 доларів США, у якості забезпечення виконання зобовязання по газифікації будинку, однак, зазначені гроші ОСОБА_2 так і не були надані.

ОСОБА_3 також пояснила те, що не отримувала від ОСОБА_2 позику у сумі 1 500,00 доларів США, а також те, що розписка з її підписом взагалі не підтверджує факт отримання зазначених коштів у позивача. Представник відповідача ОСОБА_4 наголосив на тому, що розрахунок суми заборгованості не обґрунтований, не надано жодних розрахунків суми заборгованості. Моральна шкода також жодним чином не обґрунтована.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07.03.2008 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобовязалась передати, а ОСОБА_3 прийняти у власність належний їй на праві приватної власності житловий будинок літ. «В-2» з надвірними будівлями №192-б, що знаходиться за адресою м. Харків, вул. Краснодарська, та ? частину земельної ділянки площею 0,0961 га, що знаходиться за адресою м. Харків, вул. Красноградська, 192-а.

В матеріалах справи міститься розписка, в якій зазначено, що відповідач ОСОБА_3 зобовязується виплатити 4140,00 дол. США позивачці ОСОБА_2 після закінчення газифікації будинку за вищевказаною адресою. У позовній заяві позивач зазначає, що після укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 07.03.2008р. вона, отримавши кошти за договором, сплатила ОСОБА_3 на її вимогу грошові кошти в сумі 4 140,00 дол. США, мотивувавши цю вимогу забезпеченням виконання зобовязання (газифікації будинку). Проте, позивачем не надано суду жодного доказу того, що зазначені кошти були передані відповідачеві. З наданої позивачем розписки від 07.03.2008 року не вбачається факту передачі грошових коштів позивачем відповідачеві.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_3 не було доплачено їй за договором 4 140,00 дол. США. Однак, таке ствердження спростовується наданою відповідачем нотаріально завіреною заявою ОСОБА_2 про підтвердження нею факту отримання 07.03.2008 року від ОСОБА_3 грошей в сумі 750 000,00 грн. в якості остаточного розрахунку за проданий будинок. В цій заяві вказано, що у ОСОБА_2 будь-яких претензій, які б стосувалися розрахунку за договором, до ОСОБА_3 не має. Позивач вказує на те, що сума 4 140,00 доларів США була передана відповідачу у якості забезпечення зобовязання.

Відповідно до ст. 547 Цивільного кодексу України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Статтею 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно з ч. 2 ст. 236 Цивільного кодексу України, якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Поняття договору міститься в ч. 1 ст. 626 ЦК України . Відповідно до зазначеної статті договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Враховуючи те, що правочин щодо забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 не було вчинено у письмовій формі, такий правочин є нікчемним та не створює юридичних наслідків, в т.ч. і обовязку ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 кошти у розмірі 4140 доларів США.

ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за розпискою в розмірі 11925,00 грн., посилаючись, як на підставу своїх вимог, на розписку від 07.03.2008 р.

Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З копії розписки, наданої ОСОБА_2 до матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_3 позичила кошти у розмірі 1500 доларів США саме у ОСОБА_2

Відповідно до ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У наданій ОСОБА_2 розписці відсутні прізвища, імена та по-батькові будь-яких осіб, а тому суд вважає, що вона не є належним та допустимим доказом отримання ОСОБА_3В, у позику від ОСОБА_2 коштів у розмірі 1500 доларів США.

Також, позивачем не було надано суду розрахунків та належного обґрунтування розмірів сум, які позивач просить стягнути з відповідача, внаслідок чого суд не має можливості встановити їх походження та дійсні розміри.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_2 було заявлено про зменшення розміру суми, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3, з 44 838, 00 грн. до 21 879,00 грн., однак, при цьому не було надано суду пояснень та розрахунків щодо зміненої суми.

Відповідно до ч.1 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 своїми діями або бездіяльністю порушила права ОСОБА_2 Крім того, ОСОБА_2 не надано жодного доказу понесених нею душевних страждань та взагалі не обґрунтовано розмір моральної шкоди, яку ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_3 Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

З огляду на все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за розпискою у розмірі 44 838,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 58, 216, 236, 547, 548, 626,1047 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за розпискою відмовити

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Виготовлено у нарадчій кімнаті.

Головуючий суддя .