Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-8214/10
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне, в порядку гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі:

головуючого судді Мазниці А.А.

При секретарі Ковальській Т.Г.

За участю:

Представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним, визнання права власності, усунення перешкод у користуванні майном, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач у грудні 2009 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог послався на те, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 з грудня 1963 р. до смерті останньої, що настала 08.08.2007 р. Як зясувалося у подальшому, у червні 2007 р. ОСОБА_8 був складений заповіт, яким вона заповідала відповідачеві ОСОБА_9 частину домоволодіння № 88 по вул. Переяславській у м. Дніпропетровську, що позивач вважає неправомірним, оскільки це нерухоме майно було зведене ним до вступу у шлюб і належить йому на праві особистої власності, а отже співвласником цього майна ОСОБА_8 не була і не могла розпорядитися часткою у ньому ним на випадок своєї смерті. З цієї підстави відповідачеві ОСОБА_9 було відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину, втім він та інші відповідачі, що з дозволу позивача тимчасово оселилися у спірному домоволодінні, звільнити його на вимогу останнього відмовилися та перешкоджають у користуванні ним. На підставі викладеного позивач просив суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9, посвідчений 23.06.2007 р., визнати за ним право власності на домоволодіння № 88 по вул. Переяславській у м. Дніпропетровську, усунути перешкоди у користуванні цим домоволодінням з боку відповідачів, зобовязавши останніх звільнити його, вивезти особисті речі, передати позивачеві ключі від нього.

У судовому засіданні представники позивача заявлені вимоги підтримали, на їх задоволенні наполягали.

Відповідачі до суду не зявилися, про день та час судового засідання повідомлялися, що є підставою для розгляду справи у заочному порядку.

Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до технічної документації домоволодіння № 88 по вул. Переяславській у м. Дніпропетровську, за виключенням будівлі душу літ. Д, було зведене позивачем ОСОБА_3 у 1957 р. (а.с. 21). Цей факт підтверджується також актом обстеження від 12.11.1981 р. (а.с. 10) та показаннями свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11, які пояснили, що станом на час укладання шлюбу між позивачем та ОСОБА_8, що відбулося 12.12.1963 р. (а.с. 11), спірне домоволодіння було повністю збудоване.

31.03.1982 р. позивачеві одноособово було видане свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння (а.с. 8), на підставі якого воно було зареєстроване за ним (а.с. 7).

23.06.2007 р. ОСОБА_8 був складений заповіт, яким вона належну їй частину спірного домоволодіння без конкретизації її розміру на випадок своєї смерті заповідала відповідачеві ОСОБА_4 (а.с. 13).

08.08.2007 р. ОСОБА_8 померла (а.с. 12). Після її смерті у видачі ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спірного домоволодіння було відмовлено з посиланням на те, що воно в цілому оформлене на праві власності за ОСОБА_3 (а.с. 13).

Як вбачається з пояснень сторони позивача та не спростовується матеріалами справи, у спірному домоволодінні з липня 2007 р. проживають відповідачі ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, що вселилися до нього з дозволу позивача як тимчасові мешканці, втім у подальшому на його вимогу не виселилися.

Аналізуючи фактичні обставини справи, суд приходить до наступного.

Так, оскільки спірне домоволодіння було зведене позивачем до укладання шлюбу з ОСОБА_8 та у подальшому оформлене за ним на праві власності, суд доходить висновку про те, що він у встановленому законом порядку набув право власності на це майно, і це право згідно ст. 24 чинного на той час КпШС України належить йому одноособово, а отже позовні вимоги в частині визнання такого права є обгрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. 392 ЦК України.

Також згідно ч. 1 ст. 203, ст. ст. 215, 1257 ЦК України є обґрунтованими позовні вимоги в частині визнання недійсним оспорюваного заповіту, оскільки ОСОБА_8, не будучи співвласником спірного майна, згідно ст. 1218, 1233 ЦК України не мала права заповідати частку у ньому, а отже цей односторонній право чин суперечить вимогам закону.

Позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобовязання відповідачів виселитися та вчинити дії підлягають задоволенню, оскільки позивач згідно 391 ЦК України вправі вимагати цього, а також згідно ст. 98 ЖК України відповідачі як тимчасові мешканці у разі відмови від добровільного виселення підлягають виселенню у судовому порядку без надання іншого житла.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 215, 391, 392, 1218, 1233, 1257 ЦК України, ст. 98 ЖК України, ст. 24 КпШС України, ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити.

Заповіт від імені ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9, посвідчений 23.06.2007 р. державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 3-1737, - визнати недійсним.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на домоволодіння № 88 по вул. Переяславській у м. Дніпропетровську.

Усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні домоволодінням № 88 по вул. Переяславській у м. Дніпропетровську, зобовязавши ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звільнити домоволодіння № 88 по вул. Переяславській у м. Дніпропетровську, вивезти з нього свої особисті речі, передати ОСОБА_3 ключі від нього.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 705, 54 грн. судових витрат.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що може бути подана протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення. Без попереднього подання такої заяви заочне рішення оскарженню відповідачем в апеляційному порядку не підлягає.

У випадку відмови в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про його апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано.

У випадку подання заяви про апеляційне оскарження, але не подання у двадцятиденний строк апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після закінчення такого строку.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя А.А. Мазниця