Справа № 2-18/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2010 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в

складі: головуючого - судді Кологривої Т.М. за участю секретаря Романенко Т.І.

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за

позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3

Адамовича про поділ майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

У січні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що за час перебування у шлюбі ними було придбано за спільні кошти наступне майно на загальну суму 69000 грн.: автомобіль НОМЕР_1 вартістю 21000 грн. та автомобіль 0АЕ/?00 ЬА>Ю8 д/н НОМЕР_2 вартістю 48000 грн., щодо розподілу якого вони не досягли згоди. Тому позивач прохала з урахуванням хвороби дитини, яка проживає разом з нею, виділити відповідачу обидва автомобілі, а на її користь стягнути з відповідача 70 % вартості всього майна, що підлягає розподілу, у розмірі 48300 грн.

Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила суду, що вона проживала разом з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2005 року по 12 квітня 2007 року, коли між ними фактично припинилися шлюбні відносини. У період спільного проживання за кошти батьків відповідача був придбаний автомобіль ВАЗ, який був проданий відповідачем у березні 2007 року без її згоди. Також зазначила, що відповідач повертав своїм батькам позичені кошти частинами. У період з 26 березня по 6 квітня 2007 року позивач перебувала у лікарні, тому гроші, отримані відповідачем за продаж автомобіля залишилися у нього, оскільки останній їй пояснив, що вони потрібні для придбання нового автомобіля. Аліментів на утримання дитини від відповідача позивач не отримує, так як за домовленістю з відповідачем вона відмовилася від цього взамін на визнання відповідачем у суді позову про позбавлення його батьківських прав.

Представник позивача підтримав вимоги позивача.

Відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що автомобіль ВАЗ був придбаний у період шлюбу за кошти, які безоплатно надали йому його батьки. Кошти, які були виручені від продажу цього автомобіля у розмірі 2500 доларів США, він витратив на потреби сім»ї. Автомобіль ПАЕЇУОО ЕАМОБ д/н НОМЕР_2 було придбано ним на кредитні кошти, які по кредитному договору виплачував його батько.

Представник відповідача підтримав заперечення відповідача та пояснив, що поскільки автомобілі - ВАЗ, як придбаний за кошти, які належали подружжю особисто, та ПАЕЇУОО ЬАЕЮЗ, як придбаний відповідачем після фактичного припинення шлюбних відносин, не належать до обєктів спільної сумісної власності подружжя, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Вислухавши сторони, представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2005 року по 23 грудня 2008 року, коли за рішенням Южноукраїнського міського суду шлюб було розірвано.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку Дарину, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час перебування у шлюбі за відповідачем 17 березня 2006 року було зареєстровано автомобіль ВАЗ 2106-3, 1990 року випуску, державні номерні знаки ВЕ 9681 АС, про що свідчить лист Южноукраїнського ВРЕР УДАІ за вих. № 1778 від 19 листопада 2008 року.

Як визнали обидві сторони в судовому засіданні, даний автомобіль був придбаний за кошти, які надавалися батьками відповідача. Однак сторони дали суперечливі пояснення про те, за якими умовами батьки надали кошти, тобто з умовою повернення їх у подальшому чи без такого. У звязку з тим, що у судовому засіданні встановлено про відсутність договору дарування грошових коштів на придбання автомобіля батьками відповідача саме йому та виходячи з того, що придбання автомобіля направлено для задоволення потреб всієї сім»ї, а не особисто відповідача, суд вважає, що даний автомобіль не можливо вважати особистою приватною власністю відповідача відповідно до вимог ч.І ст. 57 Сімейного кодексу України і приходить до висновку про те, що автомобіль ВАЗ 2106-3, 1990 року випуску, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу.

Суд вважає доводи відповідача про те, що він використав кошти у розмірі 2500 доларів США, вилучені від продажу автомобіля, на потреби сім»ї, необгрунтованими, оскільки зазначена сума є значною та відповідачем не надано докази, які б свідчили про купівлю сім»єю якихось цінних предметів, речей і т.д.

При визначенні вартості автомобіля суд виходить з ціни, яка склалася на момент його продажу ОСОБА_5 при оформленні довіреності на його ім»я відповідачем 25 березня 2007 року у розмірі 2500 доларів США, яка відповідає (по курсу НБУ станом на цей день 1 долар США = 5.05 грн.) 12625 грн.

Крім того, 28 березня 2007 року ОСОБА_3 придбав спірний автомобіль ЦАЕ/УОО ЬА>ГО8 д/н НОМЕР_2 в ЗАТ «Запоріжський автомобілебудівний завод», вартістю 47935 грн. з умовою сплати авансу власними коштами у розмірі 7200 грн. та за рахунок кредитних коштів у розмірі 40735 грн., отримавши на його придбання 40735 грн. кредитних коштів у ВАТ »Державний ощадний банк України» зі строком сплати кредиту до 28 березня 2021 року під 17% річних.

Як видно з виписки з рахунку, наданої Арбузинським відділенням № 3160 Ощадного банку України (а.с.62) виплата коштів по кредитному договору відповідачем розпочата 20 квітня 2007 року, тобто з часу, коли між сторонами фактично були припинені шлюбні відносини.

Оскільки в період спільного сумісного проживання подружжя кошти по кредитному договору не сплачувалися, а сплачувалися відповідачем особисто під час окремого проживання, суд вважає, що автомобіль НОМЕР_3 відповідно до вимог ч.б ст. 57 Сімейного Кодексу України є особистою приватною власністю відповідача, а тому не підлягає поділу.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку(доходу).

Як випливає із змісту ч.І ст. 70 Сімейного Кодексу України розмір часток подружжя в спільному сумісному майні є рівними.

Вимоги позивача про збільшення її долі в спільному майні подружжя, оскільки з нею проживає малолітня дитина, яка є інвалідом дитинства, не підлягають задоволенню у відповідності до вимог ч.З ст. 70 Сімейного Кодексу України, поскільки на час розгляду справи в суді аліменти з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини не стягуються за бажанням позивача.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне, виходячи з рівності часток кожного з подружжя у сумі 6312 грн. 50 к., стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму коштів.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 59, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6312 (шість тисяч триста дванадцять) грн. 50 к. компенсації частки вартості автомобіля ВАЗ 2106-3, 1990 року випуску, державні номерні знаки ВЕ 9681 АС.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 63(сорок шість) грн. 12 к. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі ЗО(тридцять) грн., а всього 93(девяносто три) грн. 12 к.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд на протязі 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Т.М.Кологрива