Справа №2-1804/10 01.12.2010 01.12.2010 01.12.2010
Провадження №22ц-8011/10
Суддя по 1 інстанції Тихонова Н.С.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

1 грудня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів - Кутової Т.З., Шолох З.Л.,

при секретарі судового засідання - Єфіменко О.М.,

за участю:

- представника позивача - Банку - ОСОБА_2,

- третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 квітня 2010 року у справі за

позовом

відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк» Актив-банк» до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановила:

В листопаді 2009 року відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк» Актив-банк» (далі ОСОБА_5), який є правонаступником ТОВ «Комерційний банк» Актив-банк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором.

Позивач зазначав, що 18 жовтня 2007 року між Банком та ОСОБА_3О.(третя особа) укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримав 353 500 грн. під 18% річних зі строком погашення не пізніше 15 жовтня 2010 року.

В забезпечення цього кредитного зобовязання 18 жовтня 2007 року між Банком та відповідачкою в нотаріальній формі укладено договір іпотеки, предметом іпотеки являється трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1.

Вимога Банку до боржника та іпотекодавця про погашення простроченої заборгованості по відсоткам за користування кредитом станом на 23 липня 2009 року не виконана.

Посилаючись на порушення боржником умов кредитного договору та наявність у нього 390 213,63 грн. загальної заборгованості станом на 28 жовтня 2009 року, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 квітня 2010 року позов Банку задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу нерухомого майна в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 390 213,63 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції, просила його скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з того, що боржник неналежно виконує свої зобовязання за кредитним договором, а вимога позикодавця до боржника та іпотекодавця про погашення простроченої заборгованості у встановлений строк не виконана, тому достроково звернув стягнення на предмет іпотеки, яким є квартира відповідачки.

Між тим, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки районний суд неповно зясував фактичні обставини справи, а тому невірно вирішив спір.

При вирішенні спору, суд не врахував положення ст. 39 Закону України «Про іпотеку» про те, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержатель про дострокове звернення стягнення на предмет, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

За такого, з врахуванням усіх конкретних обставин справи підлягає врахуванню й співмірність заборгованості із вартістю іпотечного майна.

На зазначене районний суд не звернув уваги, проте це має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Як вбачається із матеріалів справи 18 жовтня 2007 року між Банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав 353 500 грн. під 18% річних зі строком погашення не пізніше 15 жовтня 2010 року.

В забезпечення цього кредитного зобовязання 18 жовтня 2007 року між Банком та ОСОБА_4 в нотаріальній формі укладено договір іпотеки, предметом іпотеки являється трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1, вартістю 502 829 грн.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 кредитного договору позичальник повинен погасити отриману суму кредиту не пізніше 15 жовтня 2010 року, а нараховані відсотки сплачувати щомісячно не пізніше останнього робочого дня поточного місяця.

Пунктом 4.2 іпотечного договору передбачено, що ОСОБА_5 має право у разі невиконання позичальником у встановлений строк вимог кредитного договору, звернути стягнення на предмет іпотеки, у тому числі й у разі прострочення сплати процентів.

Станом на 23 липня 2009 року прострочена заборгованість ОСОБА_3 по процентам складала - 15 863,91 грн. ОСОБА_5 нарахував 3 172,78 грн. штрафу за прострочення відсотків згідно п.4.1 кредитного договору.

24 липня 2009 року рекомендованими листами ОСОБА_5 направив вимогу позичальнику та відповідачці, як іпотекодавцю, про сплату цієї простроченої заборгованості по кредиту та попередив про те, що у разі невиконання вимоги протягом 30 днів з моменту отримання, достроково зверне стягнення на нерухоме майно за договором іпотеки (а.с. 30-33).

В звязку з незадоволенням вимоги, ОСОБА_5 в листопаді 2009 року звернувся до суду з зазначеним позовом.

На час вирішення справи судом першої інстанції строк виплати отриманої суми кредиту ще не настав, простроченими є лише виплати по процентам за користування кредитом.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 28 жовтня 2009 року (а.с. 29) вбачається, що вимоги Банку не є співмірними з вартістю предмету іпотеки ( 502829 грн. вартість квартири, яка зазначена в іпотечному договорі).

Хоча, ОСОБА_5 у розрахунку не виділяє безпосередньо простроченої суми заборгованість по відсоткам, а лише зазначає, що термін прострочення по процентам становить 150 днів (з 1 червня 2009 року по 28 жовтня 2009 року).

До того ж, 4 жовтня 2010 року за двома касовими ордерами (№ 6136 та № 6139) боржник виплатив на погашення кредиту 353 500 грн. та 28 414,77 грн.

Враховуючи викладене, рішення районного суду підлягає скасуванню на підставі п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 квітня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк» Актив-банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: