Справа № 2-1136/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2010 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді -Кучиної Н.Г.

при секретарі - Цимбалюк А.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

01 лютого 2010 року позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, та просив стягнути 7000 грн. основного боргу.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги зменшили, суду пояснили, що 03 лютого 2009 року ОСОБА_3 позичив ОСОБА_2 11000 гривен. На підтвердження отримання вказаної суми ОСОБА_2 написав власноручно розписку, в якій підтвердив факт отримання в борг від ОСОБА_3 11000 гривен та зобов'язувався повернути вказану суму до 01 травня 2009 року. Проте, кошти повернув частково, а саме 4000 грн. Просять суд, позовні вимоги задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 основну суму боргу в розмірі 7000 грн, проценти від суми позики розмірі 20 %, що становить 1100 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 110 грн. і витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 120 грн.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечив проти стягнення з нього боргу в розмірі 7000 грн та судових витрат, що стосується стягнення 20 % в рік від суми боргу, то зазначив, що вказані вимоги є необгрунтованими. Розписку писав власноручно.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку є кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Сукупністю досліджених в справі доказів, які неоспорені відповідачем та визнаються судом достовірними встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір позики, згідно з яким ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_3 11000 гривень, які зобов'язувався повернути до 01 травня 2009 року, про що була складена розписка.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З оглянутої в судовому засіданні оригіналу розписки вбачається, що 03 лютого 2009 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_3 11000 гривень, які зобов'язувався повернути до 01 травня 2009 року (а.с.4)

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій кількості, що були передані йому та у строк та в порядку, що встановлені договором.

ОСОБА_2 зобовязувався повернути гроші не пізніше 01 травня 2009 року. Однак, у терміни визначені у розписці гроші не повернуті.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 посилався на те, що розписку він писав ОСОБА_3 не про отримання у борг коштів в сумі 11000 грн, а про те, що фактично на вказану суму передавалась сировина для переробки, проте не надав суду належні і допустимі докази, які б підтвердили цей факт.

Доводи відповідача про те, що розписка не є доказом по справі, суд не приймає до уваги, оскільки згідно до ст. 59 ЦПК України вона є допустимим доказом по справі.

Таким чином, оцінюючи викладене і ту обставину, що наявність розписки у позикодавця свідчить про невиконання зобовязання позичальником, доказів про повернення грошей, а також про вимушеність в її написанні під тиском відповідач суду не надав, суд приходить до переконання що між сторонами було укладено договір позики.

Станом на 01 лютого 2010 року за ОСОБА_2 рахується основна заборгованість за договором позики в сумі 7000 гривень.

Відповідно до ч.І ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, яка передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, зважаючи, що відповідач ОСОБА_2 неналежно виконав свої зобовязання відповідно до укладеного договору позики, суд вважає, що до стягнення з відповідача підлягає 3% річних.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню три відсотки річних, що становить 247 гривень 50 копійок

Таким чином, всього з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення основний борг за договором позики, що станом на 01 лютого 2010 року становить 7000 гривень, 3% річних за прострочення грошового зобовязання в сумі 247 гривень 50 копійок , всього 7247 грн 50 коп.

Згідно із ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає до стягнення сума сплаченого судового збору ( державного мита) в розмірі 110 (сто десять) гривень та 120 гривень витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в суді (а.с.2)

На підставі викладеного, ст. ст.625,1047,1048,1049,1050 ЦК України, ст.ст.10,11,57-60,88, 212,213-215,218,223,294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 основну заборгованість за договором позики в сумі 7000 (сім тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 три відсотки річних за прострочення грошового зобовязання в сумі 247 (двісті сорок сім) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 110 (сто десять) гривень та 120 гривень витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в суді.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Рішення також може бути оскаржено і без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Рівненського міського суду Кучина Н.Г.