Справа № 2-2977/1-10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2010 р.

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючої судді Астахової О.О.,

при секретарі Пашиніні Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1»юка ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації,

в с т а н о в и в :

Гарасим»юк О.І. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, у якому просить визнати наклепом дії відповідача з поширення інформації відносно позивача у скарзі заяві від 25.05.2010 року, зобовязати ОСОБА_3 спростувати відомості написані у зазначеній скарзі-заяві у такий же спосіб в який вона була поширена, заборонити відповідачу вчиняти дії які принижують честь гідність та ділову репутацію позивача, що виражається в розповсюдженні недостовірної інформації про нього.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25.05.2010 року, ОСОБА_3 подав скаргу заяву на імя міністра з надзвичайних ситуацій України, в якій поширив завідомо неправдиві відомості про неврівноважений психічний стан ОСОБА_1»юка О.І., чим образив його як особистість, а також зазначив, що Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві відносно нього порушена кримінальна справа, хоча справа порушена по факту хуліганства, а не відносно позивача, про що відповідачу було відомо. Таким чином своїми діями відповідач поширив недостовірну інформацію, яка принижує його честь та гідність як громадянина та ділову репутацію, що змушує його звернутися з даними позовними вимогами до суду.

Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі, виходячи з доводів, якими вона обґрунтовується та просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що дійсно 25.10.2010 року, він написав скаргу - заяву на імя міністра з надзвичайних ситуацій України ОСОБА_4 та повідомив у ній про злочини та правопорушення скоєні позивачем, висловивши свої припущення, судження, виходячи з неадекватних діянь позивача по відношенню до нього та інших осіб, але не стверджував що позивач психічно хворий, при цьому не ображав його, як особистість. Вважає, що своїми діями він не принизив честь, гідність та ділову репутацію позивача. Виходячи з доводів викладених в письмових запереченнях, зокрема, що за завідомо неправдиве повідомлення про злочин передбачена кримінальна відповідальність, до якої він не притягався, а тому усі скарги та повідомлення у прокуратуру, ОВС, ГУ МЧС України про злочини скоєні ОСОБА_1»юком О.І. є правдивими. За таких обставин в задоволенні позову просив відмовити. Відносно порушеної Шевченківським РУГУ МВС України в м. Києві кримінальної справи по факту хуліганства, а не відносно позивача, зазначив, що ця обставина йому була відома на момент написання вказаної скарги - заяви, однак вважаючи, що це питання часу, ним було поширено інформацію про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1»юка О.І.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на заперечення, які долучені до матеріалів справи. Стосовно пояснень відповідача обгрунтував, що ОСОБА_3, як юридично не обізнана особа, при написанні скарги заяви, не надав відповідного значення поняттю порушення кримінальної справи відносно особи та кримінальної справи порушеної по факту злочину. За таких обставин у задоволенні позову просив відмовити. Щодо інших обставин викладених у даній скарзі заяві, зазначив, що вони є особистим судженням відповідача, так як ним зазначалось «я вважаю», «я сподіваюсь», а не наклепом на поширенням недостовірної інформації.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.05.2010 року, ОСОБА_3 написав скаргузаяву на імя міністра з надзвичайних ситуацій України ОСОБА_4, в якій він зазначив, зокрема: «На даний час відносно ОСОБА_5 порушена кримінальна справа Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві за ст. 296 КК України», а також: «Даний тип являється соціопатом, не поважаючим моральні устої суспільства, громадський порядок, людське життя і цинічно їх ігноруючи. …Я впевнений, що ОСОБА_1»юк О.І. неодноразово вчиняв службові правопорушення, а можливо і службові злочини, так як такими «відморозками» становляться поступово, а керівництво закриває на це очі, щоб не «порочити честь мундира!»…».

З постанови про порушення кримінальної справи від 02.04.2010 року вбачається, що дізнавачем ВД Шевченківського РУГУМВС України в м. Києві ОСОБА_6 порушена кримінальна справа № 10-22185 по факту хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку невстановленою особою, та намагання нанести тілесні ушкодження ОСОБА_7

Отже, зазначена кримінальна справа порушена за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, а не відносно особи позивача, як вказано відповідачем у скарзі заяві від 25.05.2010 року, таким чином вимоги позивача про спростування даної інформації мають законодавчо визначене підґрунтя та підлягають задоволенню, так як поширена інформація є недостовірною.

Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_3 підтвердив ту обставину, що на момент подання скарги заяви від 25.05.2010 року йому було відомо, що вказана у цій скарзі - заяві кримінальна справа порушена не відносно ОСОБА_5 а по факту, однак вважає це питання часу, а тому поширив таку інформацію.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 200 Цивільного кодексу України зазначено, що інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі на навколишньому середовищі.

Згідно з ч.1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Твердження відповідача викладені в заяві-скарзі, щодо даної позивачу характеристики його особистості та психічного стану не знайшли свого підтвердження і спростовуються даними службової характеристики від 20 липня 2010 року виданої Начальником ВНПД Святошинського РУ ГУМВС України м. Києва майором служби цивільного захисту ОСОБА_1, з якої вбачається, що ОСОБА_5 за період служби зарекомендував себе з позитивного боку, вимогливий до себе, дисциплінований, працелюбний, по характеру врівноважений, стриманий. Користується повагою серед особового складу, відданий справі служіння Українському народові.

Будь-яких інших належних доказів, які б спростували дану інформацію чи підтвердили інформацію викладену ОСОБА_3 в скарзі-заяві від 25.05.2010 року , суду не надано.

Згідно ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його честі та гідності.

Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків

Таким чином суд вважає, що обставини викладені позивачем в позовній заяві знайшли своє підтвердження, інформація яка міститься в скарзі заяві ОСОБА_3 до МНС України від 25.05.2010 року є завідомо недостовірною, такою що принижує честь і гідність, та ганьбить ділову репутацію позивача. Тому необхідно визнати наклепом дії ОСОБА_3 з поширення інформації відносно позивача у скарзі заяві від 25.05.2010 року, зобовязати його спростувати відомості написані у зазначеній скарзі заяві у такий же спосіб в який вона була поширена.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача, щодо юридичної необізнаності ОСОБА_3 і відсутності в нього знань для розмежування понять порушення кримінальної справи по факту або відносно певної особи, оскільки відповідач безпосередньо повідомив суду, що розуміє різницю даних юридичних термінів і мотивом написання в скарзі від 25.05.2010 року інформації, що справа порушена відносно позивача слугувала та обставина, що він вважав дане питання питанням часу.

Суд також не приймає до уваги доводи відповідача та його представника щодо того, що обставини викладені у вказаній скарзі є особистим оціночним судженням відповідача, на підтвердження чого вказують, що ОСОБА_3 в заяві постійно зазначається «я вважаю», «на мою думку», оскільки в дев»ятому абзаці скарги заяви від 25.05.2010 року відповідачем здійснюються звинувачення відповідача, в тому, що він впевнений про неодноразові вчинення позивачем службових правопорушень, та твердження щодо його неврівноваженого психічного стану, однак такі дані не знайшли свого підтвердження є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, за таких обставин вказана поширена інформація також являється наклепом. ОСОБА_3 потрібно розмежовувати поняття конституційного права на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності.

У задоволенні позовних вимог в частині заборони ОСОБА_3 вчиняти дії які принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, що виражається в розповсюдженні недостовірної інформації про нього, необхідно відмовити, оскільки судом не встановлено здійснення ОСОБА_3 в будь-який інший спосіб вчинення дій, що свідчать про приниження честі, гідність і ділової репутації позивача, ніж розповсюдження недостовірної інформації викладеної в скарзі-заяві від 25.05.2010 року.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 208, 209, 212-215, 223, 294, ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 277, 297, 299 ЦК України, суд,

в и р і ш и в :

ОСОБА_8»юка ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації - задовольнити частково.

Визнати наклепом дії ОСОБА_3 у поширенні інформації відносно ОСОБА_8»юка ОСОБА_2 у скарзі заяві від 25.05.2010 року.

Зобовязати ОСОБА_3 спростувати відомості, написані у скарзі заяві від 25.05.2010 року у такий же спосіб, в який вона була поширена.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8»юка ОСОБА_2 17,00 грн. судового збору та 75,00 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

В іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справ, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя