Апеляційний суд Тернопільської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2010 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 09 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", третя особа - управління Національного банку України в Тернопільській області про визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 9 серпня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь держави 120 грн. витрат на

інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 473,41 грн. судового

збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстнції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема вказала, що суд невірно трактував правомірність дій банку стосовно надання кредиту в іноземній валюті та отримання плати за такий кредит.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити.

З матеріалів справи вбачається, що в листопаді 2009 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору, укладеного з ПАТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на те, що зобов'язання по такій угоді, в тому числі і встановлена плата не були виражені у грошовій одиниці України гривні, а тому є недійсними.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що укладений кредитний договір в іноземній валюті не суперечить вимогам цивільного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі -Декрет КМУ).

Статтею 1054 ЦК передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, згідно ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких:

-неторговельні операції з валютними цінностями;

-операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами;

-ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України;

-залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України;

-залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках;

-інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

Отже, уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Судом першої інстанції встановлено, що ПАТ КБ "ПриватБанк" отримав 19 березня 1992 року від Національного банку України ліцензію №22 на право здійснювати банківські операції, визначені ч.І, п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Додатком до дозволу №22-1 від 4 грудня 2001 року, виданого Національним банком України, передбачено перелік операцій, які має право здійснювати ЗАТ КБ "ПриватБанк", зокрема, операції з валютними цінностями.

13.10.2008 року між сторонами: ОСОБА_5 та ЗАТ КБ "ПриватБанк" укладено кредитний договір №2555557-СЯЕВ на суму 6 000 доларів США із сплатою 25.5% річних строком до 11.06.2010 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, банк діяв в межах своїх повноважень та на підставі вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання вказаного договору недійсним.

Судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 09 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Тернопільської області ОСОБА_3