Справа №2-2612/09 13.01.2010 13.10.2010 13.10.2010
Провадження №22ц-90/10
Справа № 22 ц-90/10 Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Категорія 5 Суддя апеляційного суду - Шолох З.Л.
Рішення

Іменем України

13 січня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів Кутової Т.З., Шолох З.Л.,

при секретарі судового засідання - Фірсовій Т.В.,

за участю відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2009 року у справі за

позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання дійсною та недійсною угод купівлі продажу,

встановила:

У вересні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі продажу житлового будинку № 18 по вул. Дарвіна у м. Первомайську та визнання за нею права власності на цей будинок.

Вона посилалась на те, що 7 жовтня 1997 року у Первомайській філії Південної товарної біржі уклала з ОСОБА_4 письмовий договір купівлі продажу вказаного житлового будинку, повністю сплатила їй обумовлену договором суму за будинок, вселилася, прописалася та проживає в ньому по теперішній час. Зазначений договір був зареєстрований Первомайською МБТІ 30 жовтня 1997 року № 344.

Дізнавшись в 2009 році про те, що договір купівлі - продажу житлового будинку підлягав нотаріальному посвідченню, запропонувала ОСОБА_4 посвідчити його нотаріально, однак вона відмовилася.

Посилаючись на викладені обставини та вимоги ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, позивачка просила визнати за нею право власності на житловий будинок, визнавши дійсним договір купівлі-продажу, укладений з продавцем ОСОБА_4

Водночас позивачка, посилаючись на введення її в оману відповідачем ОСОБА_2, який є її зятем, просила визнати недійсним договір купівлі продажу цього ж будинку, відповідно до якого вона продала будинок, уклавши 30 березня 1998 року письмовий договір з ОСОБА_2 на тій же товарній біржі.

Відповідачка ОСОБА_4 позовні вимоги визнала.

Відповідач ОСОБА_2, не визнаючи позовних вимог, посилався на вільне волевиявлення позивачки щодо укладення договору між ними та виконання його умов.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2009 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу спірного житлового будинку, укладений 7 жовтня 1997 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, зареєстрований Первомайською філією Південної Товарної біржі. Визнано за ОСОБА_3 право власності на спірний будинок.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсною угоди купівлі продажу вказаного житлового будинку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення районного суду в частині відмови у задоволенні її позову до ОСОБА_2, просила рішення в цій частині скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, вимогами ст. 227 ЦК України 1963 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що договір купівлі продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання цієї вимоги призводить до недійсності договору (ч.1 ст. 47 ЦК України).

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак, сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності та дійсність договору за вимогами ЦК України 1963 року.

На підставі ч.2 ст. 47 ЦК України 1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна із сторін повністю або частково виконала її, а друга ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 7 жовтня 1997 року, уклавши на товарній біржі письмовий договір, придбала у ОСОБА_4 житловий будинок № 18 по вул. Дарвіна в м. Первомайську, який належав останній на підставі свідоцтва про право власності на спадкування за законом, видане Першою Первомайською нотаріальною конторою 3 вересня 1997 року.

Зазначений договір зареєстрований Первомайським МБТІ 30 жовтня 1997 року № 344. Сторони повністю виконали умови договору.

30 березня 1998 року позивачка продала зазначений будинок ОСОБА_2, своєму зятеві, уклавши на тій же товарній біржі м. Первомайська письмовий договір купівлі продажу (а.с. 7-8).

Із змісту цього договору вбачається, що сторони узгодили усі суттєві умови договору, в тому числі й ціну продажу. Будинок позивачка продала за ту ж суму 3000 грн., за яку придбала його у ОСОБА_4, як зазначено в договорі, отримавши гроші до підписання його на біржі.

Зазначений договір зареєстрований Первомайським МБТІ 21 квітня 1998 року № 344 за ОСОБА_2 В спірному будинку позивачка проживає, а також й зареєстрована з 29 січня 2004 року.

У вересні 2009 року, через одинадцять років після укладення угоди з ОСОБА_2, позивака звернулася до суду з позовом про визнання такої угоди недійсною з підстав введення її в оману ОСОБА_2, оскільки вона вважала, що склала заповіт на свою онуку (його доньку), а зясувала, що фактично мав місце договір купівлі продажу з ним.

Рішення районного суду в частині визнання дійсним договору купівлі продажу спірного житлового будинку з ОСОБА_4 не оскаржується, тому не є предметом апеляційного розгляду.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що договір купівлі продажу спірного житлового будинку, укладений без додержання його обовязкової нотаріальної форми посвідчення є нікчемним, тому такий договір не може бути визнаний недійсним в судовому порядку. При цьому суд посилався на вимоги ч.2 ст. 215 ЦК України 2003 року.

Між тим, з таким висновком районного суду погодитися не можна, оскільки він не відповідає вимогам закону.

Так, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідного спору. Однак, таких вимог або ж вимог про недійсність угоди з ОСОБА_2 з підстав, передбачених ч.1 ст. 47 ЦК України 1963 року, позивачка не заявляла.

На зазначене не звернув уваги суд першої інстанції та на порушення вимог ч.1 ст.11 ЦПК України визнав угоду нікчемною, виходячи із правових підстав, яких позивачка не заявляла й якими не обґрунтовувала свій позов.

Разом з тим, ОСОБА_3 обґрунтовувала свої вимоги до ОСОБА_2 введенням її в оману ОСОБА_2 в момент укладення такої угоди 30 березня 1998 року, тобто просила визнати недійсною угоду з підстав, передбачених ст. 57 ЦК України 1963 року.

На обгрунтування цих своїх вимог позивачка не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували зазначене нею.

Хоча, відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене та у звязку з порушенням районним судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення районного суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 з підстав їх необґрунтованості.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2009 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсною угоди купівлі продажу житлового будинку № 18 по вул. Дарвіна у м. Первомайську, укладеної між ними 30 березня 1998 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий Судді:

Справа № 22 ц-90/10 Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1

Категорія 5 Суддя апеляційного суду - Шолох З.Л.

Рішення

Іменем України

(вступна та резолютивна частини)

13 січня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів Кутової Т.З., Шолох З.Л.,

при секретарі судового засідання - Фірсовій Т.В.,

за участю відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2009 року у справі за

позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання дійсною та недійсною угод купівлі продажу,

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2009 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсною угоди купівлі продажу житлового будинку № 18 по вул. Дарвіна у м. Первомайську, укладеної між ними 30 березня 1998 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий Судді: