Справа №22ц-1201
Головуючий у 1 інстанції Кузь В.Я.
Доповідач: Мікуш Ю.Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року серпня місяця 09 дня колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Юхименка А.Г.

Суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2

При секретарі:ОСОБА_3

З участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства Оборони України на рішення Франківського районного суду м.Львова від 04 лютого 2010 р.

встановила:

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м.Львова від 04 лютого 2010 року задоволено частково позовну заяву ОСОБА_4.

Визнано таким, що не відповідає нормам закону п.1 наказу МО України від 02.09.2009 року № 429 „Про дострокове розірвання контракту з керівником державного підприємства МО України „Львівський лісокомбінат.

Визнано таким, що не відповідає нормам закону наказ Міністра оборони України від 21.05.2009 року № 237 „Про внесення змін до наказу МО № 429 від 02 вересня 2008 року.

Зобовязано МО України поновити ОСОБА_4 на посаді директора державного підприємства МОУ „Львівський військовий лісокомбінат" з 02 вересня 2008 року.

З метою забезпечення виконання судового рішення та відповідно до ч.З ст. 21, п.2 ст.23, п.2 ст.36 та ст. 39-1 КЗпП України, термін дії зазначений у контракті

про призначення керівника ДП МОУ „Львівський лісокомбінат ОСОБА_4

Степановича, затвердженого наказом МОУ № 123 від 26.03.2008 р. визнати таким, що укладений без конкретної дати припинення його дії, тобто на невизначений строк.

Стягнуто з МО України на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.09.2008 року по 04.02.2010 року в розмірі 31402 грн. 93 коп.

Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного

виконання.

Відмовлено у допуску до негайного виконання стягнення

середньомісячного заробітку за один місяць за безпідставністю.

Рішення суду оскаржило Міністерство оборони України.

В апеляційній скарзі зазначає, що підставою для звільнення позивача з посади було невиконання ним умов контракту. У наказі МОУ від 02 вересня 2008 року № 429 „Про дострокове розірвання контракту з керівником ДП МОУ „Львівський лісокомбінат чітко зазначено, які саме умови контракту не виконав позивач, зокрема,: п.1.1 розділу 1; п.2.1 розділу 2: абзац 8 пункту 2.3 розділу 2 контракту. Щодо пункту 5,3 контракту, то такий визначає перелік підстав для дострокового розірвання контракту за ініціативою роботодавця.Отже роботодавець вправі був достроково розірвати контракт при наявності будь-якої з підстав, зазначених у п.5.3 контракту з формулюванням причин звільнення працівника з роботи згідно чинного трудового законодавства - це п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України в даному випадку. Висновок суду по дослідженню зазначених обставин не ґрунтується на нормах закону, є помилковим.

Помилковим є висновок суду, що по наявних у справі матеріалах не можливо встановити дату припинення контракту між позивачем та відповідачем, а оспорювані накази визнав незаконними, а відтак вважав, що трудові відносини між ними фактично тривають, а сам контракт є продовженим на невизначений строк.

Вважає, що судом першої інстанції в цій частині не виконано ухвали апеляційного суду від 05 жовтня 2009 року. Суд, незважаючи на пряму вказівку закону, зокрема, ст. 21 ч.З КЗпП України та розяснення Конституційного Суду від 09.07.98 p., визнав строковий трудовий договір безпідставним.

Не відповідають фактичним обставинам справи, висновки суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Всі інші висновки суду не мають значення для даної справи.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної позивача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Із матеріалів справи та досліджених судом обставин встановлено, що 26 березня 2008 року між позивачем та відповідачем в особі Міністра оборони України було укладено строковий контракт у письмовій формі на строк з 26.03.2008 року по 26.03.2009 року (а.с.5-14).

Відповідно до контракту позивач ОСОБА_4 прийнятий на посаду директора державного підприємства МОУ „Львівський військовий лісокомбінат», що підтверджено наказом Міністра оборони України № 123 від 26.03.2008 року (а.с.4)

Згідно наказу № 429 Міністра оборони України від 02.09.2008 р та внесеними в нього змінами, викладеними в наказі від 21.05.2009 року №237 розірвано контракт з ОСОБА_4 та звільнено його з посади директора Львівського військового лісокомбінату з ЗО вересня 2009 року за порушення умов контракту на підставі п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України т а пункту 5.3 розділу 5 контракту (а.с.22,34).

Розглядаючи спір, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що порушення, на які покликається відповідач у наказі, мали місце взагалі, що вони наступили з вини позивача ОСОБА_4 та за який період, які шкідливі наслідки від цього наступили для роботодавця.

Представником відповідача в судове засідання як суду першої інстанції так і в апеляційний суд не представлено доказів на порушення позивачем та невиконання ним вимог контракту в частині розділу 5 п.5.3. Сам позивач ОСОБА_7 не визнає своєї вини та вважає, що факти порушень, на які покликається відповідач у наказах № 429 та 237, взагалі відсутні, а вимоги контракту виконувалися ним вчасно та в повному обємі.

Згідно ст. 36 ч.1п.8 КЗпП України підставою припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Так як судом не встановлено, а відповідачем не доказано порушень контракту в частині п.5.3 із сторони позивача ОСОБА_4, то такий не може бути звільнений по ст. 36 ч.1 п.8 КЗпП України.

Відповідно до ст. 21 ч.З КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін ( в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін, що мало місце між сторонами.

Враховуючи звільнення позивача ОСОБА_4 по ст. 36 ч.1 п.8 КЗпП України безпідставним, колегія суддів вважає, що такий підлягає поновленню на роботі з ЗО вересня 2008 року на час укладення контракту по 26 березня 2009 року.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції та доводами позивача і його представника в частині, що відповідно до ч.1 ст.39-1 КЗпП України контракт належить визнати безстроковим.

Так як позивач ОСОБА_4 працював керівником державного підприємства „Львівський військовий лісокомбінат", що є у державній власності, то при прийнятті на роботу на нього поширюється постанова КМУ від 19 березня 1993 р. із послідуючими змінами і доповненнями № 203 „Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності.

Так як право укладення контракту згідно вище зазначеного положення надано роботодавцю в особі Міністерства Оборони України, що, відповідно, позивач ОСОБА_4 підлягає звільненню із займаної посади з 26 березня 2009 року у звязку із закінченням строку контракту (ст. 36 п.2 КЗпП України).

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення, яким позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення в частині поновлення позивача на роботі з дня звільнення, тобто з ЗО вересня 2008 року по день закінчення контракту 26 березня 2009 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у відповідності до вимог ст. 235 ч.2 КЗпП України.

Заробітна плата позивача ОСОБА_4 за два місяці перед звільненням була: червень 2064 грн.05 коп., липень 2073 грн. 34 коп. - всього 4137 грн. 39 коп.

Робочий тиждень становив 5 (пять) днів. Середньоденний заробіток відповідно становив 96 грн.22 коп. Невиплата заробітної плати за час вимушеного прогулу мала місце протягом 123 днів, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 12165 грн. 06 коп.

Відповідно до ст. 309 ч.1п.4 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і постановлення нового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1п.2, 314 ч.2, 309 ч.1п.4, 314 ЦПК України, - колегія

суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Міністерства Оборони України задоволити частково.

Рішення Франківського районного суду м Львова від 04 лютого 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволити частково.

Визнати незаконним та скасувати накази МОУ від 02.09.2008 р. № 429 та зміни до нього, викладені в наказі від 21.05.2009 р. № 237 „Про розірвання контракту з ОСОБА_4 та звільнення його з посади директора Львівського військового лісокомбінату за порушення умов контракту.

Вважати звільненим ОСОБА_4 з 26 березня 2009 року у звязку з закінченням строкового контракту (ст. 36 п.2 КЗпП України).

Стягнути з МОУ в користь ОСОБА_4 12.165 грн. 06 коп. (дванадцят тисяч сто шістдесят пять грн.. 06 коп.) за час вимушеного прогулу з ЗО вересня 2008 р по 26.03.2009 р. (Сума виплати зазначена без врахування обовязкових платежів, що підлягають стягненню).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене у касаційний суд на протязі 20 днів у касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: