Справа № 22-3574/10 Головуючий у 1-й інстанції
Категорія:- 52 ОСОБА_1
Доповідач в апел. інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2010 року колегія судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Каблака П.І.

суддів: Крайник Н.П., Кота І.Н.

при секретарі: Качмар М.Я.

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 14 квітня 2010р.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін та їх представників на підтримання доводів апеляційної скарги і заперечень на неї, перевіривши матеріали справи , колегія судців. -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 14 квітня 2010р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 про поновлення її на роботі в посаді методиста навчально методичного центру освіти м.Львова , з якої її було звільнено наказом № 48-к від 01.06.09р. за п.1 ст.40 КЗпП України у зв»язку із скроченням чисельності працівників ( а.с.9) та стягненні на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення суду оскаржила позивач. В апеляційній скарзі покликається на його незаконність та необгрунтованість. Зокрема зазначає, що поза увагою й належною оцінкою з боку суду залишились доводи позивача про відсутність скорочення чисельності методистів у відповідача та недотримання ним положень ст.42 КЗпП України при розірванні з нею трудового договору.

Просить оскаржуване рішення районного суду скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі.

Перевіривши у межах доводів апеляційної скарги та пред»явлених позовних вимог законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст.11 та ст. 60 ІДПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В цьому зв»язку, на відповідача покладається обов»язок довести дотримання ним вимог, що містяться в роз»ясненнях викладених у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992р., з наступними змінами і доповненнями « Про практику розгляду судами трудових спорів «, а саме наявності - нього змін в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників , додержання ним законодавства, що регулює вивільнення працівників, доказів відмови працівника від переведення на іншу роботу, чи відсутності у власника можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу та відсутності у нього переваг при залишенні на роботі перед іншими працівниками, дотримання встановлених законом строків попередження про наступне вивільнення.

Як вбачається із змісту наказу про розірвання трудового договору з позивачкою за п.1 ст.40 КЗпП України № 48-к від 01.06.09р. та врученого їй цього ж дня повідомлення про можливе звільнення ( а.с. 33-34 ), власник та уповноважений ним орган як на підставу звільнення покликаються на ухвалу сесії Львівської міської ради № 2062 від 11.09.08р.« Про реорганізацію інформаційно-методичного центру освіти м.Львова «.

За таких обставин, при реорганізації підприємства чи установи звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України може мати місце лише коли її проведення безпосередньо передбачає скорочення штату або чисельності працівників. Разом з тим, зазначена ухвала міської ради ( а.с. 5 ) не передбачає проведення жодних скорочень.

Штатним розписом інформаційно-методичного центру від 01.10.08р. (а.с. 120 ), чинним станом на час прийняття власником рішення про його реорганізацію , була визначена загальна чисельність його працівників 66 одиниць, в тому числі методистів- 33 одиниці. Штатним розписом, затвердженим наказом управління освіти за № 2601-12/386 від 27.10. 08р. ( а.с.118 ) загальна чисельність працівників навчально-методичного центру освіти м.Львова з 01.06. 09р. повинна становити 56 одиниць, в тому числі методистів -31, тобто передбачалось зменшення чисельності 2-х одиниць методистів.

Разом з тим, як вбачається із наявного у справі затвердженого власником штатного розпису, що набрав чинності з 01.07.09р. ( а.с.119) загальна чисельність працівників навчально-методичного центру освіти м.Львова знову становить 66 одиниць , а методистів - 34, 5, тобто фактично має місце збільшення їх одиниць, а не скорочення. За таких обставин, повністю виключалась можливість припинення з 03.08.09р. трудових відносин з позивачкою за п.1 ст.40 КЗпП, через відсутність скорочення посад методистів , на які відповідачем здійснювався прийом інших працівників після звільнення позивачки ( а.с.97, а.с.98, а.с. 183-190, а.с. 194- 198 ).

Крім того, наявними у справі документами підтверджуються факти недотримання відповідачем положень ст. 49-2 КЗпП щодо визначеного законом порядку вивільнення працівників. Так, повідомлення про вивільнення вручено позивачці 01.06.09р., тобто в день проведеного її звільнення наказом № 48-к від 01.06.09р. ( а.с. 33-34, а.с.50 ), а державна служба зайнятості була повідомлена про вивільнення 11.08.09р. вже після припинення трудових відносин з позивачкою . а не за 2 місяці до звільнення ( а.с.96). Власником не подано жодних доказів про наявність переваг перед позивачкою у залишених на роботі методистів ( а.с. 170).

З урахуванням зазначеного позовні вимоги ОСОБА_3 є повністю обґрунтованими й підлягають задоволенню з виплатою їй згідно із правилами ч.2 ст. 235 КЗпП середнього заробітку за час вимушеного прогулу , але не більше як за один рік, оскільки розгляд справи неодноразово відкладався в т.ч. й за клопотаннями позивачки.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню в користь позивачки колегія суддів керується Порядком обчислення середньої заробітної плати , затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р.)., з наступними змінами ідоповненнями й виходить із наявних у справ; довідок відповідача про розмір заробітної плати одержаної позивачкою у квітні-травні 2009р., який становить 2062 грн. 46 коп. ( а.с.107, а.с.175). та даних табелів обліку робочого часу за вказані місяці ( а.с.176-177), з яких вбачається, що тією було відпрацьовано 26 робочих днів. Таким чином, її середньоденний заробіток становить 79 грн. 32 коп. ( 2062, 46 : 26 ) . Кількість днів вимушеного прогулу за період з 03.08.09р. по 03.08.10р. становить 257 робочих днів, за які стягненню в користь позивачки підлягає сума 20 385 грн. 24 коп. ( 257 х 79,32 ).В цьому зв»язку, заперечення відповідача на апеляційну скаргу не заслуговують на увагу оскільки вони повністю спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити. Рішення Галицького районного суду м Львова від 14 квітня 2010 року скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову.

Поновити ОСОБА_3 на посаді методиста навчально -методичного центру освіти м.Львова з 03.08.09р. й стягнути на її користь із зазначеного відповідача 20 385 грн. 24 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Стягнути з навчально-методичного центру освіти м.Львова в користь держави 203 грн.85 коп. судових витрат у справі , а в користь апеляційного суду Львівської області 120 грн. витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду в частині поновлення на роботі й стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах місячного платежу звернути до негайного виконання.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, й може бути оскаржене протягом 20-ти днів з часу набрання ним законної сили, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.