Краснопільський районний суд Сумської області
Справа № 2-9/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2010 року смт. Краснопілля

Краснопільський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Косар А.І.

за участю

секретаря судового засідання Литвин А.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3М

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Краснопільського районного суду Сумської області смт. Краснопілля цивільну справу позовного провадження

за позовною заявою ОСОБА_1

до ОСОБА_2

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, комунальне підприємство „Сумське міське бюро технічної інвентаризації

про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що за час спільного проживання і за спільні кошти сторони придбали нерухоме майно незакінченого будівництвом, а саме ? частину торгового павільону за адресою: смт. Краснопілля, вул. Лермонтова, 2а Сумської області, який у подальшому перебудовано в кафе - бар. Правовстановлюючі документи було оформлено на імя дружини ОСОБА_2. Інша ? частина даної будівлі була придбана ОСОБА_4 При розірванні шлюбу між ними не досягнуто угоди про поділ такого майна. Просив суд постановити рішення, яким зменшити частку ОСОБА_2 у праві спільної часткової власності вказаного нежитлового приміщення до ? ; визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину вказаного нежитлового приміщення.

Позивач під час розгляду справи уточнив позов і просив визнати за кожним із подружжя по ? частині в спільній частковій власності спірного нерухомого майна.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та пояснив, що у серпні 2006 року для потреб сімї ними було придбано ? частину незакінченого будівництвом нежилого приміщення за адресою: смт. Краснопілля, вул. Лермонтова, 2а Сумської області, іншу ? частину прибдала ОСОБА_4 Зазначене майно придбали за спільні кошти, спільно докладали зусиль в його добудові, мали на меті щоб у майбутньому дружина займалася підприємницькою діяльністю, а тому вважав що спірне майно підлягає поділу як майно подружжя.

Представник позивача за усним клопотанням ОСОБА_5 позов підтримав. Вважав що спірне майно є сумісною частковою власністю подружжя, а тому є всі підстави для задоволення позову. Висновок проведеної судової будівельно технічна експертизи допоможе позивачу на майбутнє визначитись про можливу грошову компенсацію в рахунок рівності часток при поділі майна подружжя.

В судовому засіданні відповідач позов не визнала і пояснила, що дійсно майно, набуте під час подружнього життя, підлягає розділу, але не в такому порядку, як пропонує позивач. Власниками нежитлового приміщення - торгового павільону, у послідуючому переоформленого на кафе - бар, розташованого за адресою: смт. Краснопілля, вул. Лермонтова, 2а Сумської області, є вона та ОСОБА_4, кожному належить по ? частині у спільній частковій приватній власності. Придбавалось за спільні кошти, разом здійснювали ремонт. Вона на той час працювала адміністратором в кафе «Тандем « смт. Краснопілля, планували, що після ремонту приміщення вона займеться підприємницькою діяльністю. З 2007 року має свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця, є платником єдиного податку. Спірне майно використовується нею в її підприємницькій діяльності, що підтверджується документально та визнається самим позивачем, вважала, що майно фізичної особи - підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Після розлучення купувала побутову техніку, робила ремонт у коридорі. У 2008 році віддала позивачу 10000 грн. в рахунок компенсації за частку в спірному майні, також самотужки погашала кредитні зобовязання, які брались у фінансових установах на добудову нежитлового приміщеня. Також ствердила, що не погоджується з висновком експерта щодо вартості спірного майна, щодо можливого виділу ? частини не житлової будівлі у разі зміни функціонального призначення приміщень будівлі. Просила відмовити за необґрунтованістю.

Представник відповідача за усним клопотанням ОСОБА_3 позов не визнала та надання аналогічні вищезазначеним поясненням. Вважала. що позивач має тільки право на частку, одержану від доходів діяльності відповідача як фізичної особи підприємця.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала. В заперечення пояснила, що є співвласником спірного нежитлового приміщення , їй належить ? частина. Вона також має свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця, разом з відповідачем ОСОБА_2 їх обєднує спільний бізнес, спірне майно подружжя використовують під кафе - бар. Не погоджується з висновком експерта щодо можливого виділу ? частини не житлової будівлі у разі зміни функціонального призначення приміщень будівлі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору комунальне підприємство „Сумське міське бюро технічної інвентаризації на судове засідання не прибула, повідомлялась своєчасно та належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини справи, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_6 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні належними доказами встановлено і не оспорюється сторонами, що вони перебували у шлюбі з 25 лютого 1995 року по 30 жовтня 2008 року, від шлюбу мають одну дитину доньку Тетяну, ІНФОРМАЦІЯ_1. 30 жовтня 2008 року рішенням Краснопільського районного суду Сумської області шлюб між сторонами був розірваний /ас. 5/.

У період спільного подружнього життя сторони разом з ОСОБА_4 придбали незакінчене будівництвом нежиле приміщення ( торговий павільон) готовністю 52% за адресою: смт. Краснопілля, вул. Лермонтова, 2а Сумської області, по ? частині у приватній спільній сумісній власності вартістю 20000 грн., що підтверджується копією договору купівлі продажу від 01 серпня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області ОСОБА_7 та зареєстрованого у реєстрі № 686 /ас. 26/.

ОСОБА_6 про реєстрацію права власності на нерухоме майно комунального підприємства „Сумське міське бюро технічної інвентаризації від 31.08.2006 року власниками вказаного нерухомого майна є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 /ас. 27/.

У послідуючому, 10.12.2008 року дане нежитлове приміщення ( торговий павільон) перереєстровано в нежитлове приміщення кафе - бар, що підтверджується Свідоцтвом про право власності не нерухоме майно на імя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 /ас. 33/.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_4 отримали Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця від 29.05.2007 року /ас. 104, 224/.

За клопотанням позивача була проведена судова будівельно технічна експертиза № 166/167 від 19.03.2010 року, за якою найбільш ймовірна дійсна ринкова вартість ? частини нежитлових приміщень кафе за адресою: смт. Краснопілля, вул. Лермонтова, 2а Сумської області, станом на березень 2010 року складає 275393 грн.; можливий варіант виділу ? частини не житлової будівлі з урахуванням функціонального призначення його приміщень /ас. 160-181/.

Як убачається з матеріалів справи, так і з показань сторін, що подружжя спільними коштами ремонтувало придбану частину нежитлового приміщення, що підтверджується копіями кредитних договорів /ас. 35, 67-69/.

В статті 392 Цивільного Кодексу України зазначено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Ст. 60 СК України передбачає, що майно, набуте подружжям під час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності.

Ст. 61 СК України передбачає, що обєктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь які речі, за винятком тих, які виключені з Цивільного Кодексу.

Відповідно до ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 372 ЦК України, частки у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю або законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя , вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело та час придбання зазначеного майна.

Відповідно до п. 29 згаданого Пленуму, ст.ст. 57 61 СК України, ст. 52 ЦК України майно приватного підприємства чи фізичної особи підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Інший з подружжя має тільки право на частку, одержану від доходів цієї діяльності.

Судом встановлено, що відповідач відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серія ВОО № 657570 від 29 травня 2007 року є фізичною особою підприємцем, платником єдиного податку.

Відповідно до положень статей 57, 61 СК, ст. 52 ЦК майно приватного підприємства чи фізичної особи підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності.

Відповідно до ст. 51 Науково-практичного коментаря до цивільного законодавства, випущеному у 2008 році за редакцією доктора юридичних наук, професора, заслуженого юриста України ОСОБА_8, фізичні особи підприємці прирівняні у правовому статусі до юридичних осіб субєктів підприємницької діяльності.

Відповідно до статті 139 Господарського Кодексу України, яка регламентує визначення майна у сфері господарювання, майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб'єктів.

Залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі здійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів.

Основними фондами виробничого і невиробничого призначення є будинки, споруди, машини та устаткування, обладнання, інструмент, виробничий інвентар і приладдя, господарський інвентар та інше майно тривалого використання, що віднесено законодавством до основних фондів.

Оборотними засобами є сировина, паливо, матеріали, малоцінні предмети та предмети, що швидко зношуються, інше майно виробничого і невиробничого призначення, що віднесено законодавством до оборотних засобів.

Коштами у складі майна суб'єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб'єктів з іншими суб'єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства.

Товарами у складі майна суб'єктів господарювання визнаються вироблена продукція (товарні запаси), виконані роботи та послуги.

Особливим видом майна суб'єктів господарювання є цінні папери.

Субєктами права власності, за ЦК, є Український народ та інші учасники цивільних відносин: фізичні та юридичні особи, держава Україна, ОСОБА_9 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші субєкти публічного права (стст.2 та 318).

Водночас серед цього переліку немає такого субєкта права власності, як фізична особа підприємець.

Крім того, Конституція (ст.41) та ЦК (ст.325) закріпили право приватної власності. Його субєктами є фізичні та юридичні особи. Останні можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих його видів, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, належної фізичній чи юридичній особі (ст.325 ЦК).

Таким чином, субєктом права власності законодавством визнається фізична особа, якій може належати будь-яке майно, крім того, що взагалі не може перебувати у власності фізичної особи.

Водночас не виокремлюється такий субєкт права власності, як фізична особа підприємець.

Фізична особа наділена всіма особистими немайновими правами та здатна мати всі майнові права, передбачені Конституцією, Цивільним кодексом та іншими законами (ст.26 ЦК). Переліку майнових прав чинне законодавство не містить. Виходячи з аналізу чинного законодавства, можна стверджувати, що право займатися підприємницькою діяльністю є майновим правом фізичної особи.

Тобто правовий статус фізичної особи є набагато ширшим, ніж правовий статус фізичної особи підприємця. Право на здійснення підприємницької діяльності є правом фізичної особи, і набуття статусу підприємця дозволяє фізичній особі лише здійснювати господарську діяльність діяльність у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

В Науково-практичному коментарі до цивільного законодавства, випущеному у 2004 році Академією суддів України (автори: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13), прямо вказується, що майно фізичної особи підприємця вважається спільним сумісним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу.

Як убачається з матеріалів справи, в Свідоцтві про право власності не нерухоме майно власниками вказані саме фізичні особи ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Крім того, Розпискою від 15.12.2008 року позивач ОСОБА_1 отримав від відповідача ОСОБА_2 кошти у сумі 10000 грн. в рахунок розподілу майна /ас. 22/, цим самим фактично визнаючи спірне майно спільною частковою власністю подружжя.

Таким чином, предявивши до суду вимоги про поділ спільного майна подружжя, позивач довів, що ? частина нежилого приміщення за адресою: смт. Краснопілля, вул. Лермонтова, 2а Сумської області, є спільною частковою власністю подружжя, оскільки таке майно набуте ними за час спільного подружнього життя. Відповідач не спростувала доводи позивача, не довела, що спірні частини нежилої будівлі є майном фізичної особи підприємця.

Питання стягнення грошової компенсації в рахунок рівності часток при поділі майна подружжя та питання стягнення судових витрат сторонами не заявлено.

В ході судового розгляду справи 11.09.2009 року позивач, а 16.12.2009 року відповідач заявляли клопотання про надання часу сторонам для вирішення питання про укладення мирової угоди, яка так і не була укладена /ас. 105, 136/.

За таких обставин, ? частина нежитлового приміщення в будинку № 2а по вул. Лермонтова в смт. Краснопілля Сумської області придбана в період шлюбу за спільні кошти, жоден із подружжя не вчинив дій щодо присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у справі спільної сумісної власності на майно, яке допускається лише за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті всебічного, повного та обєктивного їх розгляду в судовому засіданні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 60, 61, 69-71 СК України, ст.ст. 2, 318, 325 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя , керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 79, 81, 88, 209, 212, 214 - 215,217, 218 ЦПК, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати в спільній частковій власності подружжя за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на ? частину за кожним нежитлового приміщення в будинку № 2а по вул. Лермонтова в смт. Краснопілля Сумської області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 1372 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а усього 1472 грн.

На дане рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження на протязі 10 днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження. Заява та скарга подаються до Сумського апеляційного суду через Краснопільський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо таку заяву було подано, але апеляційна скарга подана не була у строк, встановлений ст. 294 ЦПК, рішення суду набирає сили після закінчення цього строку. Якщо було подано апеляційну скаргу і рішення за цією скаргою не скасовано, воно набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. І. Косар Повний текст рішення виготовлений та підписаний 15 червня 2010 року об 16 год. 00 хв.

Оригінал зберігається в матеріалах справи