РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

7 червня 2010 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Трофімова В.С.

при секретарі судового засідання Рало Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова у порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства Страхової компанії „ВУСО до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення в порядку регресу шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 акціонерного товариства Страхової компанії „ВУСО до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення в порядку регресу шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 9512 гривень 10 копійок.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 30.05.2008 року у м.Харкові відбулося ДТП за участю автомобіля „Suzuki Grand Vitara, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4, під його керуванням та автомобіля «Fiat», державний номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5, під керуванням ОСОБА_6. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоди автомобілю „Suzuki Grand Vitara, державний номерний знак АХ76541ВС, власником якого є ОСОБА_4 Згідно довідки ВДАІ з обслуговування м.Харкова та АТІ дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_2 п. 16.6 Правил дорожнього руху України. Відповідачі несуть солідарну відповідальність, ОСОБА_3, як власник транспортного засобу, ОСОБА_2 як особа, яка порушила ПДР та безпосередньо винний в дорожньо-транспортній пригоді. 21.11.2007 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту №72961-20-02. Страховим випадком, згідно з договором страхування, визначається подія, у разі якої внаслідок ДТП було завдано шкоду автомобілю страхувальника. Розмір страхового відшкодування визначається Страховиком, виходячи із суми заподіяного в результаті настання страхового випадку матеріального збитку, але не більше розміру страхової суми, а підставою для страхового відшкодування згідно договору страхування є рахунок СТО. Відповідно до Рахунку-фактури ТОВ «АНК-Моторс» №АН2- від 04.06.2008 року та рахунку-фактури ЗАТ «Акко-Інвест» №ХН1-002090 від 04.06.2008 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 10030, 50 гривень, однак зі збіитку виключена вартість робіт иа матеріалів згідно з п.11.3.3 Договору загальною вартістю 518,40 гривень, таким чином, сума страхового відшкодування становить 9512,10 грн., про що було складено страховий акт №3538-02 від 13.05.2008 року. Виплата страхового відшкодування була здійснена на підставі заяви страхувальника, страхового акту №3538-02 від 13.05.2008 року, платіжним дорученням ОСОБА_4 було перераховано 9512 гривень 10 копійок.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_7 не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь і належним чином, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_8 ОСОБА_9, який діє згідно довіреності, у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пояснивши суду, що винним у дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_2, особисто ОСОБА_8 не завдавав шкоди позивачу або третій особі, у звязку з чим шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, має відшкодувати ОСОБА_2.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

У судовому засіданні встановлено, що 21.11.2007 року між ОСОБА_1 акціонерним товариством Страховою компанією „ВУСО та ОСОБА_4 укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №72961-20-02.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.05.2008 року, приблизно о 09 год. 15 хв., водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Fiat 1462», державний номерний знак НОМЕР_2, рухався по вул.Шота Руставелі, у м. Харкові, виконуючи поворот ліворуч, на перехресті з пл.Руднєва, не надав переваги у русі автомобілю „Suzuki Grand Vitara, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, який рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого відбулося зіткнення з останнім, чим завдав матеріальних збитків.

Постановою суду від 17 липня 2008 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 68 гривен. З вищезазначеної постанови також вбачається, що дорожньо-транспортна пригода відбулася через недотримання водієм ОСОБА_2 п.16.6 Правил дорожнього руху України.

Страховим випадком, відповідно зазначеного договору страхування, визначається подія, у разі якої внаслідок ДТП було завдано шкоду автомобілю страхувальника. Розмір страхового відшкодування визначається Страховиком, виходячи із суми заподіяного в результаті настання страхового випадку матеріального збитку, але не більше розміру страхової суми, а підставою для страхового відшкодування згідно договору страхування є рахунок СТО.

Відповідно до Рахунку-фактури ТОВ «АНК-Моторс» №АН2- від 04.06.2008 року та рахунку-фактури ЗАТ «Акко-Інвест» №ХН1-002090 від 04.06.2008 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 10030, 50 гривень, однак зі збіитку виключена вартість робіт иа матеріалів згідно з п.11.3.3 Договору загальною вартістю 518,40 гривень, таким чином, сума страхового відшкодування становить 9512,10 грн., про що було складено страховий акт №3538-02 від 13.05.2008 року.

Позивачем була здійснена виплата страхового відшкодування у відповідності до ст. 25 Закону України „Про страхування на підставі заяви ОСОБА_4, страхового акту №3538-02 від 13.05.2008 року, відповідно до платіжного доручення № 9183 ОСОБА_4 було перераховано 9512 гривень 10 копійок.

Як вбачається з повідомлення ЗАТ СК „ВУСО від 04.08.2008 року, вони звертались до відповідача ОСОБА_2 з проханням відшкодувати заподіяні їм збитки.

Відповідно до ст. 27 Закону України „Про страхування, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фізичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст.. 54 Закону України „Про власність, у разі технологічних та екологічних катастроф та за інших обставин надзвичайного характеру, що виключають можливість здійснення власником його прав щодо володіння, користування і розпорядження майном, йому відшкодовується вартість майна у повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент припинення права власності.

Відповідно до ст..1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підставі ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У абз. 1 п. 4 Ухвали Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування збитку» з подальшими змінами і доповненнями від 8 липня 1994 р. № 7, від 30 вересня 1994 г. № 11(далі по тексту ППВС України № 6) вказано, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати яку-небудь діяльність, здійснення якої створює підвищену вірогідність спричинення шкоди через неможливість контролю за нею людиною. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, повинна наступати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих особливостей.

У абз. 2 і 3 п. 4 ППВС України № 6 вказане, що під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки через право власності, повного господарського ведення, оперативного управління або по інших підставах (договори оренда, довіреність і т.п.). Не вважається власником джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за збиток перед потерпілим особу, яка управляла джерелом підвищеної небезпеки через трудові відносини з власником цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.п.).

З урахуванням вищезазначеного, суд не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, які є у матеріалах, у звязку з чим з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню сума завданої матеріальної шкоди в порядку регресу у розмірі 9512 гривень 10 копійок.

Позовні вимоги ЗАТ «ВУСО» в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з відповідача ОСОБА_3 не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

На підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до Постанови Пленуму від 27 березня 1992 року зі змінами та доповненнями „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

У якості джерела підвищеної небезпеки транспортний засіб виступає лише на час його експлуатації. У судовому засіданні встановлено, що автомобіль «Fiat 1462», державний номерний знак НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_5, ОСОБА_2 керував автомобілем на відповідній правовій підставі, на момент зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Fiat 1462», державний номерний знак НОМЕР_2 експлуатував ОСОБА_2.

Судовий збір у справі визначається судом виходячи з Декрету Кабінету Міністрів "Про державне мито", а саме з відповідачів у частковому порядку підлягає стягненню в доход держави 1% від розміру задоволених вимог по позові, але не менш 51 грн.

Витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи визначаються судом у розмірі та порядку, передбаченому Постановою КМУ України від 05.08.2009 року №825 „Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року №1258 „Про затвердження Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, повязаних з розглядом цивільних та господарських справ та їх розмірів. у сумі 120 грн.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом судової справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: витрати на інформаційно-технічне забезпечення, витрати повязані з проведенням судових експертиз та ін.

Позивачем при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 95 гривень 12 копійок, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень.

Питання про розподіл судових ви трат суд вирішує відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України, судові витрати, сплачені позивачем при подачі позовної заяви суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 1166 ч.1, 1187 ч.2, 1188 ЦК України, ст.. 54 Закону України „Про власність, ст.ст. 25, 27 закону України „Про страхування ст.ст. 10, 11, 79, 88 130, 174, 212-215, 224-229 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 акціонерного товариства Страхової компанії „ВУСО до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення в порядку регресу шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства Страхової компанії „ВУСО (р/р №0561 в Донецькій філії ТОВ УКБ «Камбіо», МФО 394523, ) в якості відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу суму у розмірі 9512 гривень 10 копійок (девять тисяч пятсот дванадцять гривень десять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства Страхової компанії „ВУСО (р/р №0561 в Донецькій філії ТОВ УКБ «Камбіо», МФО 394523, ) судові витрати: витрати повязані з оплатою судового збору у розмірі 95 гривень 12 копійок (девяносто пять гривень дванадцять копійок); витрати, повязані з інформаційно-технічним забезпеченням розгляди справи у розмірі 120 гривен (сто двадцять гривень).

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Відповідачами, які не приймали участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст.. 229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження через Фрунзенський районний суд м. Харкова з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги або шляхом подачі апеляційної скарги у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачами, які не приймали участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, у разі відсутності заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги.

СУДДЯ: