Радехівський районний суд Львівської області
Справа №2-16/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2010 року м.Радехів

Радехівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Мулявка О.В.

при секретарі судового засідання Табен Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання у м.Радехів справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення меж між земельними ділянками,

встановив:

Позивач звернувся до суду із просьбою зобов'язати відповідача встановити огорожу її присадибної ділянки згідне плану зовнішніх меж земельної ділянки.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги уточнила та просить суд зобов'язати відповідача встановити огорожу його земельної ділянки, що межує із земельною ділянкою ОСОБА_1, згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки. Крім цього, просить встановити межу земельної ділянки відповідача, що межує із земельними ділянками позивача таким чином, щоб площа приватизованої земельної ділянки ОСОБА_1 становила 0,04га та площа не приватизованої земельної ділянки становила 0,06га. Підтримавши уточнені позовні вимоги представник позивача пояснила, що спірні земельні ділянки були розмежовані огорожею, частину якої відповідачем було оновлено декілька років назад. Під час заміни частини огорожі відповідач пересунув її в глибину земельних ділянок позивача. Таким чином, дійсні розміри земельних ділянок позивача не відповідають розмірам, зазначеним у Державному акті та у рішенні Розжалівської сільської ради про передачу ділянки у приватну власність. Приватизовану земельну ділянку у с. Андріївка, 38 позивач успадкував за заповітом після смерті ОСОБА_3 Щодо земельної ділянки безоплатно переданої позивачу у приватну власність для обслуговування житлового будинку по вулиці Пісковій у с.Андріївка, правовстановлюючих документів ним не оформлено. Позов, із врахуванням уточнених позовних вимог, просить задоволити.

Представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги з врахуванням їх уточнення підтримав в повній мірі та дав аналогічні пояснення.

Представник відповідача щодо позовних та уточнених позовних вимог заперечив та у судовому засіданні пояснив, що значна частина паркану, який розділяє спірні земельні ділянки, стоїть без змін більше 30 років. У 2005 році частина огорожі була оновлена, але під час її заміни новий паркан ставився по межі старого, а від так земельну ділянку позивача ніхто не захоплював. Відповідач являється спадкоємцем спірної земельної ділянки у с.Андріївка Радехівського району відповідно до заповіту ОСОБА_5, однак на даний час правовстановлюючі документи на неї не виготовлено. Крім цього, наголошує, що попередні власники цих земельних ділянок щодо меж ніяких спорів не мали. У задоволенні позову просить відмовити.

Представник Розжалівської сільської ради ОСОБА_6 у судовому засіданні показала, що перебуваючи на посаді голови сільської ради їй відомо про наявність спору між позивачем та відповідачем щодо меж суміжних земельних ділянок, оскільки вони неодноразово зверталися із відповідними скаргами. Під час перемірювання земельних ділянок працівниками сільської ради, із-за відсутності належного обладнання,були допущені похибки та неточності.

Представник Розжалівської сільської ради ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що перебуваючи на посаді землевпорядника ради, з метою врегулювання спору між позивачем та відповідачем, вона за їх скаргою приймала участь в обмірюванні спірних земельних ділянок. При цьому було встановлено невідповідність даних абрисів та фактичних розмірів земельних ділянок. Обміри проводилися без застосування спеціального обладнання.

Представник Радехівського відділу Львівської філії Центру державного земельного кадастру ОСОБА_8 у судовому засіданні показав, що у 2007 році під час переоформлення Державного акту на право приватної власності на землю позивачем, було встановлено розбіжності між даними акту та фактичними розмірами земельної ділянки за рахунок поворотної точки. При цьому зазначає, що провівши фактичну межу земельної ділянки позивача у відповідність до прямої межі, встановленої у Державному акті того, відповідачу необхідно буде зруйнувати наявний на його земельній ділянці будинок. Вказує на те, що при виготовленні Державного акту на право приватної власності на землю у 1997 році дані обмірів заокруглювалися де сотих в той час, як за сучасними стандартами такі дані вказуються у десяти тисячних. Крім цього, у вересні 2009 року було проведено обмір земельної ділянки відповідача у с.Андріївка Радехівського району. За наслідками обмірювань було складено кадастровий план земельної ділянки та відповідний акт. Під час проведення робіт були присутні представники Розжалівської сільської ради та представник позивача і зауважень щодо достовірності відображених даних від вказаних осіб не надходило.

Вислухавши пояснення представників позивача, заперечення представника відповідача та покази представників Розжалівської сільської ради і Радехівського відділу ЦДЗК, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 - позивач по справі, є спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_3, померлої 16.05.1997р., що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23.12.1997р. (а.с.4) .

Державний акт на право приватної власності на землю серії ІУ-ЛВ №060001 виданий 11.09.1997р. (а.с.З) і у встановленому законом порядку не скасований.

Приймаючи до уваги заявлені позовні вимоги, із врахуванням їх уточнення у судовому засіданні представником позивача (а.с.147) та відповідне посилання на норми ст.ст.103,106,107 ЗК України, суд приходить до висновку, що вимогою ставиться встановлення меж між спірними земельними ділянками.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування збитків; застосування інших, передбачених законом способів захисту (ст.16 ЦК України).

Суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування. Зокрема ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997р. №280/97-ВР (із подальшими змінами та доповненнями) до виключної компетенції сільських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Статтями 106,107, Главою 31 Земельного кодексу України та статтями 14,55 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003р. №858- IV (із подальшими змінами та доповненнями) визначено порядок встановлення (відновлення) меж земельних ділянок на місцевості.

Таким чином, із врахуванням вищенаведеного та рекомендацій, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами та доповненнями) суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

ОСОБА_8 наведеного, необґрунтованість позовних вимог полягає також і у неподанні суду позивачем і його представниками правовстановлюючих документів щодо земельної ділянки, яка відмічена під цифрою 1 у кадастровому плані ОСОБА_1 (а.с.13), з тому числі і встановлення межових знаків та інших доказів причетності відповідача до порушень меж земельних ділянок. У відповідності ж до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, сторона у справі повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Керуючись ст.ст.10,11,60,209,212,215 ЦПК України та ст.ст.96,103, 106,107,125,12 6,152,158 Земельного кодексу України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення меж між земельними ділянками, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків апеляційного оскарження, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Головуючий