Апеляційний суд Івано-Франківської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

„22 червня 2010р. м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Соколовського В.М.,

суддів: Фединяка В.Д., Пнівчук О.В.,

секретаря Курташ С.М.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерно-комерційного банку «Золоті ворота» в особі його філії в місті Івано-Франківську до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерно-комерційного банку «Золоті ворота» на рішення Коломийського міськрайонного суду від 02 березня 2010 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 02 березня 2010 року частково задоволено позов Акціонерно-комерційного банку «Золоті ворота» (надалі АКБ «Золоті ворота») в особі його філії в місті Івано-Франківську. Стягнуто з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь філії АКБ «Золоті ворота» в місті Івано-Франківську 247225 грн. заборгованості по кредитному договору № 02/346Ф від 18 квітня 2008 року, 1700 грн. сплаченого державного мита і 30 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи. В решті позову відмовлено.

На дане рішення АКБ «Золоті ворота» в особі його філії в місті Івано-Франківську подав апеляційну скаргу, вказуючи на незаконність рішення через порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначає, що при постановленні рішення судом не застосовано норми права, які підлягали застосуванню, а саме: ч.2 ст.1 Закону ________________________________________________________________________________

Справа № 22-ц-1269/2010р. Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б.Б.

Категорія 27 Суддя-доповідач ОСОБА_5

України «Про заставу», ст.ст.541, 543 ЦК України, а також не враховано умови пункту 2.3.7 договору застави № 02/269дз від 18 квітня 2008 року. Тому вважає, що відповідач ОСОБА_3 відповідно до умов договору застави рухомого майна є майновим поручителем за відповідача ОСОБА_2 по кредитному договору № 02/346Ф. А, поскільки, зобовязання за кредитним договором не було виконано у визначений строк боржником ОСОБА_2, то Банк набув права звернення стягнення на заставне майно, згідно ст.589 ЦК України та ст.20 Закону України «Про заставу». Отже, на ОСОБА_3 покладено солідарний обовязок за грошовим зобовязанням ОСОБА_2 по кредитному договору. В звязку з цим, апелянт просив скасувати оскаржуване рішення, а позов Банку до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення з них в солідарному порядку заборгованості в сумі 247225 грн. за кредитним договором та судових витрат в розмірі 1730 грн. задовольнити в повному обсязі, стягнувши з відповідачів усі судові витрати.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав з наведених вище мотивів та просив її задовольнити в повному обємі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги не визнали, вважають її безпідставною, а рішення суду першої інстанції просили залишити в силі, відмовивши у задоволенні скарги.

Вислухавши доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_1, заперечення на скаргу відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 18 квітня 2008 року між АКБ «Золоті ворота» в особі його філії в місті Івано-Франківську та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 02/346Ф (а.с.7-9), згідно якого ОСОБА_2 на підставі заяви на видачу готівки № 3 від 18.04.2008 року надано споживчий кредит в сумі 150000 грн. зі строком погашення до 17 жовтня 2008 року та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22% річних, з поверненням кредиту та відсотків за користування ним щомісячно, відповідно до Графіку платежів у розрізі сум погашення основного боргу за кредитом, сплатою вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань за кожним платіжним періодом з розписом сукупної вартості кредиту (Додаток № 1 до Договору).

Згідно п.2.2 цього кредитного договору ОСОБА_2 зобовязувався до 25 числа включно кожного поточного місяця (включаючи місяць надання кредиту, якщо кредит було надано до 20 числа включно), а також на день закінчення строку дії договору сплачувати проценти за період з 21 числа попереднього місяця (у місяці надання кредиту з дня фактичного надання кредиту) по 20 число поточного місяця включно (або день, що передує дню погашення кредиту).

Проте, ОСОБА_2 зобовязання за кредитним договором не виконав, прострочив погашення кредиту як по основному боргу, так і по процентах, в звязку з чим, станом на 09.12.2009 року виникла заборгованість в сумі 247225 грн. 06 коп., з яких: 150000 грн. основна сума боргу по кредиту; 51127 грн. 24 коп. прострочені відсотки за користування кредитом; 46097 грн. 82 коп. пеня (а.с.77).

Для забезпечення виконання зобовязань по зазначеному вище кредитному договору між Банком і ОСОБА_4 12 лютого 2009 року укладено договір поруки (а.с.79), згідно якого ОСОБА_4 зобовязався відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_2 зобовязання по кредитному договору.

Також для забезпечення виконання зобовязань по вказаному кредитному договору між Банком та ОСОБА_3 18 квітня 2008 року укладено договір застави рухомого майна (транспортних засобів) № 02/269дз (а.с.10), згідно якого ОСОБА_3 передав у заставу Банку транспортні засоби два трактори колісних марки «К-701», на які мав тимчасові реєстраційні талони, як гарантію належного виконання боржником ОСОБА_2 умов кредитного договору № 02/346Ф від 18.04.2008 року.

За таких обставин, суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, повністю погодився із сумою стягнення заборгованості по кредитному договору, керуючись ст.ст.612 та 1050 ЦК України, що колегія суддів не ставить під сумнів і вважає такий висновок правильним. Проте, встановлюючи коло відповідачів по даній справі, суд дійшов до помилкового висновку, що тільки ОСОБА_2, боржник за кредитним договором, та його поручитель ОСОБА_4 в солідарному порядку повинні відшкодовувати заборгованість та збитки по кредитному договору. Суд не врахував, що відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про заставу», застава має похідний характер від забезпеченого нею зобовязання. Частиною 4 статті 591 ЦК України, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 2.3.7 Договору застави передбачено, якщо вирученої від реалізації майна суми не достатньо для виконання усіх зобовязань за кредитним договором, сплати неустойки та покриття витрат, повязаних з невиконанням або неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором, Заставодавець зобовязаний погасити цей борг за власний рахунок. Поскільки, в суді апеляційної інстанції заставодавець ОСОБА_3 підтвердив, що він не являється власником заставного майна, тобто двох колісних тракторів, тому він повинен відповідати перед Банком по невиконаних зобовязаннях боржника ОСОБА_2 як солідарний боржник своїми власними коштами.

В звязку з вищенаведеним, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові Банку про стягнення коштів у солідарному порядку ще й з ОСОБА_3 підлягає до скасування з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову Банку в повному обємі, на користь якого, відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають до стягнення понесені ним судові витрати в розмірі 2550 грн. сплаченого державного мита і 150 грн. оплачених витрат з інформаційно-технічного забезпечення з розгляду справи.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст.88, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Акціонерно-комерційного банку «Золоті ворота» задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 02 березня 2010 року в частині відмови у задоволенні позову Акціонерно-комерційного банку «Золоті ворота» до ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку кредитних коштів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Акціонерно-комерційного банку «Золоті ворота» в особі його філії в місті Івано-Франківську заборгованість по кредитному договору № 346Ф від 18 квітня 2008 року в сумі 247225 грн., державне мито в сумі 2550 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 150 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: В.Д. Фединяк

ОСОБА_6