АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-6349/10Головуючий у 1-й інстанції Костів
Провадження № 22ц-2730/10 Доповідач - Демкович Ю.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2010 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Козака І.О.

суддів - Гурзель І. В., Демкович Ю. Й.,

при секретарі -Саланді О.М.,

з участю апелянта, його представника та представника позивача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 жовтня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3

про стягнення боргу за договором позики, звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за договором позики, припинення права власності та визнання права власності на автомобіль,

ВСТАНОВИЛА:

У скарзі апелянт просить скасувати оспорюване рішення, вважаючи, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове, яким у позові ОСОБА_2 відмовити.

Порушення вбачає в тому, що судом першої інстанції не взято до уваги факту відсутності ОСОБА_1 у м. Тернополі на момент укладення спірного договору позики, що в свою чергу підтверджує неправдивість показів свідків зі сторони позивача щодо обставин отримання ним коштів. Не враховано того, що за умовами розписки кошти повинна повертати відповідачка ОСОБА_3, а не він, й що немає доказів про вимогу позивача про повернення коштів. Також, вказує, що в судовому засіданні не досліджувався оригінал розписки.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18.10.10 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 220000,00 грн. заборгованості за договором позики та 1820,00 грн. понесених позивачем судових витрат по сплаті збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. У задоволенні решти вимог відмовлено.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник підтримали вимоги скарги, пославшись на мотиви, наведені в ній.

Зазначають, що порушення норм процесу потягло за собою невірне застосування норм матеріального права.

Представник позивача просив залишити рішення без змін.

Заслухавши доповідача та учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити, виходячи із наступного.

При постановлянні рішення суд виходив із того, що між сторонами виникли

правовідносини, які випливають з договору позики, підтвердженням якого є розписка, и оскільки відповідач ОСОБА_1 не виконав своїх зобов'язань за цим договором -стягнув заборгованість.

Із таким висновком колегія суддів погоджується.

У силу ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму позики.

Судом першої інстанції встановлено, що між відповідачкою ОСОБА_3, яка діяла в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності, виданої ним 24.03.09, та позивачем укладено договір позики грошей в сумі 220000,00 грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка.

У даному випадку є наявна розписка від 31.08.09.

У розписці зазначалося, що грошові кошти взято в інтересах ОСОБА_1 з метою придбання ним автомобіля марки ОСОБА_4 з терміном повернення - до першої вимоги.

Із матеріалів справи вбачається, що такий автомобіль дійсно був придбаний апелянтом.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Доказів про те, що вказаний договір позики є недійсним немає.

Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 виникли правовідносини позики.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов'язання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ. Знаходження розписки у позикодавця свідчить про те, що боргове зобов'язання не припинено.

Тому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального і процесуального права й, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, підстав для скасування рішення, з мотивів, наведених у скарзі, не вбачає.

При цьому враховує наступне.

У силу ч.ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору.

Згідно із положеннями ст.ст. 238, 239 зазначеного Кодексу представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє, й правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Аналізуючи довіреність від 24.03.09, якою ОСОБА_1 уповноважив відповідачку ОСОБА_3 вчиняти від його імені цивільно-правові угоди, та вимоги ЦК України щодо представництва в цивільних правовідносинах, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно зроблений висновок щодо відповідальності ОСОБА_1 за виконання зазначеного зобов'язання.

Від імені позичальника у відповідності до ст. 244 ЦК України діяла відповідач ОСОБА_3 на підставі довіреності, виданої ОСОБА_1, яка надавала їй право вчиняти таку угоду в його інтересах, її повноваження підтверджені документально (ст. 245 ЦК).

Твердження апелянта про те, що він не отримував спірних коштів з посиланням на покази свідків, не заслуговують на увагу, оскільки у відповідності до ст. 1051 ЦК питання безгрошевості договору позики не може ґрунтуватися на показах свідків.

Також, не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо розгляд справи на підставі неналежних доказів, а саме копії розписки, без з'ясування наявності її оригіналу, оскільки судом апеляційної інстанції оглянуто оригінал цього документу та підтверджено його дійсність.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити. Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5