Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2010 року Хмельницький міськрайонний суд в складі :

головуючого судді Бондарчука В.В.

при секретарі Білоус О.В. з участю позивачів ОСОБА_1

ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідачів ОСОБА_4

ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про визнання частково недійсними договорів купівлі продажу та дарування, визнання права власності,

встановив:

В березні 2010 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного між виконавчим комітетом Хмельницької міської ради від 16 травня 1992 року та ОСОБА_8, а також договорів дарування на неї від 27 травня 1995 року укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, та 27 березня 2009 року укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу АДРЕСА_2, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_8, про визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на 2/5 частини квартири АДРЕСА_1, визнання права власності на ? частину квартири АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 На обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що будучи членами сімї ОСОБА_8, ОСОБА_4, останніми без їх згоди було викуплено квартиру АДРЕСА_1, при цьому не були виконанні вимоги ст. 15 Закону України «Про власність», та п. 9 Положення про продаж громадянам у власність квартир у будинках державного і громадського фонду. Окрім цього 27 травня 1995 року ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_5, а в 2009 році позивачам стало відомо, що вказану квартиру ОСОБА_5 подарував ОСОБА_4 а тому просять визнати за ним право власності на 2/5 частини даної квартири.

Також ОСОБА_1 на обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що проживаючи однією сімєю з ОСОБА_4 та ОСОБА_8 мала з ними спільний бізнес, за отримані від нього доходи вони придбали спільну квартиру АДРЕСА_4, в якій проживали з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з 1995 року. Зважаючи на це, ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на ? даної квартири.

Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в тому обсязі, що визначений у позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_4, який також представляв інтереси ОСОБА_8 та їх представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, та пояснили, що позивачі в квартири АДРЕСА_5 не проживали, спільний бізнес з позивачем не вівся, а тому підстав для задоволення позову не вбачається.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

15 липня 1989 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб.

3 жовтня 1990 року народився ОСОБА_2

16 квітня 1992 року виконавчим комітетом Хмельницької міської ради народних депутатів було прийнято рішення про продаж трикімнатної квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_10.

16 травня 1992 року між виконавчим комітетом Хмельницької міської ради народних депутатів та ОСОБА_8 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який був посвідчений державним нотаріусом першої Хмельницькій державній нотаріальній конторі.

Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сімї та прописку) від 13 квітня 2010 року №13, виданої ЖЕК №6 м. Хмельницького в квартири АДРЕСА_7 станом на 22 грудня 1991 року були прописані та проживали чотири чоловіка: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 наймач, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, чоловік наймача, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, син наймача, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, син наймача.

П. 9 «Положення про продаж громадянам у власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт», затвердженого ОСОБА_12 міністрів УРСР №142 від 19 травня 1989 року, яке діяло на момент укладення договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири, було передбачено, що громадянин, який бажає придбати в власність займану квартиру (будинок), подає заяву за місцем проживання до виконавчого комітету місцевої ОСОБА_12 народних депутатів або адміністрації підприємства, об'єднання, організації, у віданні або власності яких перебуває будинок. До заяви додається письмова згода членів сім'ї, проживаючих разом з ним, на придбання квартири (будинку) у його власність і довідка з місця проживання про склад сім'ї та прописку.

Згідно довідки ЖЕК №6 м. Хмельницького від 13 квітня 2010 року №13, на час викупу квартири ОСОБА_13 в квартирі було прописано дві особи: вона та її чоловік ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_11 та ОСОБА_5 були виписані на навчання 13 жовтня 1990 року та 16 серпня 1990 року відповідно.

Документи, які подавались разом із заявою ОСОБА_8 на викуп квартири АДРЕСА_1 та містилися у додатках до нього не збереглись, що підтверджується листом від 31 березня 2010 року №01-24-462 архівного відділу Хмельницької міської ради.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачами на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовують свої позовні вимоги, а саме проживання у ІНФОРМАЦІЯ_5 в м Хмельницькому в якості членів сімї з 1989 року по 1995 роки, окрім особистих пояснень, надано чотири конверти переписки ОСОБА_5 та ОСОБА_1, які датовані 7.08.1989 року, 8.08.1989 року, 22.03.1989 року, 28.08.1989 року та які були направлені на вищезазначену адресу.

Свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 в судовому засіданні зазначили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_5 не проживали.

Згідно ч.2 ст. 65 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Членами може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають із наймачем та ведуть з ним спільне господарство.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були зареєстровані за даною адресою 17 жовтня 1996 року, що підтверджується довідкою ЖЕК №6 від 30 березня 2010 року.

З огляду на викладене факт постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_17 в квартирі АДРЕСА_8 в період з 1989 року по 1995 рік свого підтвердження не знайшов. А отже укладеним договором купівлі-продажу від 16 травня 1992 року права позивачів як членів сімї квартиронаймача порушені не були.

Що стосується придбання квартири АДРЕСА_3 за рахунок коштів отриманих від спільного бізнесу, то суд виходив з такого.

1 червня 1995 року ОСОБА_8 було придбано квартиру АДРЕСА_4.

Позивачем на обґрунтування своїх позовних вимог було зазначено, що проживаючи однією сімєю з відповідачами, вівся спільний бізнес, отримані прибутки складали спільний бюджет, на дані кошти була придбана квартира.

Досліджуючи обставину ведення спільного бізнесу, суд встановив, що згідно записів у трудовій книжці серії БТ ІІ №3609593, ОСОБА_1 з 11 серпня 1989 року працювала на Хмельницькому міському обєднанні «Продтовари» на посаді продавця 2 категорії в магазині №15, 31 січня 1990 року була переведена на посаду касира контролера 2 категорії в магазин №64, а 14 лютого 1990 року була звільнена з посади за власним бажанням.

З 27 березня 1990 року працювала у Хмельницькому міськкоопторзі на посаді продавця магазину №14, 4 жовтня 1993 року переведена на посаду продавця магазину №16, а 12 березня 1994 року звільнена за власним бажанням.

23 травня 1997 року згідно ліцензії на право здійснення торгівельної діяльності реєстраційний номер 4464 ОСОБА_1 набула право на здійснення торгівельної діяльності у сфері роздрібної торгівлі непродовольчими товарами.

Згідно повідомлення від 14 квітня 2010 року №02-08-19 відділу державної реєстрації Хмельницької міської рад ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа підприємець з 22 квітня 1997 року по 12 вересня 2000 року.

З 8 травня 2003 року прийнята на посаду продавця ПП «Медтехсервіс».

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_8 з 15 травня 1967 року по 16 травня 1994 року працювала на посаді медичної сестри Скарженецької обласної психіатричної лікарні, була звільнена у звязку із досягненням пенсійного віку.

З 27 грудня 1994 року по 10 жовтня 2000 року ОСОБА_8 була зареєстрована як фізична особа підприємець.

Згідно сертифікату на право провадження торгівельної діяльності реєстраційний номер 2263 від 19 грудня 1995 року зазначено місце здійснення торгівельної діяльності кіоск на привокзальній площі м. Хмельницького.

З 12 січня 1998 року була прийнята на посаду заступника директора по адміністративно-господарській частині ПМП «Олеся».

ОСОБА_4 відповідно до записів у трудовій книжці серії БТ І №2215184 з 8 січня 1985 року по 1 березня 1994 року працював на посаді заправника 2 розряду АБП №1 Гречанської міжрайбази. З 2 березня 1994 року по 31 грудня 1996 року працював на посаді оператора АЗС МП «Еврика».

ОСОБА_5 відповідно до записів у трудовій книжці серії БТ ІІ №5847319 з 1 вересня 1986 року по 27 грудня 1990 року навчався у Ломоносовському морехідному училищі, в подальшому проз 29 січня 1990 року по 21 серпня 1990 року проходив військову службу на посаді помічника капітана МБСС-6200, був звільнений за власним бажанням. З 20 серпня 1990 року по 13 листопада 1990 року працював на посаді капітана механіка катера РК-190, був звільнений за власним бажанням. З 19 листопада 1990 року по 24 грудня 1990 року працював учнем каменяра. З 3 січня 1991 року по 6 серпня 1991 року прийнятий на посаду товарознавця Хмельницького заводу «Темп». З 5 серпня 1991 року по 1 березня 1997 року навчався на денній формі Одеської державної морської академії.

Згідно ст. 17 ч.1 Закону України «Про власність», який діяв на час спірних правовідносин майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1, та даним про здійснення підприємницької діяльності, трудова діяльність нею в період з 13 березня 1994 року по 21 квітня 1997 року не здійснювалась, факт проживання позивачів однією сімєю з ОСОБА_4 та ОСОБА_8 не доведений, суд, враховуючи, що квартира була придбана ОСОБА_8 1 червня 1995 року, під час здійснення нею підприємницької діяльності, а договір про сумісну діяльність відповідно до ст.ст. 430 432 ЦК Української РСР в ред. від 18 липня 1963 року, який діяв на момент спірних правовідносин з позивачем не укладався, а тому приходить до висновку про необґрунтованість цих позовних вимог.

В силу ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Отже право власності на квартири АДРЕСА_1 та №47 в будинку №71/1 по проспекту Миру в м. Хмельницькому, за договорами купівлі-продажу від 16 травня 1992 року, та 1 червня 1995 року ОСОБА_8 було набуто на законних підставах.

Згідно ч.1 ст. 3 Закону України «Про власність» власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном.

За таких обставин укладений договір дарування ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_1 27 травня 1995 року ОСОБА_5 не суперечив вимогам чинного на той час Закону України «Про власність», та Цивільному кодексу Української РСР в ред. від 18 липня 1963 року, а тому визнанню частково недійсним не підлягає.

ч.1 ст. 319 ЦК України в ред. від 16 січня 2003 року, передбачено, що власник користується, розпоряджається та володіє своїм майном на власний розсуд. У ч.2 цієї ж статті зазначено, власник відносно свого майна має право вчиняти всі дії, що не заборонені законом.

Зважаючи на це, укладення договору дарування квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 від 27 березня 2009 року також не суперечить чинному законодавству та не порушує прав інших осіб, а тому для визнання його частково недійсним підстав не має.

Окрім цього відповідно до ст. 71 ЦК Української РСР в ред. від 18 липня 1963 року, загальний строк позовної давності становить 3 роки.

Позивачі, оспорюючи договори купівлі-продажу квартир №4 в будинку №76/1 по проспекту Миру в м. Хмельницькому та квартири АДРЕСА_4 від 16 травня 1992 року та 1 червня 1995 року, договір дарування квартири АДРЕСА_9 від 27 травня 1995 року, клопотання про поновлення строку позовної давності не заявляли, доказів про поважність причин пропуску строку позовної давності не надали, а отже ці вимоги задоволенню не підлягають у звязку із закінченням строків давності, передбачених ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин. Оскільки в самій позовній заяві зазначено, що позивачу ОСОБА_1 був відомий факт укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, яка нібито набувалася за рахунок спільних коштів 1 червня 1995 року. Що стосується квартири АДРЕСА_1, то позивач також зазначила, у позовній заяві, що їй було відомо про договір дарування даної квартири її колишньому чоловіку ОСОБА_5 27 травня 1995 року, що крім цього також підтверджується і даними реєстрації позивачів у даній квартирі 17 жовтня 1996 року, оскільки без згоди власника квартири вона не могла бути здійснена.

Ст. 75 ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року, що діяв на момент спірних правовідносин передбачено, що позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Керуючись ст.ст. 3, 12 Закону України «Про власність», ст.ст. 71, 75 ЦК Української РСР, ст.ст. 319, 328 ЦК України, ст.ст. 60, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про визнання частково недійсним договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_10 від 16 травня 1992 року укладеного між виконавчим комітетом Хмельницкої міської ради та ОСОБА_8, договору дарування квартири АДРЕСА_10 від 27 травня 1995 року укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, договору дарування квартири АДРЕСА_10 укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 укладеному ОСОБА_4, за дорученням ОСОБА_9 та ОСОБА_8, визнання права власності на ? частину квартири №47 в будинку №71/1по проспекту Миру в м. Хмельницькому, та на 2/5 частини квартири АДРЕСА_1.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яка подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: