Зіньківський районний суд Полтавської області
справа №2-127/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2010 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого- судді - Дігтяр М.І., при секретарі Пявка Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить суд винести рішення, яким визнати за ним право власності на земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, розташовану на вул. Левадна, за № 24, в с. Міські Млини, Зіньківського району, Полтавської області, на якій розміщений його садибний житловий будинок.

Під час розгляду справи встановлено, що 20 лютого 2005 року померла мати дружини позивача ОСОБА_2, яка на час смерті проживала разом з ним і його дружиною, а своєю дочкою ОСОБА_3 у м. Полтаві по вул. Артема, буд. 24 б, кв. 21. З дня смерті спадкодавця ОСОБА_2 відкрилася спадщина на її спадкове майно. Відповідно до заповіту спадкодавця ОСОБА_2 позивач і його дружина ОСОБА_3 є єдиними спадкоємцями спадкового майна померлої. Частиною спадкового майна спадкодавця ОСОБА_2 був садибний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований на вул. Левадній, за № 24, в селі Міські Млини, Зіньківського району, Полтавської області. Дружина позивача написала заяву до Другої Полтавської державної нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини за заповітом спадкодавця ОСОБА_2 на його користь. Але скористатися в повній мірі своїм правом на спадкування спадкового майна спадкодавця ОСОБА_2 позивач не зміг тому, що за життя спадкодавець ОСОБА_2 належним чином своє право власності на вищевказане нерухоме майно не оформила і ці обставини не дозволили йому отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на даний садибний житловий будинок. За рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2006 року і додатковим рішенням цього ж суду від 29 грудня 2007 року за позивачем визнано право власності на садибний житловий будинок за № 24, на вул. Левадній, в с. Міські Млини, Зіньківського району, Полтавської області, яке було зареєстровано 18 березня 2008 року в КП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор».

З цього часу він постійно і безперервно володіє даним нерухомим майном і користується земельною ділянкою, на якій воно розміщене.

В грудні 2009 року, згідно чинного законодавства, позивач ОСОБА_1 вирішив скористатися своїм правом на оформлення та отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, на якій розміщений його садибний житловий будинок за № 24, на вул. Левадній, в с. Міські Млини, Зіньківського району, Полтавської області і з цією метою звернувся до Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області. Але там йому повідомили, що дана земельна ділянка загальною площею 0,16 га на підставі рішення Опішнянської селищної ради від 05 листопада 1997 року передана у приватну власність ОСОБА_2, яка мешкає в м. Полтава, вул. Артема, буд. 24 б, кв. 21, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства і 26 січня 2000 року їй видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІУ-ПЛ № 044129, який зареєстровано в

Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 467. Після цього в паперах померлої ОСОБА_2 позивач виявив вищевказаний державний акт на право приватної власності на землю, про існування якого раніше не знав.

У відповідності зі ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Аналогічну норму права містить і ст. 120 Земельного кодексу України.

Факт того, що зазначене будинковолодіння належить позивачу ОСОБА_4, а земельна ділянка спадкодавцю ОСОБА_2 підтверджується: фотокопією рішення Київського районного суду м. Полтави від 20.04.2006 року; фотокопією додаткового рішення Київського районного суду м. Полтави від 29.12.2007 року; фотокопією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно; фотокопією державного акта на право власності на землю серії ІУ-ПЛ № 044129.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. З, 15, 118-120 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 377, 392 ЦК України, ст. 120 Земельного кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Визнати за позивачем ОСОБА_1 Вілієм Олександровичем, 17 травня 1932 року

народження, право власності на земельну ділянку загальною площею 0,16 гектара,

призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських

будівель та ведення особистого підсобного господарства, розташовану на вул. Левадній,

за № 24, в с. Міські Млини, Зіньківського району, Полтавської області, якою за життя, на

підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІУ-ПЛ № 044129.

виданого 26 січня 2000 року на підставі рішення Опішнянської селищної ради народних

депутатів від 05 листопада 1997 року ОСОБА_2, зареєстрованого в Книзі

записів державних актів на право приватної власності на землю за № 467, володіла ОСОБА_2

ОСОБА_5, яка померла 20 лютого 2005 року.

На рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом 10 днів

після проголошення рішення, апеляційну скаргу може бути подано на протязі 20 днів

після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: М.І.Дігтяр.