Кузнецовський міський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2010 року м. Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області під головуванням

судді Малкова В.В., при секретарі Бірук Н.С.,

з участю:

позивача не зявився

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся в суд з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області (далі- УПСЗН). У позовній заяві вказує, що він є інвалідом 3 групи, інвалідність повязана з участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії. У 2008, як ліквідатор 1 категорії отримав щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 100 гривень. У 2009 як інвалід 3 гр., інвалідність якого пов»язана з участю у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС отримав щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 90 грн. Позивач вважає, що допомога виплачена у меншому розмірі ніж це передбачено статею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи " від 28.02.1991 року №796-ХІІ (далі в рішенні- Закон №796). Тому просить визнати вказані дії УПСЗН протиправними та зобов»язати відповідача перерахувати і виплати йому допомогу на оздоровлення за 2008 рік у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, за 2009 рік у розмірі 4 мінімальних заробітних плат, з урахуванням проведених виплат.

У запереченні на позов відповідач УПСЗН просить відмовити у позові. Підставою для відмови є те, що ст. 48 Закону №796, зокрема, передбачено виплату щорічної допомоги на оздоровлення особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи в порядку та розмірах, встановлених КМУ. У відповідності із постановою КМУ №562 від 12.07.2005 „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі- ПКМУ № 562) позивачу було виплачено щорічну допомогу на оздоровлення у 2008 році як ліквідатору у розмірі 100 гривень, а у 2009 р. як інваліду 3 гр. 90 грн.. Крім того, ст.67 Закону №796 встановлено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій, встановлих цим Законом підвищуються КМУ. Також у запереченні зазначено, що коштів у розмірах, встановлених Законом №796, у Державному бюджеті України на 2009 рік не було передбачено.

Позивач в судове засідання не з»явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача позов не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмовому запереченні.

Заслухавши представника відповідача, у результаті повного, всебічного і обєктивного дослідження наявних у справі доказів та керуючись законом, суд прийшов до наступного висновку.

Як визначено ч.5 ст.48 Закону №796 органам соціального захисту населення за місцем проживання постраждалих від наслідків аварії на ЧАЕС делеговано повноваження із здійснення виплат, зокрема, щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Позивач постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, отже виплати, передбачені ст.48 Закону №796, йому проводить відповідач.

Стаття 48 Закону №796 була викладена у новій редакції Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року N 107-VI. Цим Законом визначено, що виплата щорічної допомоги на оздоровлення особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується в порядку та розмірах, встановлених КМУ. Зазначені зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України (рішення Конституційного Суду України від 22.05.08 №10-рп/2008). Отже при розгляді спору слід застосовувати Закон №796 у редакції, яка була чинною до внесення вказаних змін.

Абзацом 3 ч. 4 ст. 48 Закону №796 передбачена виплата щорічної допомоги на оздоровлення, зокрема, інвалідам 3 гр. у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. На думку суду положення статей 62 та 67 вказаного Закону та положення Бюджетного кодексу України, на які посилається УПСЗН, не дають право органам соціального захисту виплачувати допомогу на оздоровлення у розмірі нижчому, ніж це передбачено законом.

Позивач є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, що підтверджується посвідченням сер.А №101274 від 3.11.08 та вкладкою до цього посвідчення. Позивач також є інвалідом 3 групи, інвалідність повязана з участю у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і встановлена з 29.09.08 довіку, що підтверджується довідкою МСЕК №144445 від 3.09.08.

Позивач від УПСЗН одержав щорічну допомогу на оздоровлення: у 2008 році як ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії у розмірі 100 гривень; у 2009 р. як інвалід 3 гр. 90 гривень. Вказаний розмір допомоги на оздоровлення, встановлено ПКМУ № 562. Розмір отриманої позивачем у 2009 році щорічної допомоги на оздоровлення не відповідає розміру щорічної допомоги на оздоровлення, встановленої абзацом 3 ч. 4 ст. 48 Закону №796. Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами, при розрахунку та виплаті позивачу у 2009 році допомоги на оздоровлення відповідач повинен був застосовувати розмір мінімальної заробітної плати, передбачений ст. 48 Закону №796, для інвалідів 3 групи. Розмір мінімальної заробітної плати станом на січень 2009 року був визначений у Законі України „Про Державний бюджет України на 2009 рік і становив 605 гривень. При розрахунку розміру виплат суд врахував, що позивач отримав від УПСЗН щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік у січні 2009 року у розмірі 90 гривень. Всього не одержано позивачем доходу : 605 * 4 90 = 2330 гривень.

На підставі викладеного, суд вважає незаконними дії УПСЗН по виплаті позивачу у 2009 році щорічної допомоги на оздоровлення у меншому розмірі ніж це передбачено законом. Вказаними діями відповідача позивачу завдано збитків, які полягають у неотриманні доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. У відповідності із п.2 ч.2, ч.3 ст.22, ст.1173 ЦК, шкода завдана фізичній особі, зокрема, незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування відшкодовується цим органом незалежно від вини. Відшкодування майнової шкоди здійснюється шляхом відшкодування збитків, якими, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Для захисту та відновлення порушеного права позивача, необхідно зобов»язати відповідача УПСЗН виплатити позивачу 2330 гривень щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік.

Разом з тим суд вважає, що відповідач у 2008 році правомірно не виплатив позивачу щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Згідно листа УПСЗН від 6.10.10 №1/14-с-82 позивач на підставі наданих ним документів 02.11.04 був зареєстрований у Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги як ліквідатор аварії на ЧАЕС. Тому у 2008 році позивач отримав від УПСЗН допомоги на оздоровлення у розмірі визначеному ПКМУ №562. Позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що він звертався до відповідача з довідкою МСЕК від 30.09.09 про встановлення йому у 2008 році інвалідності, пов»язаної з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. Частиною 4 ст. 48 Закону №796 передбачене право на отримання допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних зарплат інвалідами 1-2 груп та ліквідаторами наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії. У 2008 році позивач мав статус ліквідатора аварії на ЧАЕС 1 категорії. Оскільки ч.4 ст.48 Закону №796 виплати ліквідаторам 1 категорії не передбачені, позивачу була виплачена допомога на оздоровлення як ліквідатору у розмірі, передбаченому ПКМУ №562, а не у розмірі, встановленому ч.4 ст.48 Закону №796.

Вирішуючи питання про судові витрати, згідно із ст.88 ЦПК, суд вважає, що витрати на ІТЗ розгляду справи, які понесені позивачем у звязку із зверненням до суду, підлягають стягненню з відповідача. Оскільки позивач та відповідач звільнені від сплати судового збору на підставі п.5 р.11 ЦПК та відповідно п.18 та п.7 ч.1 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок держави.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 16, 1173 ЦК України, ст.ст. 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково. Визнати незаконними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області по виплаті ОСОБА_2 у 2009 році допомоги на оздоровлення у меншому розмірі, ніж це встановлено законом.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області (Рівненська обл., м.Кузнецовськ, майдан Незалежності, 1) виплатити ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік у розмірі 2 330 (дві тисячі триста тридцять) гривень.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області (Рівненська обл..,м.Кузнецовськ, м-н Незалежності,1, ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) 120 гривень понесених ним витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду.

На підставі ст.4 Декрету КМУ Про державне мито та п.5 р.11 ЦПК України звільнити сторони від сплати судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається сторонами протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Рівненської області через Кузнецовський міський суд.

Головуючий

Повний текст рішення підписано 31.08.2010 року