Справа 2-14/10
Номер провадження 2-14/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.10 року.Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Тулик І.І.

при секретарі Шемота М.І.

з участю представників сторін ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів справу за позовом

ОСОБА_2 як представника в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_7

до

Діловецької сільської ради. ОСОБА_5. ОСОБА_6,

ОСОБА_8, Рахівської державної нотаріальної контори,

третя особа КП «Бюро технічної інвентаризації» Рахівської районної ради

служба у справах дітей Рахівської РДА

про

визнання права власності на спадкове майно та визнання недійсними довіреності та

договорів дарування

а також позов ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють також в

інтересах ОСОБА_8,

до ОСОБА_1, ОСОБА_7, Діловецької сільської ради,

КП «Бюро технічної інвентаризації» Рахівської районної ради

про

визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 як представник в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_7 звернулася в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Позов мотивує тим, що після смерті у березні 1997 року чоловіка та батька позивачів, ОСОБА_1, залишився як спадкове майно, житловий будинок АДРЕСА_2, який являє собою капітальну кам'яну будову загальною площею 96 м.кв. з надвірними прибудовами - сараєм, туалетом та огорожею. У вересні 2007 року позивачка ОСОБА_7 звернулася до Діловецької сільської ради із відповідною заявою про перереєстрацію на неї та матір нерухомого майна (спадкового будинку) та видачу їм, як спадкоємцям першої черги спадкування за законом, правовстановлюючого документу на житловий будинок, який належав ОСОБА_1 на праві приватної власності. Основним доказом, як підставою своїх вимог, було пред'явлено свідоцтво про народження ОСОБА_7 та свідоцтво про одруження спадкоємця з ОСОБА_1. якими підтверджуються родинні зв'язки із спадкодавцем та які надали їм право на спадкування. Однак. Діловецькою сільською радою було відмовлено у перереєстрації спадкового будинку та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що спадкоємцями за законом пропущено строк прийняття спадщини, а отже діями відповідачів не визнано їхнє право на спадкове майно. Зазначають, що у даному будинку після смерті спадкодавця вони не проживали, оскільки мають інше постійне місце проживання, однак своїми діями підтвердили фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном. Такі дії проявились у тому, що відповідно до усної домовленості між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 і ОСОБА_9, ОСОБА_2 утримувала даний спадковий будинок, вела за цим дворогосподарством догляд, необхідний для підтримання належного стану будівель та споруд. Проводити ці дії особисто позивачі не мали змоги, оскільки ОСОБА_1 являється особою похилого віку, а ОСОБА_7 є інвалідом II групи дитинства. У зв'язку з наведеним ОСОБА_2 просить визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_7 право власності на все спадкове майно, у тому числі на житловий будинок АДРЕСА_2 разом з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_2, що належало в цілій частині на праві приватної власності ОСОБА_1

У свою чергу ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які діють також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, заклали позов до ОСОБА_1, ОСОБА_7. Діловецької сільської ради, КП «Бюро технічної інвентаризації» Рахівської районної ради про визнання права власності на житловий будинок. З позовної заяви слідує, що спірне майно, ще за життя ОСОБА_1 було подаровано ОСОБА_6, родина якого вступила у володіння та користування майном і продовжує ні дії до цього часу, а також родиною ОСОБА_6 було проведено реконструкцію вказаного будинку у два магазини, де здійснювалася підприємницька діяльність орендарями, починаючи з 08.12.1995 року. Наполягають на тому, що ОСОБА_1 відчужив на їх користь саме спірний будинок, на той час він значився під номером 33, однак посадові особи Діловецької сільської ради використавши зміну нумерації цього будинку, зробили ще один будинок АДРЕСА_2. який нібито належить відповідачам по даному позову, а будинку позивачів взагалі не існує, оскільки у ОСОБА_1 іншого будинку ніж спірний і той, що подарований ОСОБА_6 Крім того, після укладення договору дарування 08.12.1995 року. ОСОБА_6 вступив в управління та володіння спірним будинком та земельною ділянкою, тобто більше 13 років користується ним, тому вважають, що за ОСОБА_8 слід визнати право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_2, який належав ОСОБА_1, що являє собою капітальну будову (кам'яну споруду) загальною площею 96 м.кв. разом з надвірними прибудовами та господарськими спорудами.

Дані позови ухвалою Рахівського районного суду від 27 березня 2009 року були об'єднані в одне провадження для спільного розгляду.

10 вересня 2009 року ОСОБА_3 як представник за дорученням ОСОБА_1, ОСОБА_7 подає суду заяву про збільшення позовних вимог, де зазначив, що під час розгляду справи у суді відповідачем по первісному позову ОСОБА_6 було надано суду копію договору, укладеного 08.12.1995 року між ОСОБА_10, як представником ОСОБА_1. та ОСОБА_6, за яким житловий будинок АДРЕСА_3, подаровано ОСОБА_6 Крім того, відповідачем ОСОБА_6 було пред'явлено копію довіреності, складеної від імені ОСОБА_1 17.10.1995 року у Діловецькій сільській раді, згідно якої останній уповноважував ОСОБА_10 оформити договір дарування його житлового будинку на ім'я ОСОБА_6 Аналізуючи матеріали справи та деякі об'єктивні обставини вважає зазначені документи незаконними, а отже такими, що підлягають скасуванню та визнанню недійними. Згідно із даними, викладеними у довіреності, складеній 17.10.1995 року у Діловецькій сільській раді, ОСОБА_1, мешканець М.Будапешта, підписав дану довіреність у приміщенні Діловецької сільської ради уповноваживши громадянку ОСОБА_10 подарувати від його імені громадянину ОСОБА_6 належний йому на праві приватної власності житловий будинок. При цьому у даній довіреності відсутній його власноручний підпис у графі «підпис». У даній довіреності особою, яка її посвідчила, зазначено, що відомості про складення цього документу зареєстровано у реєстрі за №22. Згідно із відомостями, зазначеними у журналі вчинення нотаріальних дій за 1995 рік по Діловецькій сільській раді за реєстровим номером 22 виготовлено та посвідчено заповіт від імені жителя АДРЕСА_4 (НОМЕР_1, виданий Рахівським РВ УМЗС України), а підпис за громадянина ОСОБА_1 вчинила сільський голова, вона ж відповідач по справі ОСОБА_5, яка відомості підтвердила у суді. Враховуючи наведене збільшує позовні вимоги. Просить поновити строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права. Дручення, за реєстраційним номером 22, посвідчене 17.10.1995 року секретарем виконкому Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області від імені ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_4, на ім'я ОСОБА_10, мешканки АДРЕСА_5, для оформлення договору дарування житлового будинку на ім'я ОСОБА_6 визнати недійсним Договір дарування, укладений 08.12.1995 року між ОСОБА_10, та представником ОСОБА_1, та ОСОБА_6, що був посвідчений Рахівській держнотконторі за №2210, за яким житловий будинок АДРЕСА_3, подаровано ОСОБА_6 визнати недійсним. Договір дарування, укладений 06.12.2000 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, як представником неповнолітнього ОСОБА_8, та посвідчений у Рахівській держнотконторі за №1660, за яким житловий будинок АДРЕСА_3, подаровано ОСОБА_8, визнати недійсним. Визнати за ОСОБА_1. та ОСОБА_7 право власності на все спадкове майно, в тому числі житловий будинок АДРЕСА_2 разом з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_2, що належало в цілій частині на праві приватної власності ОСОБА_1. Стягнути з ОСОБА_6 на користь позивачів судові витрати.

В судовому засіданні представники позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 змінені позовні вимоги підтримали повністю та пояснили, що ОСОБА_1 ніколи паспорта громадянина України не мав, як і не був громадянином України, а також довіреність 17 жовтня 1995 року у Діловецькій сільській раді вчиняти не міг, оскільки на території України не був і не міг бути, оскільки його угорський паспорт був дійсний до 16.07.1995 року, іншого паспорта у нього не було. ОСОБА_1 та ОСОБА_7 фактично утримують спадкове майно через довірену особу ОСОБА_2, являються спадкоємцями першої черги, а отже за ними повинно бути визнано право власності на спадкове майно, що належало ОСОБА_1. Наполягають на задоволенні змінених позовних вимог.

Відповідачі ОСОБА_5. ОСОБА_6 та їх представник - ОСОБА_4 позов ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не визнали, пояснили, що у задоволенні їх позову слід відмовити у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, вважають, що у даній справі є ряд розбіжностей та неточностей, однак просять задоволити позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та визнати право власності на спірний будинок за ОСОБА_8, тобто сином позивачів, оскільки є наявний договір дарування, на підставі якого останньому подаровано будинок.

Представник Діловецької сільської ради в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справі: без їх участі, позовні вимоги визнають та не заперечують щодо задоволення позову.

Представник Рахівської державної нотаріальної контори в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним, причина неявки представника суду не відома.

Представник КП «Бюро технічної інвентаризації» Рахівської районної ради в судове засідання не з'явився, суду надано заяву, в якій просять справу розглянути без участі їхнього представника, позовні вимоги залишають на розсуд суду.

Представник органу опіки та піклування в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи їх повідомлено належним чином, причина неявки суду не відома.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що ремонт у приміщенні будинку, який являється предметом позову, здійснювала сім'я ОСОБА_8 десь у 2004-2005 році. Він довозив матеріали до даного будинку.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що у спірному будинку він проводив електропроводку, замовлення і розрахунок давала ОСОБА_5 ОСОБА_13 знає як односельчанку. Кому належав будинок не знає. Будинок складався приблизно з п'яти кімнат і був, на його думку, з каменю.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що за АДРЕСА_3 проживали ОСОБА_15, а потім її брат ОСОБА_1, який переїхав у м.Будапешт. Він був хрещеним батьком ОСОБА_6 Сім'я ОСОБА_6 доглядала за даним будинком. ОСОБА_10 разом з ОСОБА_6 їздили у Будапешт і оформляли там документи.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 червня 1988 року ОСОБА_1, що проживає у АДРЕСА_4, УНР являється спадкоємцем майна, що належало ОСОБА_16. Спадкове майно складається із житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2, на земельній ділянці колгоспу «Нове життя». Будинок кам'яний, загальна його площа становить 96 м.кв. з належними надвірними спорудами - сарай, туалет, огорожа.

Довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації» Рахівської районної ради №496 від 06 грудня 2007 року стверджено, що будинок АДРЕСА_2 по вул.Тибушанська в с.Ділове належав ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Рахівською держнотконторою 03.06.1988 року.

Довідкою, виданою виконкомом Діловецької сільської ради, №146 від 18.09.2007 року стверджено, що в погосподарських книгах до 1987 року будинок по АДРЕСА_2, був зареєстрований за ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_3, а після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_11, будинок по спадщині перейшов її брату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4. З 1996 року по даний час в погосподарських книгах відсутня запис по АДРЕСА_2. Житловий будинок залишився на тому ж місці.

Свідоцтво про смерть вказуй на те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_12 помер, про що зроблено відповідний актовий запис за № 76 від 28.03.1997 року.

Підлягають до задоволення позовні вимоги представника позивачів ОСОБА_3 щодо визнання доручення недійсним з огляду на наступне. Так, в ході розгляду справи відповідачем ОСОБА_6 було надано суду копію довіреності, складеної від імені ОСОБА_1 17.10.1995 року у Діловепькій сільській раді. Рахівського району, Закарпатської області, згідно якої останній уповноважив ОСОБА_10 оформити договір дарування спірного житлового будинку на ім'я ОСОБА_6 Як слідує із самої довіреності вона посвідчена секретарем виконавчого комітету Діловецької сільської ради ОСОБА_18 та зареєстрована в реєстрі піл №22. Під час розгляд справи було оглянуто книгу вчинення нотаріальних дій та встановлено, що під № 22 від 17.10.1995 року зареєстровано виготовлення та посвідчення заповіту від імені ОСОБА_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_5, номер паспорта та розписка про одержання нотаріально оформленого документа не являється ОСОБА_1, та як було встановлено і не заперечувалося відповідачкою ОСОБА_5, паспорт було пред'явлено ОСОБА_5, яка на той час являлася головою Діловецької сільської ради, та підпис також належить їй. Більше того, як стверджував представник позивачів - ОСОБА_3, громадянин ОСОБА_1 взагалі на території України у період посвідчення оскаржуваної довіреності не був, оскільки на той час вже не мав документа, що посвідчує особу, оскільки дія його паспорта закінчилася, а отже потрапити на територію України та вчинити довіреність у Діловецькій сільській раді 17.10.1995 року останній не міг, що підтверджується копією паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 та довідкою Загального та електронного управління Центрального управління та управління громадського стану, головного управління громадянського стану та головного управління відділу громадянського стану №33-25513-3/2008, з якої слідує, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, розпоряджався проїздним документом паспортом) НОМЕР_2, який був виданий XXII районним управлінням поліції 31.05.'.985 року. Паспорт був дійсний до 16.07.1995 року.

Статтею 43 Закону України Про нотаріат» від 02.09.1993 року передбачено наступне: не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин. які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи).

Статтею 52 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії.

Статтею 48 Цивільного кодексу УРСР встановлено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

З повідомлення Діловецької сільської ради №203 від 14.10 2008 року слідує, що згідно книги нотаріальних дій за період з 10.01.1992 року по 16.01.1996 року під №22 від 17.10.1995 року зареєстрований і посвідчений заповіт гр.ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5. Сам заповіт в книзі заповітів відсутній і доручення також. З 1987 року до дня смерті (ІНФОРМАЦІЯ_11) житловий будинок АДРЕСА_2 був зареєстрований за ОСОБА_16. З 1988 року по 1990 рік записи про власника будинку відсутні. З 1991 року по 1995 рік власником будинку був ОСОБА_1, а з 1996 року по даний час записи про цей будинок відсутні. ОСОБА_1 іншими житловими будинками в с.Ділове не володів. Житловий будинок АДРЕСА_3 до 1991 року був зареєстрований за ОСОБА_19, а після його смерті за дружиною ОСОБА_20

Всі ці обставини дають суду підстави визнати недійсною довіреність вчинену від імені ОСОБА_1 17.10.1995 року, згідно якої останній уповноважив ОСОБА_10 оформити договір дарування власного житлового будинку на ім'я ОСОБА_6 і виконати всі інші дії пов'язані з даним дорученням, оскільки було порушено ряд вимог Закону України «Про нотаріат» передбачених главою 4, зокрема щодо загальних правил вчинення нотаріальних дій.

На підставі даної довіреності 08.12.1995 року було укладено договір між ОСОБА_10, що діяла від імені ОСОБА_1, та ОСОБА_6, згідно з яким ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_6 прийняв у дар житловий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_3 побудований з дерева, жилою площею 12,42 кв.м., загальною площею 26,67 кв.м.

Стаття 48 ЦК України (в редакції 1963 року встановлює наступне. Недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Згідно до ст.215 ЦК України (в редакції 2004 року) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог законодавства; не відповідність моральним засадам суспільства; особа, яка вчинила правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, що передбачено ч.І-3, 5, 6 ст.203 ЦК України.

У зв'язку з визнанням недійсною довіреності від 17.10.1995 року, наступне укладення договору дарування не може породжувати правових наслідків щодо його дійсності, більше того, згідно договору дарування від 08.12.1995 року, ОСОБА_1 подарував ОСОБА_6 житловий будинок АДРЕСА_3 загальною площею 26,67 кв.м. побудований з дерева, хоча власником такого ніколи не був, а йому належав житловий (кам'яний) будинок АДРЕСА_2 загальною площею 96 кв.м., тому позов ОСОБА_3 про визнання договору дарування укладеного між ОСОБА_10, як представником ОСОБА_1, та ОСОБА_6, за яким житловий будинок АДРЕСА_3 подаровано ОСОБА_6 слід задовольнити та, як наслідок, слід визнати недійсним договір дарування, укладений 06.12.2000 року між ОСОБА_6 та представником неповнолітнього ОСОБА_8 - ОСОБА_5, що був посвідчений у Рахівській держнотконторі за №1660, за яким житловий будинок АДРЕСА_3, подаровано ОСОБА_8

Враховуючи, що про існування оскаржуваних довіреності та договорів позивачам стало відомо лише в ході розгляду даної справи, тому слід поновити їм строк позовної давності для звернення до суду, оскільки такий ними пропущений з поважних причин.

Статтею 524 Цивільного кодексу України було передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

В ході розгляду справи було встановлено, що заповіту щодо розпорядження своїм майном ОСОБА_1 за життя не вчиняв, таким чином його майно повинно б спадкуватися між спадкоємцями за законом.

У відповідності до ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

На підтвердження родинних зв'язків з ОСОБА_1 позивачі надали копію свідоцтва про одруження, з якого слідує, що ОСОБА_1 (дошлюбне ОСОБА_21), ІНФОРМАЦІЯ_7, являється дружиною ОСОБА_1, оскільки вони 03 березня 1951 року одружилися. Крім того, свідоцтво про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, підтверджує, що остання являється дочкою ОСОБА_1.

У відповідності до ст.549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Як було встановлено в ході розгляду справи, після смерті ОСОБА_1 залишився, як спадкове майно, житловий будинок АДРЕСА_2. ОСОБА_2 довела суду, що вона, за усною домовленістю з дружиною спадкоємця ОСОБА_1, яка являється особою похилого віку, та дочкою ОСОБА_7, яка є інвалідом з дитинства II групи, здійснює постійний догляд за спадковим будинком, за кошти зазначених спадкоємців утримує будинок та господарські споруди в належному стані.

В Україні юрисдикційну функцію щодо оформлення спадкових прав виконує нотаріат. Однак, судом встановлено, що суб'єктивне право позивачів на успадкування майна померлого ОСОБА_1 перебуває у невизнаному стані, оскільки позивачами було пропущено строк прийняття спадщини, що не дозволяло позивачам оформити спадкові права на нього, крім того, існував договір дарування, який є недійсним. Оскільки суд здійснює правозахисну функцію, а ОСОБА_7 та ОСОБА_1 вчинили відповідні дії, які свідчать про те, що вони, у розумінні ст.549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, шляхом утримання спадкового майна у належному стані через ОСОБА_2, тому слід визнати за ними право власності на все спадкове майно, в тому числі житловий будинок АДРЕСА_2 разом з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_2, що належало в цілій частині на праві приватної власності ОСОБА_1.

Позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які також діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 про визнання права власності за ОСОБА_8 на житловий будинок АДРЕСА_2, що належав на праві власності ОСОБА_1, до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Так, в ході розгляду справи, було встановлено, що ОСОБА_6 подарував ОСОБА_8 житловий будинок, який фактично йому не належав, оскільки довіреність, на підставі якої було укладено договір дарування від імені ОСОБА_1, фактично є недійсною.

Посилання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у позовній заяві на володіння та користування спірним майном з 1995 року, як на підставу визнання за набувальною давністю права власності за ОСОБА_8 права власності на будинок АДРЕСА_2 є безпідставним, оскільки право власності за набувальною давністю нормами Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, на які поширюються дані правовідносини, передбачено не було, а відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України (в редакції 2004 року) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 р. Більше того, право власності за набувальною давністю визнається лише за особою, яка добросовісно заволоділа чужим майном, що не відповідає встановленим обставинам справи.

У відповідності до ст..88 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_7 81 гривню судових витрат, що підтверджені платіжними квитанціями, зокрема, 51 гривню на сплату судового збору та 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді.

Керуючись ст.ст.10,58,60,212,213,223 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Поновити строк для звернення до суду за захистом порушеного права.

Доручення, посвідчене 17.10.1995 року за реєстраційним №22 секретарем виконкому Діловецької сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, від імені ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_4, Угорщини, на ім'я громадянки ОСОБА_10, мешканки АДРЕСА_5, на оформлення договору дарування житлового будинку на ім'я ОСОБА_6, визнати недійсним.

Договір дарування, укладений та посвідчений у Рахівській державній нотаріальній конторі 08.12.1995 року між ОСОБА_10, як представником ОСОБА_1, та ОСОБА_6, зареєстрований у реєстрі за №2210, за яким житловий будинок АДРЕСА_3, подаровано ОСОБА_6, визнати недійсним.

Догорір дарування, укладений 06.12.2000 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, як представником неповнолітнього ОСОБА_8, та посвідчений у Рахівській державній нотаріальній конторі за №1660, за яким житловий будинок АДРЕСА_3, подаровано ОСОБА_8, визнати недійсним.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, мешканкою АДРЕСА_6, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_10, мешканкою АДРЕСА_1, право власності на все спадкове майно, у тому числі житловий будинок АДРЕСА_2 разом з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_2, що належало в цілій частині на праві приватної власності ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_7 81 гривню судових витрат.

У задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють також в інтересах ОСОБА_8, до ОСОБА_1, ОСОБА_7, Діловецької сільської ради, КП «Бюро технічної інвентаризації» Рахівської районної ради про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу в судову палату з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Тулик І.І.