Справа №2-1282/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2010 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Мальованої В.В.

при секретарі - Коломоєць А.С..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Верес, Третя особа : ОСОБА_2, про зміну формулювання причин звільнення, стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час вимушеного прогулу. -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із вказаним позовом та просив постановити рішення, яким визнати неправомірним наказ ТОВ «Верес» про його звільнення з посади заступника директора по збуту в зв'язку із втратою довіри, змінити формулювання причин звільнення зі ст. 41 п.2 КЗпП України на ст. 38 ч.1 КЗпП України. Крім цього, позивач просить зобов'язати відповідача внести зміни до трудової книги ОСОБА_1, вказавши про недійсність запису № 2 з 15.09.2009 року. Позивач також просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути з відповідача суму моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 2500 грн..

Представник позивача проти вимог заперечує, вважає, що звільнення позивача за ст. 41 ч.2 КЗпП України є правомірним . Будь-яких доказів позивач на обґрунтування своїх вимог та заперечень суду не надав. Крім того, він взагалі не з'являвся до суду, незважаючи на те, що судом його явка визнана обов'язковою.

Третя особа: ОСОБА_2 проти вимог позивача заперечила, вважала, що звільнення ОСОБА_1 відбувалося на законних підставах, оскільки останній втратив довіру з боку власника (уповноваженого ним органу) підприємства.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, свідків, вивчивши докази по справі виходить з наступного.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися трудові відносини.

Як вбачається з трудової-книги позивача, останній працював на підприємстві - «ТОВ Верес» з 20.09.1999 року на посаді заступника директора по збуту (наказ № 46 від 20.09.1999 року ) - а.с. 4. та 15..09.2009 року ОСОБА_1 був звільнений з вказаної посади на підставі п. 2 ст. 41 КЗПпУ в зв'язку із втратою довіри.

Судом встановлено, що підставами для звільнення позивача став факт зволікання ОСОБА_1 загальновстановлених норм, щодо звітності за ТМЦ та вимог ЗУ України «Про бухгалтерський облік». Як вбачається із показів свідків, які були допитані в судовому засіданні, та матеріалів цивільної справи, зокрема службових записок, ОСОБА_1 отримав на підприємстві продукцію (а.с. 83) , але відповідних документів на отримання продукції не підписав, товар не повернув. Як вбачається з матеріалів справи відносно позивача за даним фактом порушено кримінальну справу (ст. 191 ч.2 КК України (а.с. 35).

Представник позивача посилався на невідповідність нормам законів України актів інвентаризаційного опису щодо виявлення нестачі товару, який начебто отримав ОСОБА_1, та що є предметом розгляду у рамках кримінальної справи. Суд вважає що дані акти не можуть бути предметом оскарження, оскільки останні не оскаржувалися позивачем та не заявлені у позовних вимогах. Суд досліджує усі наявні докази , надає їм оцінку та вважає, що у сукупності вивчених та досліджених доказів вказані акти є припустимими доказами та не спростовують покази свідків і інших матеріалів справи. Сам факт порушення кримінальної справи відносно особи (в даному випадку ОСОБА_1Ю.) не може бути істотною умовою для виявлення уповноваженим органом недовіри особі. Але, на думку суду, суб'єктивне судження про виявлення з боку відповідного органу підприємства (в тому числі колективу) недовіри особі, що безпосередньо обслуговує грошові та матеріальні цінності (до речі такою особою є позивач), висловлене уповноваженим органом підприємства, є однією з підстав для звільнення такої особи за вказаною нормою закону. Представник позивача посилався на неналежність дотримання порядку проведення інвентаризації але суд не можу прийняти вказане до уваги оскільки це не є предметом спору. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, тому, йому необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 41 КЗПп України, ст. 10. 11,-209, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 про зміну формулювання причин звільнення, стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ст. 296 ЦПК України.

Суддя В.В. Мальована