Ленінський районний суд м.Дніпропетровська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2010 року м.Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Волкобоєвій А.О.

за участю позивача ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, ОСОБА_4 про усунення перешкод у вихованні онука, встановлення способу участі у його вихованні,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі 03 грудня 2008 року звернулись до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, про усунення перешкод у вихованні онука, встановлення способу участі у його вихованні.

Просили суд зобовязати відповідачку ОСОБА_3 усунути перешкоди в здійсненні ними своїх прав, як баби та діда, у вихованні онука, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Визначити способи участі у вихованні онука, встановивши систематичні побачення із ним без участі відповідачки у вихідні дні (суботу та неділю) та святкові дні, надавши можливість загального відпочинку та оздоровлення дитини в літній час з виїздом з ним в зони відпочинку.

Ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних позовних вимог залучено батька дитини ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини позову. В судовому засіданні пояснили, що неодноразово намагалися знайти із матірю дитини спільну мову з приводу спілкування із онуком, участі у його вихованні, утриманні, тому що мають велике бажання підтримувати з ним родинні звязки, але відповідачка категорично заперечує проти цього.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 обставини щодо наявного між сторонами спору визнала, проти задоволення позовних вимог заперечувала. В обґрунтування чого посилалася на те, що відразу після народження сина між нею та позивачами на ґрунті розбіжностей поглядів виникали сварки. Зокрема, у звязку із тим, що позивачі забирали дитину від неї вночі, коли їм заманеться, не погоджували із нею усіх своїх інших дій відносно сина. У січні 2004 року поїхала до своєї бабусі погостювати, але в неї і залишилася, тому що дитина потребувала лікування. В подальшому у родину до позивачів не повернулася. Із чоловіком розлучилася, хлопчика виховує сама. Батько дитини ухиляється від сплати аліментів, а баба і дід на протязі шести років життя сина не приймають участі у його вихованні, не надають матеріальної підтримки по утриманню та необхідному лікуванню. Стверджує, що можливе спілкування позивачів із онуком обовязково викликає у дитини панічний страх та зашкодить його здоровю, оскільки він фактично не знайомий із дідом та бабою і не бажає цього. Від допиту у судовому засіданні малолітнього відмовилася.

Треті особи орган опіки та піклування Ленінської районної ради м. Дніпропетровська в особі свого законного представника та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися. Про день, час та місце судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку. Про причини неявки у судове засідання не повідомили, письмових заяв про розгляд справи, за свою відсутністю до суду не надсилали.

За згодою сторін розгляд справи проведено без участі осіб, що не зявилися.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.59, ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Підставою звернення позивачів до суду є захист особистих немайнових прав баби та діда на спілкування із малолітнім онуком та на участь у його вихованні.

Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України в редакції 2004 року, інших законів України, міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України,

Суд, вислухавши пояснення сторін, зясувавши обставини по справі, дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, виданого 21 січня 2004 року, ОСОБА_5 народився 07 грудня 2003 року у подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.64). Подружні відносини між ними припинено 14 вересня 2004 року (а.с. 7, 40).

Дитина проживає разом із матірю, яка утримує її, піклується про фізичний і розумовий розвиток. (а.с. 28-30, 63).

Відповідно до ч.1,2 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом ч.3 ст.291 Цивільного кодексу України, дитина має право на підтримання звязків з членами своєї сімї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. При цьому, суд зауважує, що оскільки це право має немайновий характер, дитина не може бути його позбавлена.

В силу положень ч.1 ст.150 СК України, батьки зобовязані виховувати свою дитину у дусі поваги та любові до родичів, які спільно з дитиною не проживають, заохочувати спілкування дитини з ними, тому що цьому відповідають закріплені у законі права таких осіб на спілкування з дитиною, а також покладення на батьків дитини обовязку не перешкоджати та сприяти спілкуванню.

Зокрема, відповідно до ст. 257 СК України, баба, дід мають право спілкуватися зі своїми онуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійснені бабою, дідом своїх прав щодо виховання внуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Позивачі позитивно характеризуються за місцем роботи, матеріально забезпеченні (а.с. 8,9,61,62). Із їхніх пояснень вбачається переконливе бажання брати участь у вихованні онука, прагнення щодо підтримання із ним особистих відносини і прямого контакту, характер ставлення якого ґрунтується як на почуттях взаємної поваги до інтересів малолітнього, так і до інтересів його матері.

Оцінюючи подані відповідачкою по справі докази, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір, приходить до висновку щодо нікчемності заперечень відповідача проти участі позивачів у вихованні свого онука, у звязку із наявною у батька дитини заборгованості по аліментам (а.с. 25-27, 31-33), тому що реалізація дідом та бабою особистих немайнових прав на спілкування із онуком не може повязуватися із покладеним на батьків, в силу ст.180 СК України, обовязку утримувати своїх дітей.

Крім того, суд вважає такими, що ґрунтуються на припущеннях доводи відповідачки з приводу створення негативних наслідків для здоровя дитини у вигляді можливого психологічного стресу від спілкування із дідом та бабою, у звязку із чим не приймає їх в обґрунтування заперечень.

Згідно до ч.5 ст.19 СК України, письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи надається органом опіки та піклування. У відповідності до ст.56 ЦК України, ст.11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», органами опіки та піклування є виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, що в межах своїх повноважень приймають, на

підставі п.6 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення, підписує які відповідний голова.

У відповідності до висновку органу опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради за № 732 від 20 листопада 2009 року, дні побачень ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з їх малолітнім онуком ОСОБА_5 встановлено кожної суботи місяця з 13.00 до 16.00 у присутності матері ОСОБА_3.

Незважаючи на неодноразові розяснення судом вимог щодо покладеного обовязку на доказування, відповідачка свої заперечення проти визначеного органом опіки та піклування способу участі позивачів у вихованні онука у судовому засіданні шляхом поданням до суду будь-яких доказів не довела.

Аналізуючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, враховуючи вік дитини, особливості її сімейного розвитку та виховання, режим навчання у дошкільному закладі, а також інші встановлені обставини у справі, суд першої інстанції не вбачає у спілкуванні позивачами зі своїм онуком створення перешкод у нормальному фізичному або розумовому розвитку дитини, порушень прав матері у вихованні та інтересів малолітнього, у звязку із чим, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково, визначивши ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кожної суботи місяця із 13.00 до 16.00 систематичні дні побачень із онуком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у присутності матері ОСОБА_3.

В силу частини 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, із відповідачки на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 належить до стягнення судові витрати по справі у розмірі 17,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.9, ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, ст.ст.7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ч.3 ст.56, ст.291 ЦК України, ч.5 ст.19, ч.1 ст.150, ч.1,2 ст. 155, ст.159, ст. 257 СК України, ст.11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», п.6 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.10,11, 15, 57-61, 66, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, ОСОБА_4 про усунення перешкод у вихованні онука, встановлення способу участі у його вихованні задовольнити частково.

Встановити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кожної суботи місяця із 13.00 до 16.00 систематичні дні побачень із онуком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у присутності матері ОСОБА_3.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 судові витрати по справі у розмірі 17,00 грн. (Сімнадцять гривень 00 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20-ти денний строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Вступна та резолютивна частини рішення оголошені в судовому засіданні 29 січня 2010 року.

Повністю рішення складено 03 лютого 2010 року.

Суддя Шавула В.С.