№ 2-460/10
№ -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2010 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Погребняк Т.Ю.

при секретарі Шостак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міжрайонного реєстраційно-екзаменаційного відділу управління Державної автоінспекції УМВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - про визнання угоди купівлі-продажу автомобіля дійсною та визнання права власності на автомобіль, зобов'язання провести реєстрацію автомобіля,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 у листопаді 2009 року звернувся до суду з позовом про визнання угоди купівлі-продажу автомобіля дійсною та визнання права власності на автомобіль. У позовній заяві зазначив, що звернувся до ОСОБА_2 МРЕВ управління ДАІ з метою перереєстрації автомобіля НОМЕР_1, яким користувався згідно засвідченої нотаріально генеральної довіреності від 21.11.2008 року, якою колишній власник автомобіля ОСОБА_5 доручив йому право експлуатувати та розпоряджатися вказаним автомобілем строком на один рік. ОСОБА_2 МРЕВ ДАІ було відмовлено йому у перереєстрації автомобіля, так як власник автомобіля помер 11.12.2008 року і термін представництва позивача за довіреністю сплинув. Позивач стверджує, що уклав з ОСОБА_5 саме договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, про отримання коштів у розмірі 19 000 грн. колишнім власником відповідачу надані розписки; спадкоємцем ОСОБА_5 є його дружина відповідач ОСОБА_3 Кошти за автомобіль позивач повинен був за домовленістю з власником внести частками і перереєстрація автомобіля мала відбутися після внесення остаточної суми у грудні 2008 року, але ОСОБА_5 захворів, потрапив у лікарню, де і помер, у звязку з чим оформлення угоди купівлі=продажу не відбулось. На час до внесення остаточної суми позивачу власник автомобіля видав генеральну довіреність з правом розпорядження автомобілем. Коли позивач звернувся до МРЕВ ДАІ йому відмовили здійснити перереєстрацію автомобіля, так як довіреність припинила свою дію у звязку зі смертю особи, яка цю довіреність видавала. Просить задовольнити його позов та визнати добросовісним покупцем спірного автомобіля, визнати за ним право власності на зазначений автомобіль, зобов'язати МРЕВ ДАІ провести реєстрацію автомобіля на його ім`я.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_6 підтримали заявлений позов та просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, дружина померлого власника спірного автомобіля, в суді не заперечувала проти позову, пояснила, інших повнолітніх спадкоємців після смерті ОСОБА_5 немає, вона до нотаріуса звернулась з приводу спадщини, але свідоцтво про прийняття спадщини не отримала за браком коштів, повідомила, що позивач дійсно сплатив 19000 грн. її чоловікові за придбаний автомобіль "Славута", першу розписку про отримання 10000 грн. написав її чоловік, а вона була присутньою при передачі другої частини суми 9000 грн. в грудні 2008 року і написала сама розписку про отримання цих коштів, так як її чоловік тяжко захворів та був госпіталізований до лікарні, з цих же причин угоду нотаріально не оформляли.

Притягнута судом у якості співвідповідача у справі згідно інформації державного нотаріуса про осіб, які звернулись за спадщиною післі смерті ОСОБА_5, другий спадкоємець померлого власника спірного автомобіля, його донька ОСОБА_4 проти позову не заперечувала, про що надала суду письмову заяву, просила розглянути справу без її участі.

Представник співвідповідача - ОСОБА_2 міжрайонного реєстраційно-екзаменаційного відділу управління Державної автоінспекції УМВС України в Дніпропетровській області, - в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (л.с.17, 23, 27), про причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень, клопотань до суду від відповідача не надійшло.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що згідно довіреності від 21.11.2008 року посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_7 ОСОБА_2 нотаріального округу, ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_1 експлуатувати та розпоряджатися ( продати, обміняти, здавати в оренду, позичку) належним ОСОБА_5 автомобілем НОМЕР_1, 2005 року випуску (л.с. 10). В суді встановлено, що дійсно ОСОБА_5 хворів на цироз печінки, був інвалідом 2-ї групи, що підтверджується лікарськими висновками (л.с.28-30), помер 11.12.2008 року (свідоцтво про смерть видано Дніпровським відділом РАЦС ОСОБА_2 міського управління юстиції , актовий запис № 984 від 15.12.2008 року (л.с.15).

Відповідач ОСОБА_3 згідно свідоцтва про одруження з 24 листопада 2000 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 (л.с.12), згідно інформації державного нотаріуса Третьої ОСОБА_2 нотаріальної контори (л.с.32, 34) звернулась, як і донька померлого ОСОБА_4, з заявою про прийняття спадщини. Зазначені відповідачі проти обставин позову не заперечували та визнали його в суді, однак з обставин справи вбачається, що власником автомобіля 21.11.2008 року була видана нотаріально оформлена довіреність, якою він наділив правом експлуатації та розпорядження позивача, тобто на той час міг бути присутнім за станом здоров`я та вчиняти юридично значущі дії щодо спірного автомобіля, при цьому за наявності умов, на яких наполягає позивач стосовно передавання грошей частками за придбаний автомобіль сторони об`єктивно могли оформити нотаріально договір купівлі-продажу автомобіля з розстроченням або відстроченням платежу.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ч.5 ст.656 ЦК України особливості купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст.34 Закону України " Про дорожній рух " призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування автомобілі підлягають державній реєстрації та обліку, які здійснюються органами Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України, а їх порядок установлюється Кабінетом Міністрів України.

З Постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. за №1388 пункту 8 «Про правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів напівпричепів та мотоколясок» випливає, що реєстрація транспортних засобів здійснюється лише на підставі письмових документів, які підтверджують правомірність придбання транспортного засобу; такими документами можуть бути: довідка-рахунок, договори, в тому числі угоди, укладені на товарних біржах, та інші посвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортний засіб.

Згідно з цими правилами продажу підлягають автомобілі, які зняті з обліку і стосовно яких є відомості відповідної експертної установи про відповідність їх ідентифікаційних номерів характеристикам та записам, зазначеним у реєстраційних документах транспортного засобу.

З вище зазначеного випливає, що договір купівлі-продажу автомобіля має вчинятися у письмовій формі, з додержанням вимог встановлених вище вказаними нормативними актами, що є необхідною умовою для визнання такого правочину дійсним, ці вимоги є суттєвими умовами угоди купівлі-продажу автомобіля і їх недотримання на думку суду не дає підстав вважати, що така угода відбулась.

З пояснень сторін та доручення видно, що ОСОБА_5 передав позивачу автомобіль, видавши доручення на його експлуатацію та розпорядження ним, а позивач в свою чергу, як стверджує відповідачка ОСОБА_3 заплатив належні за нього гроші. В той же час, автомобіль з обліку не знімався і даних про відповідність його ідентифікаційних номерів немає. Не надано позивачемі будь-яким доказів того, що спірний автомобіль не перебував на час укладення угоди і не перебуває досі під арештом або заставою. Зазначені відомості мали перевірятись при оформленні у встановленому законом порядку угоди купівлі-продажу.

Крім того, суд не має об`єктивної можливості перевірити та встановити з достовірністю чи саме з власником автомобіля було укладено угоду купівлі-продажу, чи взагалі така угода укладалась за його життя, оскільки ОСОБА_5 помер до звернення позивача з позовом до суду, а обгрунтованих підстав вважати, що розписки про отримання коштів написані саме ним і відповідно угода по відчуженню автомобіля укладена ним, у суду немає (л.с.13, 14); відповідачка ОСОБА_3 повідомила, що розписку від 02.12.2008 року про отримання коштів в сумі 9000 грн. написала вона особисто, так як ОСОБА_5 мав погане самопочуття; позивач та його представник ці відомості не спростували, будь-яких клопотань про проведення експертиз стосовно цих розписок не надходило;

Виходячи з викладеного, суд вважає необхідним відмовити у позові в частині визнання угоди купівлі-продажу автомобіля дійсною та визнання за позивачем права власності на автомобіль.

Відповідно до вимог ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Пунктом 1 ч.1 ст.205 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зі змісту ст.17 КАС України вбачається, що спори фізичних чи юридичних осіб із суб"єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії) , дій чи бездіяльності відносяться до компетенції адміністративних судів і розглядаються у порядку адміністративного судочинства, яке здійснюється відповідно до КАС України.

Згідно положень ч.2 ст.19 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які стосуються інтересів конкретної особи, вирішуються адміністративними судами за місцем проживання (перебування, знаходження) позивача.

Оскільки позивачем заявлено вимоги до МРЕВ УДАІ, який є суб`єктом владних повноважень, у порядку цивільного судочинства, суд вважає у частині зобов`язання МРЕВ УДАІ виконати певні дії - провести реєстрацію автомобіля на позивача - провадження у справі закрити.

Судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду, віднести на рахунок позивача.

На підставі ст. 655, ч.5 ст.656 Цивільного кодексу України, ч. 1 та ч. 2 ст.34 Закону України " Про дорожній рух " , ст. ст. 10, 11, 15, 60, 82, п.1 ч.1 ст.205, 212 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міжрайонного реєстраційно-екзаменаційного відділу управління Державної автоінспекції УМВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - про визнання угоди купівлі-продажу автомобіля дійсною та визнання права власності на автомобіль, - відмовити.

В частині зобов`язання ОСОБА_2 міжрайонного реєстраційно-екзаменаційного відділу управління Державної автоінспекції УМВС України в Дніпропетровській області провести реєстрацію автомобіля на ОСОБА_1 - провадження у справі закрити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Головуючий у справі ОСОБА_8