Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2009 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Василевича В.С., Шимківа С.С.

при секретарі: Чалій Н.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2009 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2009 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 25 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міськвиконкому управління юстиції, актовий запис № 2475 розірвано.

Малолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на виховання матері.

При реєстрації розірвання шлюбу в органах РАГС стягнуто в бюджет держави з ОСОБА_1 17 грн., ОСОБА_2 від сплати витрат звільнено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 400 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 липня 2009 року і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 200 грн. щомісячно, починаючи з 15 липня 2009 року і до досягнення дитиною, дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьохрічного віку.

Справа № 22- 115/2010 Головуючий в 1 інстанції: Герасимчук М.К.

Категорія: 46, 48 Доповідач: Демянчук С.В.

Стягнуто з ОСОБА_1 в прибуток держави мито в сумі 51 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, зокрема, судом неповно зясовано обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, невірно застосовано норми матеріального права.

Зазначає, що при визначені розміру аліментів на утримання дитини, судом першої інстанції не в повній мірі взято до уваги положення ч. 1 ст. 182 СК України, не було враховано його матеріальне становище, як платника аліментів. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але невідомо з яких обставин суд вирішив стягнути з нього аліменти на утримання дитини понад 70 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того вказує, що враховуючи стан його матеріального становища, нерегулярний, мінливий дохід, він має можливість щомісячно сплачувати кошти в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. на утримання дитини та 100 грн. на утримання позивачки. Також він повідомив суд, що із березня 2009 року він щомісячно надає позивачці матеріальну допомогу у розмірі 400 грн. та відвідує дитину з всілякими подарунками.

Просив рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2009 року в частині стягнення з нього аліментів наступним чином: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 300 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 липня 2009 року і до повноліття дитини; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 100 грн. щомісячно, починаючи з 15 липня 2009 року і до досягнення дитиною дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 трьохрічного віку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала, вважає висновки суду першої інстанції правильними. Просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги / рішення оскаржується в частині вимог щодо стягнення аліментів/ , а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до часткового задоволення.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що відповідач є батьком малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі чотириста гривень щомісячно, суд правильно виходив з того, що відповідач не має регулярного доходу, оскільки ніде не працює, врахував матеріальне становище сторін та дитини, яке є задовільним, а також ту обставину, що відповідач є фізично здоровий чоловік і може працювати та утримувати свою дитину та сплачувати визначену суму аліментів, які б забезпечували необхідний життєвий процес та розвиток дитини. Такий висновок суду узгоджується з положеннями ст.184 СК України.

Правильним вважає колегія суддів і висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача коштів на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьохрічного віку, в сумі 200 грн. щомісячно, оскільки такий висновок суду узгоджується з положеннями ч.2 ст. 84 СК України.

Щодо даних висновків, суд першої інстанції навів відповідні мотиви і докази, з якими погоджується і апеляційна інстанція.

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства / ст.11 ЦПК України/ суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до норм ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування і подання доказів процесуальним Законом / ст.60 ЦПК/ покладено на сторони.

Однак, будь-яких доказів, заслуговуючих на увагу і , спростовуючих висновки суду, ОСОБА_1 суду не надав.

Його доводи про те, що він не має матеріальної можливості сплачувати суму аліментів визначену судом, оскільки офіційно ніде не працює, постійної роботи не має, не заслуговують на увагу. Дані обставини не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки при таких обставинах матеріальне забезпечення дитини штучно б погіршувалося. Стягнуті суми є незначними, оскільки ними можна забезпечити мінімальні життєві потреби дитини та позивачки. Визначені суми разом навіть не становлять прожиткового мінімуму на одну особу, як дорослу, так і дитину.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, та, враховуючи, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно встановив дійсні обставини справи, з'ясував характер взаємовідносин сторін, постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, та зважаючи, що не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Разом з цим, колегія суддів вважає , що підлягає виключенню з рішення вказівка суду про стягнення аліментів на утримання дитини не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий висновок суду суперечить положенням ст.184 СК України.

Також підлягає зміні рішення в частині визначеної дати сплати аліментів на утримання дитини з 15 липня 2009 року на 01 листопада 2009 року, так як встановлено наданими квитанціями ті обставини, що відповідач в період до жовтня включно добровільно сплачував аліменти на утримання дитини в сумі 400 грн. щомісячно . Позивачка даний факт не заперечила.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, 184 СК України, колегія суддів , -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2009 року змінити.

Виключити з резолютивної частини рішення вказівку суду про стягнення аліментів на утримання дитини не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Змінити рішення в частині визначеної дати сплати аліментів на утримання дитини з 15 липня 2009 року на 01 листопада 2009 року.

В решті рішення залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним чинності.

Головуючий суддя: Демянчук С.В.

Судді : Василевич В.С.

ОСОБА_5