справа № 2-1289/10
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

5 листопада 2010 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі :головуючого - судді Бендик О.Г.,

при секретарі Жеребець І.А.

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідачів: ДПА - ОСОБА_3, ГПУ - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової адміністрації України, Генеральної прокуратури України, Шевченківського районного суду м.Києва, Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду

встановив:

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2005 року провадження в кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч.З, 200 ч.2; 28 ч.З, 205 ч.2; 28 ч.З, 209 ч.2; 28 ч.З, 212 ч.З; 28 ч.З, 358 ч.ч.2, З КК України закрито на підставі ст.282 КПК України у звязку із відмовою прокурора від обвинувачення.

20 червня 2008 року ОСОБА_1 подав до Броварського міськрайонного суду заяву про відшкодування моральної шкоди в загальній сумі 113 253 грн., заподіяної йому внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підписки про невиїзд.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 14.09.2002 року співробітниками СУ ПМ ДПА України його було затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 28 ч.З, 205 ч.2 КК України (т.2 а.с.43).

23.09.2002 року за поданням слідчого СУ ПМ ДПА України, підтриманим Генеральною прокуратурою України, постановою Шевченківського районного суду м. Києва йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (т.32 а.с.51).

20.09.2002 року йому предявлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 28 ч.З, 205 ч.2 КК України (т.32 а.с 107), а 19.10.2002 року- у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч.З, 200 ч. 2; 28 ч.З, 205 ч.2; 28 ч.З, 209 ч.2; 28 ч.З, 212 ч.З; 28 ч.З, 358 ч.ч. 2, З КК України (т.44 а.с.119).

16.12.2002 року старшим слідчо-оперативної групи СУ ПМ ДПА України ОСОБА_5 було складено обвинувальний висновок по кримінальній справі № 70-00066, який 19.12.2002 року було затверджено заступником Генерального прокурора України ОСОБА_6 (т.45 а.с.1-360).

04.04.2003 року кримінальна справа № 70-00066 ( за судовою нумерацією №1-59) була призначена до розгляду Броварським районним судом Київської області (т.47 а.с.1

25.04.2003 року постановою Броварського районного суду Київської області йому було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд з постійного місця проживання (т.47 а.с.117).

В ході судового розгляду справи державні обвинувачі дійшли до висновку, що дані досудового і судового слідства не підтверджують предявленого йому обвинувачення. Зважаючи на це, 22.06.2005 року ними по справі була винесена постанова про відмову від обвинувачення (т.48 а.с.372-396).

23.06.2005 року Броварський міськрайонний суд Київської області, керуючись ст. 282 КПК України, виніс постанову про закриття справи, яка набрала законної сили 30.06.2005 р. (т.48 а.с.406-409).

З вищенаведеного випливає, що органами досудового слідства - СУ ПМ ДПА України його було незаконного притягнуто як обвинуваченого та незаконно винесено подання до суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Генеральною прокуратурою України було незаконного затверджене подання до суду про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також незаконно затверджено обвинувальний висновок.

Шевченківським районним судом м. Києва була незаконно винесена постанова про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Внаслідок незаконного притягнення його як обвинуваченого та обранні запобіжного заходу, він перебував під вартою 7 місяців 2 дні (з 23.09.2002 р. до25.04.2003р.). Окрім того, протягом 26 місяців та 2 днів (з 25.04.2003 р. до 30.06.2005 р.) перебував в якості підсудного на підписці про невиїзд з постійного місця проживання.

Спільні незаконні дії органів досудового слідства, прокуратури і суду завдали йому значної моральної втрати, призвели до порушення нормальних життєвих звязків, погіршення можливостей реалізації своїх звичок і бажань» погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідки і морального характеру.

Так, на момент затримання він проживав разом із своїми батьками: ОСОБА_1, ОСОБА_7 та братом ОСОБА_8.

Батько - непрацездатний внаслідок виробничої травми, з 1998 року інвалід другої групи.

Брат хворів на органічне ураження центральної нервової системи (епілепсію). 01.03.2004 року йому також встановлено другу групу інвалідності, а 12.07.2015року він номер.

Зазначає, що притягнення його до кримінальної відповідальності, а особливо арешт, поставили у вкрай скрутне матеріальне становище його родину.

Протягом більш як 32 місяців він захищався від обвинувачення у вчиненні ряду злочинів, один з яких відноситься до категорії тяжких, а один т категорії особливо тяжких. З них більше 7 місяців він провів, перебуваючи під вартою. Раніше він ніколи не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, завжди вів законослухняний спосіб життя, тому саме перебування в умовах попереднього ув'язнення завдало йому значних моральних страждань, тим більше - з огляду на його досить молодий на той час вік (21 рік)

Протягом більш як 32 місяців, являючись обвинуваченим та підсудним по кримінальній справі, він перебував в умовах постійного розумового та психічного напруження, що негативно вплинуло на його самопочуття. Навіть після відновлення законності та справедливості така психологічна травма залишиться на все життя.

Подібні емоції відчували і члени його родини, що йому також було вкрай важко усвідомлювати.

Зокрема, стан здоровя матері під час його перебування під вартою погіршився настільки, що 30.03.2003 року у неї стався інсульт. З 23.07.2003 року їй також встановлено другу групу інвалідності.

Після звільнення з-під варти на підписку про невиїзд йому знадобились додаткові зусилля для організації свого життя, відносин з оточуючими, сімейних стосунків.

В звязку з необхідністю регулярно зявлятись в судові засідання він не мав можливості влаштуватися на постійну нормально оплачувану роботу, що продовжувало негативно впливати на добробут його родини, оскільки на його утриманні знаходилось спочатку троє, а потім двоє непрацездатних осіб.

Тому, вважає, що все вищевикладене дає йому право звернутися до суду із заявою про відшкодування заподіяної моральної шкоди. Справедливим розміром відшкодування моральної шкоди вважає суму у двадцять мінімальних розмірів заробітної плати за кожен із 7,07 місяців його перебування під вартою (515 х 20 х 7,07 = 72821 гривень), та у три мінімальні розміри заробітної плати за кожен із 26,17 місяців перебування в якості підсудного на підписці про невиїзд (515 х 3 х 26,17 = 40432 гривні), а всього 113253 гривень.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду від 9 вересня 2008 року заяву ОСОБА_1 задоволено та визначено розмір відшкодування заподіяної йому моральної шкоди 113253 грн..

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2009 року апеляційну скаргу прокурора Броварської міжрайонної прокуратури Київської області відхилено, а ухвалу Броварського міськрайонного суду від 9 вересня 2008 року залишено без змін.

Ухвала Броварського міськрайонного суду від 9 вересня 2009 року виконана в повному обсязі 27.08.2009 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 19 січня 2010 року ухвали Броварського міськрайонного суду від 9 вересня 2008 року та апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2009 року скасовані з тої підстави, що до участі в справі не були притягнуті в якості відповідачів органи, які заподіяли шкоду та відповідний орган державного казначейства. Справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

При повторному розгляді справи позивач ОСОБА_9 свої вимоги підтримав і просив задовольнити з вищенаведених підстав.

Державна податкова адміністрація України в особі її представника ОСОБА_3 позовну заяву ОСОБА_1 вважає необгрунтованою. При цьому виходить з того, що ОСОБА_1 пропустив трьохрічний строк позовної давності, що СУ ПМ ДПА України як структурний підрозділ останньої діяло відповідно до законодавчо - покладених завдань з метою захисту інтересів держави і у межахта спосіб, що визначені ч.2 ст.19 Конституції України. Також позивач і зазначив характер та обсяг моральної шкоди і докази, якими вона підтверджується та не надав їх суду.

Заступник Генерального прокурора України ОСОБА_10 в письмових запереченнях та представник Генеральної прокуратури ОСОБА_4 в судовому засіданні посилаючись на те, що ОСОБА_9 не навів доказів, які б підтверджували необхідність відшкодування йому моральної шкоди в розмірі 113 2Я грн., на засади розумності та справедливості, як того вимагає ч.3ст.23 ЦК України, вважали, що ОСОБА_9 за кожний місяць перебування під слідством судом, який складає 33 місяці 7 днів, слід присудити моральну шкоду в розмірі встановленої з 1 липня 2010 року мінімальної заробітної плати 888 грн., а зава 33 місяці 7 днів - в розмірі 29 517,12 грн. (888 х 33,7). ;

Шевченківський районний суд м.Києва в поясненнях на заяву ОСОБА_1 просив розглянути справу за відсутності його представника та за наявним в справі матеріалами, покладаючись при цьому на розсуд суду.

Державне казначейство України в письмових запереченнях позовну заяв ОСОБА_1 не визнало і в її задоволенні просило відмовити посилаючись і те, що позивачем не підтверджено факту заподіяння йому моральної шкоди; розмірі 113 253 грн., який є завищеним, не доведено за яких обставин і якими саме діями заподіяно шкоду та в чому полягає їх незаконність.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представників ДПА - ОСОБА_3, ГПУ - ОСОБА_4В, дослідивши матеріал справи, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 обгрунтована підлягає задоволенню. ]

В ст. 56 Конституції України зазначено, що кожен має право на вішкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальні та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень

Згідно ч.7 ст.1176 ЦК України, порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попередньої (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоді, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

За змістом ст.1 ч.1 п.1 та ч.З, ст.З п.п.4 і 5 вказаного Закону, підлягає відшкодуванню моральна шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконної! притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно та іншх процесуальних дій, що обмежують права громадян. Завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнанні досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до ст.4 ч.5 та ч.6 названого Закону, відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно зі ст.ст. 12, 13 даного Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом вирішується судом за заявою громадянина виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць такого перебування.

Судом безспірно встановлено, що слідчим управлінням податкової міліції ДПА України 14.09.2002 року ОСОБА_9 було затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 28 ч.3,205 ч.2 КК України.

За поданням старшого слідчого СУ ПМ ДПА України від 15.09.2002 року, підтриманим Генеральною прокуратурою України, ОСОБА_9 за постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.09.2002 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, 20.09.2002 року - предявлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 28 ч.З, 205 ч.2 КК України (т.32 а.с 107), а 19.10.2002 року- у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч.З, 200 ч. 2; 28 ч.З, 205 ч.2; 28 ч.З, 209 ч.2; 28 ч.З, 212 ч.З; 28 ч.З, 358 ч.ч. 2, З КК України.

16.12.2002 року старшим слідчо-оперативної групи СУ ПМ ДПА України ОСОБА_5 було складено обвинувальний висновок по кримінальній справі, який 19.12.2002 року затверджено заступником Генерального прокурора України ОСОБА_6

25.04.2003 року постановою Броварського районного суду Київської області ОСОБА_9 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

При розгляді Броварським міськрайонним судом кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_9 та інших у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч.3, 200 ч. 2; 28 ч.З, 205 ч.2; 28 ч.З, 209 ч.2; 28 ч.З, 212 ч.З; 28 ч.З, 358ч.ч. 2, З КК України, державний обвинувач 22.06.2005 року відмовивсь від обвинувачення усіх підсудних.

Тому 23.06.2005 року Броварським міськрайонним судом Київської області на підставі ст. 282 КПК України винесена постанова про закриття справи, яка набрала законної сили 30.06.2005 року.

Встановлені обставини засвідчують, що ОСОБА_9 незаконно був притягнутий як обвинувачений, незаконно 33 місяці 7 днів перебував під слідством та судом, з яких незаконно утримувався під вартою протягом 7 місяців 2 днів.

Тому у нього відповідно до ст.1, 2, 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» виникло право на вішкодування моральної шкоди, заподіяної спільними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду, яка полягає у душевних, фізичних та психічних стражданнях, які були викликані порушенням його прав як громадянина; в порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовжувати- активне суспільне життя; погіршенні можливостей реалізації своїх звичок і;: бажань; погіршенні відносин з оточуючими людьми, що потребувало від нього* прикладення додаткових зусиль для нормалізації свого життя.

Визначений ОСОБА_1 розмір відшкодування моральної шкоди 5 113253 грн. суд вважає справедливим з урахуванням характеру, тривалості та обсягу завданих йому страждань та вимушених змін у життєвих стосунках в звязку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та утриманням під вартою.

При цьому суд враховує і те, що винесена Броварським міськрайонним. судом в даній справі ухвала від 9 вересня 2008 року, якою ОСОБА_9 було визначено розмір моральної шкоди в сумі 113 253 грн., до її скасування виконана і ОСОБА_9 вже отримав відшкодування моральної шкоди .

А також враховує і ті факти, що інші особи, які незаконно були притягнуті як обвинувачені та утримувались під вартою по тій же кримінальній справі, що і ОСОБА_9, зокрема ОСОБА_11, який утримувавсь під вартою 11 місяців і 6 днів та ОСОБА_12, який утримувавсь під вартою 6 місяців і 12 днів отримали відшкодування моральної шкоди відповідно в розміні 165 001 грн. та 211 700 грн. і рішення щодо них пройшли оскарження в апеляційному касаційному порядку та залишені без змін.

Відповідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодувати шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоді завданої незаконним притягненням як обвинуваченого, незаконного взяття тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян» і провадиться за рахунок державного бюджету

На підставі ст.56 Конституції України, ст.1176 ч.7 ЦК України, ст.ст.1-4 12,13 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства» прокуратури і суду , керуючись ч.З ст.209, ст.ст.213-215 ЦПК, суд

вирішив:

позовну заяву задовольнити: визначити розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_9 органами досудового слідства, прокуратури та суду в сумі 113253 (сто тринадцять тисяч двісті п»ятдесят три грн.). Відшкодування здійснити з Державного бюджету України.

Рішення суду вважати виконаним.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного су| Київської області через Броварський міськрайонний суд протягом десяти дній дня його проголошення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але були відсутніми в судовому засіданні під час проголошення рішення - з дня отримання копії даного рішення.

Суддя