Апеляційний суд Рівненської області
Справа № 22-1158/2010 Головуючий в 1 інстанції: Ємельянова Л.В.
Категорія: 51 Доповідач: Демянчук С.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2010 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.,

суддів: Василевича В.С., Шеремет А.М.

при секретарі: Чалій Н.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 02 червня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства "Укратара Інвест" та товариства з обмеженою відповідальністю "Моквинська паперова фабрика" про визнання права власності та переведення прав власника на частку в ТзОВ "Моквинська паперова фабрика".

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 02 червня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства "Укратара Інвест" та товариства з обмеженою відповідальністю "Моквинська паперова фабрика" про визнання права власності та переведення прав власника на частку в ТзОВ "Моквинська паперова фабрика" відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та не обґрунтованим, оскільки судом неповно досліджено обставини, що мають значення для справи, суд дав неправильну оцінку доказам, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, судом невірно застосовано норми матеріального права.

Зазначає, що судом першої інстанції при обґрунтуванні рішення щодо пропущення ним строків позовної давності, відсутні належні обґрунтування про те, коли позивачу стало відомо про порушення його права власності на належну йому частку в статутному фонді ТзОВ "Моквинська паперова фабрика".

Крім того вказує, що він вважає договір купівлі-продажу пайової частки в товаристві від 02.10.1998 року з моменту його підписання і до цього часу є неукладеним.

Про існування даного договору він дізнався з судових рішень, а саме , з 18 квітня 2007 року, тому вважає, що саме з цього моменту виникає спір про право власності на частку в товаристві.

Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не надано правову оцінку договору купівлі-продажу частки від 02.10.1998 року. Він не може визнавати зазначений договір недійсним, оскільки про це можна стверджувати лише при наявності факту його укладення.

Також зазначає про те, що протокол загальних зборів учасників ТзОВ "Моквинська паперова фабрика" № 7 від 02.10.1998 року не відповідає вимогам та ознакам " рішення власника або уповноваженого ним органу, виходячи з вимог ст.ст.4, 41, 51, 58-60 Закону України "Про господарські товариства" та Статуту ТзОВ "Моквинська паперова фабрика" .

Просив оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представник відповідачів апеляційну скаргу не визнав. Просив її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ЗАТ "Укратара - Інвест" та ТзОВ "Моквинська паперова фабрика" про визнання права власності та переведення прав власника на частку в ТзОВ "Моквинська паперова фабрика" до задоволення не підлягають.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом першої інстанції, що 2 жовтня 1998 року між ОСОБА_1 та ЗАТ "Укртара-Інвест" було укладено договір купівлі-продажу пайової частки у статутному фонді ТзОВ „Моквинська паперова фабрика" розміром 95%. Сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, внаслідок чого договір був підписаний і посвідчений головою Моквинської сільської ради Березнівського району Рівненської області, зареєстровано в книзі нотаріальних дій та завірений печаткою. Після чого відбулося повне виконання договору/а.с.21/. Майно, передане до статутного фонду товариства, що вбачається з установчого договору.

Окрім того, відповідно до постанови Березнівського районного суду від 08.11.2006 року в задоволенні вимог ОСОБА_1 до Березнівської державної районної адміністрації, треті особи ЗАТ "Укратара - Інвест" та ТзОВ "Моквинська паперова фабрика" про визнання незаконним та скасування розпоряджень голови Березнівської районної державної адміністрації № 386 від 31.12.2007 року" Про державну реєстрацію підприємницької діяльності" в частині реєстрації змін і доповнень установчих документів ТзОВ „Моквинська паперова фабрика" відмовлено ОСОБА_1 в задоволення вимог. Дана постанова залишена без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 18.04.2007 року та ухвалою Вищого адміністративного суду від 15.04.2009 року.

Даними судовими рішення, встановлені обставини, які стосуються суті по даному спору щодо правовідносин, які склалися між сторонами. Так, встановлено, що в жовтні 1998 року ОСОБА_1, перебуваючи на посаді керівника ТзОВ „Моквинська паперова фабрика" продав належну частку товариства в розмірі 95 відсотків ЗАТ "Укратара - Інвест".Договір купівлі-продажу належним чином посвідчений і у встановленому порядку недійсним не визнаний. Окрім того, встановлено, що ОСОБА_1 укладення зазначеного договору не заперечував, підписав та надав органу державної реєстрації картку про внесення змін до установчого договору.

В силу ст.61 ЦПК України / підстави звільнення від доказування/ вищезазначені обставини , встановлені вказаними рішеннями суду, які набрали законної сили, не доказуються знову при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Про те, що позивач не довів своїх позовних вимог погоджується і колегія суддів, оскільки ОСОБА_1 , оспорюючи порушення прав власника на частку в майні товариства "Моквинська паперова фабрика" , посилається на те, що договір купівлі-продажу пайової частки в товаристві від 02.10.1998 року з моменту його підписання і до цього часу є неукладеним. Окрім того вказує , що протокол загальних зборів учасників ТзОВ "Моквинська паперова фабрика" № 7 від 02.10.1998 року не відповідає вимогам та ознакам " рішення власника або уповноваженого ним органу" , виходячи з вимог ст.ст.4, 41, 51, 58-60 Закону України "Про господарські товариства" та Статуту ТзОВ „Моквинська паперова фабрика" .

З цього приводу судом першої інстанції зроблено вірно висновок про те, що в порядку позовного провадження з позовною заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу пайової частки в товаристві між фізичною особою ОСОБА_1 та підприємством від 02 жовтня 1998 року ОСОБА_1 не звертався, таким чином і відсутні підстави для задоволення позовних вимог відповідно до положень ст.328 ЦК України, якою передбачається, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За вказаних обставин вимоги ОСОБА_1 є безпідставними.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведені відповідні мотиви та докази з якими погоджується апеляційний суд, оскільки такі висновки суду ґрунтується на вимогах трудового законодавства та здобутих у справі доказах.

Разом з тим, на думку колегії суддів, є зайвим посилання суду про відмову в позові в зв'язку з пропуском позивачем строків позовної давності. Суд першої інстанції, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, відмовляє в позові з цих підстав лише у випадках, коли позов є доведеним. В даному ж випадку встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними.

Відповідно до норм процесуального права передбачається, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності; в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, належних та допустимих доказів в спростування висновків суду щодо встановлених обставин, ОСОБА_1 суду не надав.

Статтею 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не можуть вплинути на законність прийнятого судового рішення, оскільки вони не спростовують зазначених висновків суду.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно встановив дійсні обставини справи, з'ясував характер взаємовідносин сторін, постановив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування лише з формальних міркувань колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 02 червня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею чинності.

Головуючий суддя: Демянчук С.В.

Судді : Василевич В.С.

ОСОБА_2