Справа № 2-684 /2010 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2010 року Тростянецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого судді Кривенко Д.Т., при секретарі Плоха A.A.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тростянець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, в якому просив визнати недійсним договір дарування жилого будинку укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

29.10.2008року, посвідчений приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_4 JI.A..

В своїй позовній заяві позивач зазначив, що 29.10.2008 року його батько, ОСОБА_2 подарував (безоплатно передав у власність) цілий житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в смт. Тростянець по вулиці Чапаева 29а, Тростянецького району Вінницької області його сестрі ОСОБА_3.

Вищевказаний житловий будинок належав батькам позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_5, яка померла 20.09.1995 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24.11.2008 року серія 1-АМ № 133072. Таким чином коли моя мати померла позивач був неповнолітнім, постійно проживав у вищевказаному житловому будинку, а тому належним чином прийняв спадщину після смерті матері.

Рішенням Тростянецького районного суду від 14.03.1997 року сестрі позивача ОСОБА_6 виділено частину житлового будинку, яка складається з кімнати площею 18 кв. м., приміщення площею 8 кв. м., а інша частина житлового будинку залишилася власності мого батька та мене.

Згідно до п. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті матері.

Відповідно до п. З ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Статтею 720 ЦК України встановлено заборону батька (усиновлювачам), опікунам дарувати майно дітей, підопічних.

При цьому у вищевказаному договорі зазначено, що в ньому НЕ проживають та не зареєстровані малолітні на неповнолітні діти, що НЕ

відповідає дійсності, оскільки згідно до довідки Тростянецької селищної рад і від

25.11.2008року позивач був приписаний у вищевказаному житловому будинку, де разом з ним проживали його дружина ОСОБА_7, донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження від 01.08.2008 року серія 1-АМ 120255, донька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Оскільки договір дарування суперечить положенням ЦК України, зокрема ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1226, 1261, 1268, 1296, він, на думку позивача, повинен бути визнаний судом недійсним.

« Згідно до ч.З ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо ні встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка на мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бутля витребуване у нього.

Відповідно до ч. З ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте і безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має правої витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Про укладення батьком договору дарування моєї частини житлового; будинку позивач дізнався лише 21 жовтня 2010 року, коли почав оформляти документи для проведення газифікації своєї частини будинку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1М позов підтримав, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_6 позов не визнала, вказуючи на те, що на її думку даний договір вчинено законно. Той факт що на момент дарування будинку в ньому проживали позивач ОСОБА_1М його дружина ОСОБА_7 та донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 не заперечувала та пояснила суду що про дану обставину було відомо їй та її батьку ОСОБА_2, який подарував їй будинок.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не з»явився, хоча був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. В зв»язку з цим справа розглянута у його відсутність за наявними в справі доказами.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Тростянецького районного суду від 14.03.1997 року по справі 2-46/1997 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розділ спадкового майна ОСОБА_6 виділено частину будинку, який знаходиться в смт. Тростянець, вул.. Чапаева 29 а по варіанту № 1 квартиру № 1, яка складається з кімнати 1-1 площею 18 кв. м., приміщення 1 площею 8 кв. м., ганку «аі», ? частини приміщення, загальною вартістю 3254 грн. 24 коп. та визнано за нею право власності на вказану частину будинку.

29.10.2008року приватним нотаріусом ОСОБА_4 було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 3041 договір дарування жилого будинку з господарськими будівлями, що розташований в смт. Тростянець, вул.. Чапаева 29 а, Тростянецького району, Вінницької області, укладений 29.10.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, згідно якого ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_3 прийняла в дарунок житловий будинок, розташований в смт. Тростянець, вул.. Чапаева 29 а, Тростянецького району. Вінницької області.

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживали в житловому будинку, розташованому в смт. Тростянець, вул. Чапаева 29 А разом з своїми батьками : позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на момент дарування будинку.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» : Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна.

Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 203 ЦК України : Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. ч. 2,3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2, порушив права на проживання в будинку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, що був подарований, створивши штучні передумови для їх подальшого можливого виселення.

В свою чергу приватний нотаріус ОСОБА_4 посвідчуючи договір дарування житлового будинку, в якому були зареєстровані та проживали неповнолітні діти була введена в оману сторонами правочину, який вона посвідчила та посвідчила договір за відсутності згоди органів опіки та піклування, яка передбачена законом для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти.

Крім того при укладені оспорюваного правочину було порушено право позивача на частку в спадковому майні, яка йому належить з моменту відкриття спадщини.

За таких обставин договір дарування жилого будинку з господарськими будівлями, що розташований в смт. Тростянець, вул.. Чапаева 29 а, Тростянецького району. Вінницької області, укладений 29.10.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, згідно якого ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_3 прийняла в дарунок житловий будинок, розташований в смт. Тростянець, вул.. Чапаева 29 а, Тростянецького району, Вінницької області., суперечить правам та законним інтересам позивача та його неповнолітніх дітей, а тому позов про визнання правочину недійсним підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 208, 209, 212 - 215 ЦПК України, ст.ст. 203. 215, 330, 388, 717, 720, 1268, 1296 ЦК України, ч. ч. 2,3 ст. 18 Закон/ України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», суд, -

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2. ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування задоволити в повному обсязі.

Визнати недійсним договір дарування жилого будинку з господарськими будівлями, що розташований в смт. Тростянець, вул.. Чапаева 29 а, Тростянецького району, Вінницької області, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 29.10.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округ Вінницької області ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за 3041.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особою яка не була присутня при його оголошенні в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя: