Справа № 2-485/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2010 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі : головуючого-судді Білінської Г.Б.

при секретарі Руденко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства^ обмеженою відповідальністю «Хлібокомбінат Львів», третьої особи ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

встановив

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про поновлення на роботі, стягнення заробітку за весь час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що наказом №33 від 14.05.2008 р. він був прийнятий на роботу у ТЗОВ Хлібокомбінат Львів на посаду механіка з випуску автомобілів. 31.08.2009 р. його було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Звільнення вважає незаконним з наступних підстав :

-не було враховано його переважне право на залишення на роботі перед іншими працівниками, зокрема ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які мають менший стаж роботи, недостатню кваліфікацію та освіту,яка не відповідає займаній посаді,

-згоду профспілкового комітету на звільнення вважає недійсною ,оскільки подання у профспілковий комітет про дачу згоди на звільнення було подано за підписом начальника транспортного відділу, а не керівника підприємства,

-відповідачем не було вжито заходів для переведення його на іншу посаду, яка би відповідала його фаху та кваліфікації,

-при звільненні відповідачем у передбачений законом десятиденний термін не було направлено списки фактично вивільнених працівників у державну службу зайнятості.

Незаконним звільненням позивачу заподіяну моральну шкоду, яку оцінює у 5 тис. грн. та просить стягнути з відповідача

У судовому засіданні позивач та його представник ствердили позовні вимоги та дали пояснення, аналогічні змісту позову.

Представник відповідача позовні вимоги заперечив , вважає, що процедура звільнення позивача відповідає вимогам чинного законодавства, жодних порушень при звільненні не допущено , просить у задоволенні позову відмовити. Що стосується покликань позивача на те, що при звільненні не враховано його переважне право на залишенні на посаді, заперечує, оскільки жодних переваг у позивача перед

працівниками, які залишились на роботі , не було. Позивач за час перебування на займаній посаді зарекомендував себе з негативної сторони, як некваліфікований, неавторитетний і безініціативний працівник .

Третя особа-директор ТЗОВ Хлібокомбінат Львів у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи судом.

Зясувавши обставини справи, заслухавши доводи сторін, суд прзходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних мотивів.

Наказом №33 к від 14 травня 2008р. ОСОБА_1 було прийнято на роботу в ТзОВ «Хлібокомбінат Львів» на посаду механіка по випуску автотранспорту.

У зв'язку із зменшенням об'єму ремонтних робіт та закриттям ремонтної бази автомобілів, що по вул.Східній, 45 у м.Львові, керівництвом ТзОВ «Хлібокомбінат Львів» було прийнято рішення про приведення штату транспортно-експедиційного відділу Товариства у відповідність із об'ємом виконуваних робіт. 23.06.2009р. директором ТзОВ «Хлібокомбінат Львів» був виданий наказ № 77 про скорочення штату та чисельності працівників транспортно - експедиційного відділу ТзОВ «Хлібокомбінат Львів».

30.06.2009р. керівник підприємства звернувся з поданням до голови профкому ТзОВ «Хлібокомбінат Львів» щодо скорочення штату та вивільнення працівників. Профспілковий комітет дав згоду на скорочення посад: начальника транспортного відділу - 1 штатна одиниця та механіка по випуску машин - 2 штатні одиниці. У звязку із цим був затверджений новий штатний розпис , що вводився в дію з 01.09.2009р.

У відповідності до вимог ст.49 КЗпП України на підставі наказу № 77 від 23.06.2009р. позивача ОСОБА_1 було попереджено про майбутнє звільнення за два місяці до вивільнення і одночасно запропоновано перевести останнього на посаду водія автотранспортних засобів, що стверджується підписом позивача на попередженні. Факт попередження та пропозиції іншої посади позивач у судовому засіданні не заперечив. Однак, позивач відмовився від переведення на іншу посаду, що стверджується відповідним актом від 09.07.2009р.

21.08.2009р. директор ТзОВ звернувся з поданням до голови профкому ТзОВ «Хлібокомбінат Львів» щодо вивільнення ОСОБА_1 . Із протоколу засідання профспілкового комітету ТЗОВ Хлібокомбінат Львів від 31.08.2009 р. та відповіді на подання №413 від 21.08.2009 р. вбачається, що профспілковий комітет дав згоду на звільнення позивача із займаної посади. Позивач був присутній на засіданні профспілкового комітету, що вбачається із протоколу засідання.

Після одержання згоди на звільнення ОСОБА_1, його було звільнено відповідно до наказу №168 к.

Позивач обґрунтовує незаконність звільнення тим, що відповідачем - ТзОВ «Хлібокомбінат Львів» порушені положення ч.І, ч.2 ст. 42 КЗпП України і не врахувано його переважне право на залишення на роботі.

Згідно ч.І ст.42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Як ствердив у судовому засіданні представник відповідача , відповідно до норм чинного законодавства напередодні запланованого скорочення штату посад, керівництвом підприємства було здійснено розрахунок економії витрат по зарплаті у зв'язку зі скороченням посад, проведено порівняльний аналіз роботи працівників транспортно-експедиційного відділу площадки по вул.Східній,45. При цьому встановлено , що :

ОСОБА_5 працював на посаді начальника транспортного відділу ВАТ Львівський хлібокомбінат з 01.03.2004 р. по 3 1.03.2008 р. , звільнений

в порядку переведення в ТЗОВ Хлібокомбінат Львів на посаду начальника транспортного відділу. Освіта вища - по спеціальності автомобілі та автомобільне господарство, інвалід війни, учасник ліквідації аварії на ЧАЕС, має виключно позитивні характеристики. ОСОБА_3 -механік по випуску машин, працює на підприємстві з

11.08.2004 р. водієм / при стажі роботи загалом з 1972 року/, а з

14.10.2005 р. - механіком по випуску машин, інвалід другої групи, неодноразово отримував заохочення за сумлінне виконання роботи, за відсутності начальника відділу виконував його обовязки,

ОСОБА_4 -механік по випуску машин, працює на підприємстві з 30.07.2008 р. , навчається без відриву від виробництва у Львівському національному університеті, зарекомендував себе грамотним спеціалістом, мав неодноразові заохочення за сумлінне виконання обовязків.

Що стосується позивача, представник відповідача зазначив, що ОСОБА_1 працював на посаді механіка з випуску машин з 14.05.2008 р., має вищу освіту- закінчив Львівський сільськогосподарський інститут. Однак, за час роботи зарекомендував себе некваліфікованим працівником, не користувався авторитетом у водіїв ,оскільки не міг надати їм грамотної консультації по підготовці машин до випуску.Через таке, його обовязки неодноразово виконували інші механіки по випуску. Оскільки посада механіка передбачає переміщення машин із одного пункту в другий, механік повинен мати навички водіння та мати права водія. Однак, з невідомих причин, позивач був прийняти на роботу ,не маючи прав водія,а тому не міг виконувати покладені на нього обовязки в повному обємі.

Зазначені обставини ствердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_5, який у судовому засіданні пояснив, що залишення на посаді ОСОБА_1 замість одного із інших механіків- Артимишина Р.Г. чи ОСОБА_4,які є дуже хорошими спеціалістами, призведе до погіршення якості роботи транспортного відділу.

Відповідно до пп. 3-5 ч.2 ст.42 КЗпП України, при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Також перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України: громадянам, віднесеним до 1 4 категорії потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи п. 7 ст. 20 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відтак,суд вважає, що відповідачем підставно та аргументовано була надана перевага в залишенні на роботі ОСОБА_5 -тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві, інвалід війни та учасник ліквідації аварії на ЧАЕС третя група інвалідності, ОСОБА_3 -тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві, інвалід другої групи , ОСОБА_4 - навчається у вищому спеціальному учбовому закладі без відриву від виробництва.

Свою перевагу над іншими працівниками транспортного відділу позивач аргументує вищою освітою, тривалим досвідом та стажем роботи, позитивним результатом випробовування при прийнятті на роботу.

Відповідно до розділу VI Посадової інструкції механіка по випуску машин, основними кваліфікаційними вимогами механіка по випуску машин є: середньо - спеціальна освіта відповідного напряму підготовки та посвідчення водія.

Згідно протоколу спільного засідання профспілкового комітету і

адміністрації ТзОВ «Хлібокомбінат Львів» №14 від 09 липня 2009р. на якому слухалося подання щодо скорочення посад та вивільнення працівників, ОСОБА_1 відмовився від запропонованої роботи водія, пояснюючи це тим, загубив посвідчення водія.

Таким чином, наведені обставини спростовують покликання позивача про наявність у нього переважного права на залишення на роботі та про те, їй?е- йому не було запропоновано при звільнення іншу роботу.

У позовній заяві позивач також вказує, що згода профкому на його звільнення є недійсною, оскільки подання на звільнення було підписане не директором підприємства, що ставить під сумнів правомочність засідання профкому.

Однак, з матеріалів справи, зокрема із подання за №413/01 від 21.08.2009 р. про звільнення з посади позивача вбачається, що до голови профкому ТзОВ «Хлібокомбінат Львів» щодо фактичного вивільнення ОСОБА_5 та ОСОБА_1 звернувся директор ТзОВ «Хлібокомбінат Львів» ОСОБА_2, а не начальник транспортного відділу, як вказує у позові Позивач.

На засіданні профкому від 31.08.2009р. інтереси Товариства представляв ОСОБА_6, відповідно до доручення ,копія якого представлені представником відповідача.

У суду немає підстав для визнання засідання профспілкового комітету, на якому розглядалось подання адміністрації про звільнення позивача неправомочним ,оскільки на засіданні членів профкому були присутні 4 з 7 обраних членів, ,що стверджується довідкою про склад профкому ТзОВ «Хлібокомбінат Львів» та протоколом засідання профкому.

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що відповідачем не було вжито заходів для переведення його на іншу роботу, однак такі пояснення позивача не знайшли свого ствердження у судовому засіданні.

Згідно ст.49 КЗпП України та відповідно до наказу № 77 від 23.06.2009р. ОСОБА_1 було особисто попереджено про майбутнє звільнення за 2 місяці до запланованого вивільнення і одночасно запропоновано перевести останнього на посаду водія автотранспортних засобів, що стверджується підписом позивача на попередженні . Однак, ОСОБА_1 відмовився від переведення на іншу посаду, про що було складено акт від 09.07.2009р.

Окрім того, відмова від запропонованого переведення також зафіксована протоколом спільного засідання профспілкового комітету і адміністрації ТзОВ «Хлібокомбінат Львів» №14 від 09 липня 2009р. на якому слухалося подання щодо скорочення посад та вивільнення працівників, де позивач пояснив свою відмову відсутністю посвідчення водія , хоча копію такого позивач надавав при прийомі на роботі і така була у особовій справі позивача .

Покликання позивача на недотримання ТзОВ «Хлібокомбінат Львів» порядку повідомлення Державної служби зайнятості також не знайшло свого підтвердження при розгляді справи , окрім цього, суд не вважає таке підставою для поновлення позивача на роботі.

На реалізацію норми ч.З ст. 492 КЗпП України ч.5 ст. 20 Закону України "Про зайнятість населення" від 01.03.91 р. N 803-ХТІ, зі змінами та доповненнями, регламентовано подання роботодавцями Інформації державній службі зайнятості про заплановане та фактичне вивільнення працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП та передбачено відповідальність роботодавців за неподання або несвоєчасне подання цієї інформації. Відповідно до абзацу першого ч.З ст. 20 Закону України "Про зайнятість населення" при вивільненні працівників підприємства, установи, організації, незалежно від форми власності, повідомляють про це не пізніш як за два місяці в письмовій формі державну службу зайнятості, вказуючи підстави і строки вивільнення, найменування професій, спеціальностей, кваліфікації, розмір оплати праці, а в десятиденний строк після вивільнення - направляють списки фактично вивільнених працівників, зазначаючи в них інвалідів.Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.12.2005 р. N 420 затверджено форми звітності N 4- ПН "Звіт про заплановане вивільнення працівників" та N 4-ПН "Звіт про фактичне вивільнення працівників" та інструкції щодо їх заповнення.

25.06.2009р. відповідачем було направлено в Міський центр зайнятості м.Львова Звіт про заплановане вивільнення працівників, форми №4-ПН, а 04.09.2009р. - направлено Звіт про фактичне вивільнення працівників, форми №4 - ПН .

Таким чином, відповідачем було дотримано усіх строків та порядку повідомлення Державної служби зайнятості про вивільнення працівників.

Відтак, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності ,суд вважає вимоги позивача про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, а також про стягнення моральної шкоди, заподіяної незаконним звільненням, безпідставними та такими, що до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,62,213,215,218,209 ЦПК України, ст.ст. 40 п.1, 49 232, 237-1 КЗпП України, суд,

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібокомбінат Львів», третьої особи ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд шляхом подачі заяви про оскарження протягом десяти днів після проголошення рішення та шляхом подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подачі такої заяви.

Суддя ОСОБА_7