Добропільський міськрайонний суд Донецької області
Справа №2-о-150/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Добропілля 12 серпня 2010 року

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.

при секретарі Солдатенко О.М.

за участю заявника ОСОБА_1

представника заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Добропілля цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Управління Пенсійного Фонду України в м. Добропілля Донецької області, про встановлення факту перебування на утриманні та втрати у зв'язку зі смертю основного джерела засобів до існування, суд -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні її чоловіка та втрати основного джерела засобів до існування після його смерті при наступних обставинах:

Між нею та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, 30 листопада 1956 року укладено шлюб. 19 жовтня 1960 року її чоловік був смертельно травмований на шахті. На момент його смерті вона не працювала. її чоловік ОСОБА_3 на час смерті працював підземним працівником із повним робочим днем у шахті, отримував заробітну платню в середньомісячному розмірі 177 рублів. Тим самим, заявниця фактично перебувала на утриманні свого чоловіка. Встановлення фактів перебування на утриманні свого чоловіка і втрати у зв'язку з його смертю єдиного джерела до існування необхідне їй для призначення пенсії по втраті годувальника.

Просить встановити факт перебування на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_3, і втрати після його смерті джерела засобів до існування.

В судовому засіданні заявниця повністю підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи Управління ПФУ в м. Добропілля - за довіреністю ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечувала, пославшись на те, що згідно ч.1 ст.36 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності у годувальника на день смерті страхового стажу.

Відповідно до ч.3 ст.36 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 вищезазначеного Закону. Оскільки із заяви ОСОБА_1 вбачається, що на час смерті її чоловіка вона пенсійного віку не досягла та не була інвалідом, тобто була працездатною, тому вона не була у нього на утриманні і не має права на пенсію по втраті годувальника. На підставі викладеного, просила суд у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ч.3 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення, зокрема факту перебування фізичної особи на утриманні. В судовому порядку можуть бути встановлені також інші факта, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що заявниця ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що є запис за №27 від 30 листопада 1956 року у свідоцтві про реєстрацію шлюбу (а.с.4) 3 того часу проживали разом і вели з ним спільне господарство.

Згідно свідоцтва про смерть від 25 жовтня 1960 року, ОСОБА_3 помер 19 жовтня 1960 юку, актовий запис №34 (а.с.12).

На день смерті чоловіка заявниця ОСОБА_1 проживала разом з ним і перебувала на його утриманні, оскільки його доходи в сім'ї були єдиним джерелом засобів до існування, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.8-9)

Так, згідно наданих довідок з місця роботи, ОСОБА_3 по день смерті працював на ВП «Шахта «Білозерська» Державного підприємства „Добропіллявугілля" стволовим підземним з одержанням середньомісячної заробітної плати в розмірі 177 рублів (а.с.3, 5, 7). Заявниця не працювала. Тобто, як видно, дохід чоловіка був єдиним постійним джерелом засобів до снування.

Таким чином, на час смерті ОСОБА_3 її дружина ОСОБА_1 фактично перебувала на його утриманні, і зі смертю чоловіка заявниця дійсно втратила єдине джерело засобів до снування. В теперішній час має намір перейти на пенсію чоловіка відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення". На даний час заявниця досягла пенсійного віку, тобто 55 років (а.с.10).

Відповідно до вимог ч.3 ст. 36 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Суд, із врахуванням наданих заявницею доказів, вважає за можливе задовольнити її вимоги, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та законним інтересам останньої.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та ч.3 ст.256 ЦПК України, ст.ст. 10,11,60, 209,212,213,214,215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення фактів перебування на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_3 на момент його смерті, та втрати у зв'язку з його смертю джерела засобів до існування - задовольнити.

Встановити факт перебування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, до смерті її чоловіка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 19 жовтня 1960 року, на його утриманні, та встановити факт втрати ОСОБА_1 у зв'язку зі смертю чоловіка джерела засобів до існування.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Надруковано власноручно у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: В.В. Хандурін