Апеляційний суд Житомирської області
09 вересня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі: головуючого - судді Олексієнка М.М, суддів: Кашапової Л.М., Сн;тка С.О., при секретарі судового засідання: Ганько Ю.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Луганському районі на постанову Луганського районного суду від 11 листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Луганському району (надалі - УПФ) про перерахунок та стягнення соціальної грошової допомоги, як дитині війни,
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до УПФ про визнання незаконними дій відповідача щодо нарахування та виплати йому, як дитині Війни, щомісячної соціальної допомоги і стягнення 1195,20 грн. Посилався на те, що йому, як дитині війни, пенсіонеру відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (надалі - Закон №2195-4), починаючи з 2006 року, повинні щомісячно виплачувати соціальну допомогу у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, проте відповідачем така допомога не виплачується, що змушує звертатись за захистом своїх прав до суду.
Постановою Луганського районного суду від 11 листопада 2009 року позовні вимоги задоволено. Визнано неправомірними дії УПФ про ненарахування позивачу соціальної допомоги у розмірах, передбачених Законом №2195-4. Стягнуто на його користь за період з 01.10.2008 року по 30.09.2009 року 1195,20 грн. соціальної допомоги, як дитині війни.
В апеляційній скарзі представник УПФ, з посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, просить постанову скасувати, залучити до участі у справі співвідповідачем Державне казначейство України, зобов'язавши останнє перерахувати необхідні кошти для подальшої виплати позивачу. Вказує на те, що всупереч вимогам ст. 163 КАС України, в мотивувальній частині рішення відсутнє посилання на норми діючого законодавства, які порушено відповідачем. Суд не звернув увагу, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, в тому числі передбачениЗаконом №2195-4, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а не за кошти Пенсійного фонду України. Фінансування підвищення до пенсії дітям війни з державного бюджету не здійснювалось, тому суд повинен був стягнути соціальну допомогу не з пенсійного фонду, а з Державного бюджету України.
При визначенні розміру мінімальної пенсії за віком, судом допущено порушення норм матеріального права. Зокрема, ст. 28 Закону №1058 щодо мінімального розміру пенсії за віком не застосовується для визначення розміру підвищення до пенсії, передбаченого ст. 6 Закону №2195-4.
Не звернуто увагу й на те, що позивач до пенсійного фонду у визначеній законом письмовій формі не звертався, а тому ніякі рішення не приймались, відповідно і не існує спору. Крім того, в порушення ст. 99 КАС України, не застосовано строки звернення до суду.
З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених ст. 304-1 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.
Згідно матеріалів справи, в тому числі довідок УПФ, позивач отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни.
Вир шуючи спір в частині визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування і виплати соціальної допомоги позивачу, як дитині війни, суд обґрунтовано виходив з того, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти відповідно до ст. 6 Закону №2195-4 і здійснити відповідні нарахування в розмірах, передбачених цим Законом (за той період часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але в порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводило, чим допустило протиправну бездіяльність. В результаті неправомірних дій відповідача, йому за період з 01.10.2008 року по 30.09.2009 року не доплачено 1195,20 грн.
При цьому суд переконливо прийшов до висновку, що перерахунок доплати до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком слід здійснити за період, коли не зупинялась дія ст.6 Закону №2195-4.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, зокрема посилання на порушення норм матеріального і процесуального права, висновок суду першої інстанції не спростовують.
В мотивувальній частині постанови суд вказав, що відповідачем не дотримано вимоги, викладені у ст. 6 Закону №2195-4.
Факт відсутності бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни правомірно судом не взяті до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не було предметом цього спору.
Позивач у письмовій формі звертався з вимогою про виплату компенсації у розмірах, визначених законом, проте листом управління Пенсійного фонду йому було відмовлено. Дотримано судом і вимоги, передбачені ст. 99 КАС України.
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою до скасування чи зміни судового рішення.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 303, 304-1, п.1 ч.І ст. 307, ст. ст. 308, 315, 324 ЦПК України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду в Луганському районі Житомирської області відхилити, а постанову Луганського районного суду від 11 листопада 2009 року - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.