Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

02 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої - судді Косигіної Л.М.

суддів: Котік Т.С., Микитюк О.Ю.

при секретарі: Сапінській Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк в особі філії Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Житомир про розірвання договору банківського вкладу, стягнення вкладу та матеріальної шкоди, відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 жовтня 2010 року, -

встановила:

У грудні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, вимоги якого неодноразово уточнював /а.с. 203, 29-30, 79-80, 88-90/ та остаточно просив:

розірвати угоду банківського вкладу Активний вкладник, укладену 29.04.2008 року у національній валюті з безбалансовим відділенням № 10 Філії Відділення Промінвестбанку в м. Житомир;

стягнути з відповідача вклад в розмірі 2547 грн. 78 коп., збитки в сумі 29053 грн. 18 коп. та 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилається на те, що у звязку з погіршенням стану здоровя, він у жовтні 2008 року звернувся до Банку з вимогою про дострокове розірвання договору та повернення вкладу, однак, отримав відмову. За таких обставин, він зазнав моральних страждань та збитків в сумі:

24121 грн. 52 коп., що становить курсову різницю купівельної спроможності гривні по відношенню до долара США;

4931 грн. 66 коп. - сплата 14% річних за період з жовтня 2008 року по червень 2009 року за кредитним договором, укладеним з банком Райфайзен банк Аваль.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12 жовтня 2010 року позов задоволено частково. Розірвано договір банківського вкладу Активний вкладник, укладений 29.04.2008 року у національній валюті між ОСОБА_1 та ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк. Стягнуто з відповідача на користь позивача 2700 грн. 78 коп. залишку вкладу.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та їх неповне дослідження, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення по суті заявлених ним вимог. Зазначив, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність звязку між неотриманням ним вкладу та спричиненням йому матеріальної і моральної шкоди. Крім того, судом не вирішено питання про відшкодування судових витрат.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія судців приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Встановлено, що 29.04.2008 року між Акціонерним комерційним промислово- інвестиційним банком в особі філії Відділення Промінвестбанку в м. Житомир /правонаступником якого є відповідач/ та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу Активний вкладник у національній ралюті, за яким Банк прийняв від Вкладника на зберігання Депозит сумі 7000 грн. строком на 3 роки, з процентною ставкою - 14% річних, з можливістю поповнювати рахунок додатковими внесками /а.с. 16-19/.

З Договору вбачається, що повернення всієї суми Депозиту або його частини до закінчення терміну Депозиту, обумовленого у п. 2.2 Договору, здійснюється на підставі заяви Вкладника, оформленої в установі Банку відповідно до п. 4.2.4. Договору, після отримання згоди Банку.

24.10.2008 року ОСОБА_1 звернувся до Банку із заявою про дострокове припинення договору банківського вкладу та повернення всієї суми вкладу разом із відсотками /а.с. 6/, однак його вимогу не було задоволено /а.с. 7/.

Станом на 14.10.2008 року розмір вкладу позивача становив 42689 грн. 88 коп. Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 частково повернуто вклад із відсотками /а.с. 28, 61, 76, 81-82/.

Станом на 12.10.2010 року залишок вкладу на депозитному рахунку ОСОБА_1 становив 2700 грн. 78 коп. /а.с. 105/. Дана сума сторонами не оспорюється.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незаконність дій Банку, та правильно задовольнив вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору банківського вкладу та стягнення суми залишку вкладу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Обґрунтовуючи спричинені збитки, ОСОБА_1 посилався на те, що станом на 14.10.2008 року на його депозитному рахунку знаходилось 42689 грн. 88 коп., що еквівалентно 8676,80 доларам США. На час його звернення до суду купівельна спроможність гривні по відношенню до долара США знизилася, тому йому спричинена шкода в сумі 24121 грн. 52 коп.

Проте, відшкодування збитків у звязку зі зменшенням купівельної спроможності гривні по відношенню до долара США не передбачено цивільним законодавством України.

Слід зазначити, що ч. 2 ст. 625 ЦПК України передбачено право кредитора, у разі прострочення боржником грошового зобовязання, вимагати сплатити суму боргу в урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. ОСОБА_1 таких вимог до суду не заявляв.

Також, спричинені збитки позивач обґрунтовував тим, що 26.11.2007 року між ним та ЖОД Райффайзен банк Аваль укладено договір № 014/0979/82/ 125439 про отримання у кредит 12000 доларів США строком до 26.11.2017 року зі сплатою 14% річних /8-15, 37-38/. За рахунок депозитних коштів, він мав намір погасити заборгованість за даним договором. У звязку з тим, що кошти йому не було повернуто, він на протязі жовтня 2008 року - червня 2009 року повинен був сплачувати відсотки за вказаним договором, чим зазнав шкоди на суму 4931 грн. 66 коп.

Однак, вказана шкода обумовлена позивачем тільки припущеннями щодо можливості погашення кредитного договору, який укладено ним до 2017 року, та не ґрунтується на умовах договору банківського вкладу Активний вкладник і положеннях закону.

Враховуючи вищевикладене, суд правильно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Суд першої інстанції, також, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, оскільки умовами договору банківського вкладу Активний вкладник не передбачено відшкодування такої шкоди, як один із видів відповідальності Банку.

Крім того, з розяснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди вбачається, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної /немайнової/ шкоди розглядаються, зокрема, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених ст. ст. 7, 440-1ЦК УРСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди /наприклад: ст. 49 Закону України Про інформацію, ст. 44 Закону України Про авторське право і суміжні права/, про порушення зобовязань, які підпадають під дію Закону Про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної /немайнової/ шкоди.

Слід зазначити, що положення ст. 611 ЦК України не слід розуміти так, що вона відсилає до ст. 16 цього Кодексу, яка серед способів захисту права називає відшкодування моральної шкоди. Такий висновок ґрунтується на тому, що спеціальна норма /п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України/ не може відсилати до загальної норми /п. 9 ч. 1 ст. 16 ЦК України/.

Не можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли з порушення договірного зобов'язання, й положення глави 82 ЦК України, які врегульовують правила деліктної відповідальності. Тому, у випадку невиконання зобов'язань, в тому числі неповернення банківського вкладу, положення ст. 1167 ЦК України також не застосовуються.

Отже, за відсутності правових підстав для відшкодування моральної шкоди за несвоєчасне виконання умов договору банківського вкладу, така шкода не підлягає відшкодуванню.

Зі справи вбачається, що при подачі ОСОБА_1 зустрічного позову, ним було сплачено 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та судовий збір в сумі 485 грн. 39 коп. /а.с. 4, 87/.

Незважаючи на те, що суд не вирішив питання про відшкодування даних витрат, це не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення. Вказаний недолік може бути виправлено шляхом постановления судом першої інстанції додаткового рішення /ст. 220 ЦПК України/.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді