АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2а-190/10Головуючий у 1-й інстанції Шміло В.І.
Провадження № 22ц-1074/10 Доповідач - Парандюк Т.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2010 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Стефлюк О. Д., Бершадська Г. В.,

при секретарі: Вийванко О.В.

з участю : ОСОБА_1та її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу апеляційною скаргою Управління Пенсійного Фонду України в Бережанському районі на постанову Бережанського районного суду від 14 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Бережанському районі Тернопільської області про поновлення строку для звернення до адміністративного суду стягнення недоплаченої щомісячної соціальної допомоги,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася в суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі Тернопільської області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду за захистом порушених та інтересів та про стягнення із відповідача на її користь недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу до пенсії за періоди з 2007 року по 9 рік, оскільки позивач набув статус дитини війни і згідно ст. 6 Закону ни "Про соціальний захист дітей війни" має право на одержання пенсії, підвищеної на 30% мінімальної пенсії за віком.

Постановою Бережанського районного суду від 14 квітня 2010 року в задоволено частково. Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі щодо невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі З мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст. 6 Закону України "Про соціальп захист дітей війни" за період з 18 лютого 2009 року по 31 грудня 2009 року неправомірними.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі Тернопільської області провести нарахування та виплату ОСОБА_1Г до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст. 6 закон України " Про соціальний захист дітей війни" за період з 18 лютого 2009 рок по 31 грудня 2009 року включно з врахуванням ст. 28 Закону України "Пре загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" та виплачених сум.

В апеляційній скарзі УПФ просить постанову суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивачки та і представника, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд керувався тим, що УПФ як орган якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" і здійснити позивачу відповідні нарахування (за той період, коли дія цієї норми не була зупинена), але в порушення вимог вказаної статті таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам чинного законодавства і грунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни. Протягом 2007, 2008, 2009 років їй не було нараховано і не виплачено підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з мотивів відсутності механізму розрахунку підвищення пенсій, а також, що у ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" не вказано, яким саме органом, за рахунок яких коштів і джерел фінансування та в якому процедурному порядку здійснюється їх призначення та виплата.

Статтею 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 12 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" зупинено на 2007 рік із врахуванням ст. 11 цього Закону. Проте, рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п.12 ст. 71 та ст. 11 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік".

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік" було змінено редакцію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", проте, рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року ці зміни також визнані неконституційними, оскільки за правилами ч.2 ст. З Закону України "Про соціальний захист дітей війни" державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення КСУ рішення про їх неконституційність. Разом із цим на підставі вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За вказаних обставин суд обгрунтовано прийшов до висновку, що позивачу з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та у 2009-2010 роках повинна була нараховуватись підвищена пенсія, яка передбачена для дітей війни. Відмова в такому нарахуванні та виплаті є протиправною бездіяльністю УПФ.

Відповідно до ст.99 ч.2 КАСУ для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині виплати підвищення до пенсії за період з 2007 року по 17 лютого 2009 року, суд виходив з того, що позивачка звернулася в суд за захистом свого права тільки 18.02.2010 р., не представивши доказів щодо поважності пропуску строку звернення до суду, а тому пропустила річний термін без поважних причин . В зв"язку з цим рішення суду першої інстанції щодо визнання неправомірними дій відповідача і зобов"язання проведення перерахунку пенсії з 18.02. по 31.12.2009 року є вірним.

Доводи апелянта щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни на увагу не заслуговують, оскільки фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядались.

Постанова суду відповідає вимогам чинних норм матеріального і процесуального права, тому підстав для її скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду У країн: Бережанському районі відхилити.

Постанову Бережанського районного суду від 14 квітня 2010 р залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак м бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного С України протягом двох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4