АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2010 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: судді Зубарєвої К.П.,

суддів: Бакуса В.Я., Шандри М.М.,

при секретарі:

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_5, ЗАТ ТК «Ференс і К» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП, -

встановила:

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 грудня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь позивачки 6 141 грн. 54 коп. матеріальної, 15 000 грн. моральної шкоди, а всього 21 141 грн. 54 коп. та на користь держави 69 грн. судового збору та 30 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду оскаржив представник відповідача, просить його скасувати й ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивачки частково - в частині стягнення моральної школи в розмірі 1 000 грн., посилаючись на те, що таке рішення є необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що матеріалами справи не доведено, що названі позивачем тілесні ушкодження, а саме компресійний перелом 11-12 грудних хребців та ішемічна хвороба серця, виникли внаслідок дорожньо-транспортної угоди, а відтак матеріальну компенсацію за придбанні позивачкою ліки остання хоче перекласти на відповідача. Крім того, апелянт зазначає, що суд в порушення норм процесуального законодавства не оцінив належність та допустимість доказів та результат оцінки доказів відповідачем.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу - представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заперечення апеляційної скарги, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, проаналізувавши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Частинами 1, 4 ст.60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказами в розумінні ст.57 ЦПК є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка не допитувалась як свідок.

Задовольняючи позовні вимоги суд не звернув уваги, що позивачкою не надано належних доказів у підтвердження спричинення їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди «закритого компресійного перелому 11-12 грудних хребців» та причинного звязку між отриманими під час ДТП тілесними ушкодженнями та «ішемічною хворобою серця з порушенням ритму», а відтак понесених нею витрат на лікування, в тому числі поїздку в м. Київ.

Встановлено, що стверджується матеріалами справи, в тому числі матеріалами № 345-969 про відмову в порушенні кримінальної справи по факту ДТП, 24 листопада 2005 року в 15 год. 20 хв. в м. Львові на перехресті вулиць Чорновола - Липинського, ОСОБА_5, керуючи мікроавтобусом «Пежо», державний н/з НОМЕР_1, здійснив наїзд (зіткнення) з мікроавтобусом марки «Мерседес», держаний н/з 000-62, під керуванням ОСОБА_6 Внаслідок зіткнення автотранспортні засоби отримали технічні пошкодження, а пасажир мікроавтобуса «Мерседес»» ОСОБА_1 тілесні ушкодження.

Із постанови дізнавача ГД ЛМУ УМВСУ у Львівській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 05 січня 2007 року вбачається, що внаслідок зіткнення транспортних засобів позивачка отримала легкі тілесні ушкодження. Зазначену постанову позивачка не оскаржувала.

Із пояснень позивачки, в тому числі і тих, які вона давала під час проведення розслідування обставин ДТП, що маються у відмовних матеріалах, вбачається, що на місце ДТП карета швидкої медичної допомоги не викликалась, позивачка була доставлена до дому. Зазначене підтвердила і представник позивачки в апеляційній інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що вперше після ДТП за медичною допомогою позивачка звернулась 25 листопада 2005 р. в комунальну 2-гу міську поліклініку м. Львова до лікаря-травматолога, який встановив діагноз «закритий компресійний перелом 11-12 грудних хребців» (а.с.7). Вказаний діагноз зазначений і у листках непрацездатності серії ААЗ за № 468057 від 28.11.2005 року (а.с.11), № 468637 від 23.12.2005 р. (а.с.13), № 628509 від 10.02.2006 р., лікування позивачка проходила амбулаторно, на дому. Згодом позивачка лікувалась з приводу травматичного остеохондрозу та з приводу ішемічної хвороби серця (стаціонарно).

З висновку №96 від 25 01. 2006 року Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи вбачається, що внаслідок аналізу медичної документації з приводу лікування ОСОБА_1 та її особистого огляду встановлено, що вперше звернулась до лікаря 25.11.2005 р. Під час огляду потерпілої виявлено 2 плями, які являються слідами загоєних садин, в ділянках обох колінних суглобів. Садна утворились від дії тупих предметів, можливо від виступаючих частин салону автомобіля, могли виникнути 24.11.2005 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження. При обстеженні потерпілої в поліклініці 25 листопада 2005 року встановлений «компресійний перелом 11-12 грудних хребців», не підтверджений рентгенологічно, оскільки представлена потерпілою рентгенограма хребта, яка була її зроблена 25 листопада 2005 року, була вивчена рентгенологом консультантом бюро судово-медичних експертиз та встановлено, що кістково-травматичних змін не відмічається, мається помірно виражений остеохондроз.

За таких обставин, виходячи з матеріалів справи, що маються в справі та представлених доказів, обєктивно підтверджується лише спричинення тілесних ушкоджень (ран) в ділянках обох колінних суглобів позивачки. Обєктивних доказів на підтвердження «компресійного перелому 11-12 грудних хребців» в матеріалах справи немає, а позивачкою не представлено, як і не представлено доказів щодо причинного звязку «ішемічної хвороби серця з порушенням ритму» з отриманими внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями, а відтак і матеріальних витрат.

У відповідності до ст.145 ЦПК України призначення експертизи є обовязковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обовязковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити характер і ступень ушкодження здоровя, психічний стан особи, вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Відповідно до вказаних вище матеріалів №345-969 про відмову в порушенні кримінальної справи по справі було призначено додаткову судово-медичну експертизу у звязку з тим, що позивачка продовжувала лікуватись. Однак, як встановлено, що не заперечила представник позивачки в апеляційній інстанції, ОСОБА_1 відмовилась від проходження додаткової експертизи та повторної рентгенограми. Інших належних, допустимих та обєктивних доказів на підтвердження отриманих тілесних ушкоджень та причинного звязку між ДТП та лікуванням позивачки останньою не представлено.

За таких обставин, з урахуванням ст.146 ЦПК України, рішення районного суду підлягає до скасування в частині стягнення коштів на відшкодування матеріальної шкоди з ухваленням нового рішення про відмову в цій частині позову за недоведеністю та зміни рішення в частині стягнення суми на відшкодування моральної шкоди. З врахуванням тілесних ушкоджень, які підтверджені належними доказами, які отримала позивачка під час ДТП, глибини понесених нею фізичного болю та стражданнях, які вона зазнала у звязку з ушкодженням здоровя, характеру правопорушення, з урахуванням обставин справи та вимог розумності і справедливості, колегія суддів приходить до висновку про зменшення моральної шкоди, яка підлягає стягнення з ОСОБА_3 з 15 000 грн. до 5 000 грн.

За таких обставин підлягає до зміни і сума стягнення судового збору з ОСОБА_3 на користь держави з 69 грн. до 8 грн. 50 коп. з урахуванням п. «д» ч.1 ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито».

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.2 ч.1 ст. 309, ч.2 ст.314, ст.ст.313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 грудня 2009 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 6 141 грн. 54 коп. на відшкодування матеріальної шкоди скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в цій частині позову за недоведеністю.

Рішення суду в частині стягнення суми на відшкодування моральної шкоди змінити, зменшивши суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування за заподіяну моральну шкоду з 15 000 грн. до 5 000 (пяти тисяч) грн.

Зменшити суму судового збору, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь держави, з 69 грн. до 8 грн. 50 коп.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : Зубарєва К.П.

Судді: Бакус В.Я.

ОСОБА_7