УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №22ц-2349 Головуючий у 1 інстанції: Адамович Б.М.

Категорія: 79 Доповідач: Павлишин О.Ф.

8 червня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів Мусіної Т.Г., Штефаніци Ю.Г.,

при секретарі Качмар М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Червонограді Львівської області на постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 9 грудня 2009 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Червонограді Львівської області про нарахування та стягнення недоплаченої щомісячної державної допомоги «Дітям війни»,-

ВСТАНОВИЛА :

Оскаржуваною постановою позов задоволено частково, визнано неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м.Червонограді Львівської області щодо не нарахування та не виплати щомісячної надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімального розміру пенсії за віком і зобовязано відповідача провести нарахування та виплату позивачці надбавку до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанову оскаржило Управління Пенсійного фонду України в м.Червонограді Львівської області. В апеляційній скарзі покликається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин справи. Апелянт вважає, що судом порушено ст.ст.6, 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 159, 163 КАС України, ч.3 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Просить скасувати постанову і винести нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Матеріалами справи встановлено, що позивачка є дитиною війни та відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) мала право на отримання підвищення виплачуваної їй відповідачем пенсії за віком.

Позивачка перебуває на обліку у відповідача. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік та Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік їй виплачувалась надбавка до пенсії в обмеженому розмірі

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка належить до категорії громадян, на яких поширюються державні соціальні гарантії дітям війни, а тому вона має право на встановлене ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" підвищення до пенсії.

Згідно з рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року та від 22.05.2008 року окремі положення Закону України "Про державний бюджет в Україні на 2007 рік" та Закону України "Про державний бюджет в Україні на 2008 рік" визнано неконституційними, і тим самим відновлено дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Останні втратили свою чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішень, які також містять вказівку про преюдиціальне значення цих рішень для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Оскільки дія ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в редакції, яка передбачає виплату дітям війни підвищення у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком була відновлена, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача провести нарахування підвищення до пенсії за віком як дитині війни у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 01.01.2009 року.

Покликання апелянта на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України "Про соціальний захист дітей війни" доплат до пенсії як на причину невиконання покладених на нього зобов'язань до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Твердження апелянта про неправильне застосування судом вимог ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" колегія суддів до уваги не приймає, оскільки розмір мінімальної пенсії за віком визначається за правилами лише цього Закону. Чинним законодавством інший мінімальний розмір пенсії за віком не визначений, тому слід застосовувати цей розмір. Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

В зв"язку з цим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв постанову з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Червонограді Львівської області відхилити.

Постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 9 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: