Ленінський районний суд м.Дніпропетровська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2010 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Шавули В.С.,

при секретарі Волкобоєвій А.О;

за участю позивача - ОСОБА_1 його представника - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, треті особи: орган опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, прокурор Ленінського району м. Дніпропетровська, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 28 січня 2009 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, треті особи: орган опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, прокурор Ленінського району м. Дніпропетровська.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що батько ОСОБА_3 не виявляє батьківської турботи та піклування, не бере участь у вихованні, не цікавиться станом здоров'я, фізичним та духовним розвитком, не надає матеріальної допомоги та утримання, виявляє повну байдужість до дитини.

Ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних позовних вимог було залучено прокурора Ленінського району м. Дніпропетровська.

У попередньому судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позові. В судове засідання не з'явився, надіслав письмову заяву, в якій позов підтримує, просить задовольнити в повному обсязі, справу розглянути без його участі.

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_2, позовні вимоги свого сина підтримала, просила суд їх задовольнити. Пояснила, що відповідач не цікавиться життям, розвитком дитини. З відповідача на її користь стягуються аліменти. Лікуванням дитини та її вихованням вона займається сама.

Відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні пояснив, що про місце проживання дитини дізнався рік тому, оскільки представник позивача, продала квартиру, в якій вони проживали однією сім'єю та купила будинок. По можливості надавав дитині матеріальну підтримку, сплачує аліменти. Із сином не спілкується, інтересу до його внутрішнього світу, фізичного та розумового розвитку не виявляє, тому що син відмовляється від спілкування з ним, на телефонні дзвінки не відповідає.

Третя особа - орган опіки та піклування Ленінської районної у місті ради в особі свого законного представника не з'явилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомили, письмових заяв про розгляд справи за його відсутністю не надходило.

Третя особа - Прокурор Ленінського району м. Дніпропетровська, в особі свого представника, в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомили, письмових заяв про розгляд справи за відсутністю свого представника не надходило.

За згодою сторін розгляд справи проводився без участі третіх осіб.

В судовому засіданні свідок - ОСОБА_4 зазначила, що вона живе поряд з позивачем та представником позивача. З матір'ю ОСОБА_1 познайомилася більше двох років тому. Батька дитини вона не знає і ніколи його не бачила. Зі слів ОСОБА_2, ОСОБА_1 не бажає спілкуватись із батьком.

Свідок - ОСОБА_5 пояснила, що батько дитиною не цікавиться. ОСОБА_6 займається тільки мати. Батько допомоги на лікування дитини та навчання не надає. Дитина має здібності та можливості навчатися за кордоном, але батько створює перешкоди у цьому.

Як зазначила свідок - ОСОБА_7, її дитина та ОСОБА_1 третій рік навчаються в одному класі та товаришують один з одним. В десятому класі батько ОСОБА_6 не дав йому дозвіл на виїзд за кордон з навчальною екскурсією. На батьківських зборах, в позакласових заходах батька ніколи не бачили, не переймається долею дитини, не займається його вихованням. Зі слів матері та дитини вона знає, що в ОСОБА_1 поганий зір, але батько допомоги на лікування не надає.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно до ч.4 ст.152 Сімейного кодексу України, дитина має право безпосередньо звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, якщо вона досягла чотирнадцяти років.

Підставою звернення позивача до суду із позовом на захист його прав та інтересів, є припинення особистих немайнових прав та майнових інтересів батька у відношенні до неповнолітнього сина, у зв'язку із неналежним виконанням батьківських обов'язків.

При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, практику Верховного Суду України.

З'ясувавши обставини по справі, вислухавши сторони, представника позивача, свідків, дослідивши докази, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 виданого 26 липня 1993 року відділом ЗАГСУ виконкому Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 8).

06 листопада 2007 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області шлюб між батьками розірвано (а.с. 7).

ОСОБА_1 проживає разом з матір'ю, представником по справі, яка займається його вихованням та утриманням (а.с. 13).

З пояснень неповнолітнього, думці якого суд придає суттєвої уваги, вбачається, що між батьками після розлучення склалися неприязнені стосунки, які ускладнювалися низкою судових спорів щодо поділу майна. З батьком не спілкується і не зустрічається, тому що не має в цьому потреби, а той, зі своє сторони, також не проявляє зацікавленості у підтриманні особистих відносин і прямого контакту.

Дитина навчається у Дніпропетровському ліцею інформаційних технологій при Дніпропетровському національному університеті, перебуває на диспансерному обліку у офтальмолога з приводу високої прогресуючої міопатії, однак, відповідач як щодо успіхів у навчанні, розумового, фізичного розвитку свого сина, так і до його внутрішнього світу виявляє повну байдужість, про що, зокрема, також свідчать й пояснення самого позивача та надані суду характеристики з місця навчання та проживання дитини (а.с.9,10-12,15, 26).

Відповідач працює майстром ВТМ трубопрокатного цеху № 5 ВАТ «ІНТЕРПАЙП НТЗ», до кримінальної відповідальності не притягувався, не є наркоманом або алкоголіком (а.с. 47, 48, 49).

За ч.2,5 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.ст.3, 155 Сімейного кодексу України, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Посилання представника позивача на те, що дитина перебуває на її утриманні, а відповідач не надає матеріальної підтримки суд вважає неспроможним, оскільки у судовому засіданні із пояснень сторін встановлено, що відповідач сплачує аліменти на утримання сина (а.с. 41). Враховуючи, що за ст.27 Європейської конвенції про права дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, суд не вбачає свідомого нехтування відповідачем свого обов'язку щодо утримання дитини.

За ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Судом не приймаються в якості належних доказів в обґрунтування доцільності позбавлення відповідача батьківських прав висновок органу опіки та піклування Ленінського району від 22 січня 2009 року № 1/14-27 за підписом заступника голови районної у місті ради з питань діяльності виконавчих органів Голови ради опіки та піклування Ленінського району (а.с. 17) у зв'язку з тим, що згідно до ч.5 ст.19 СК України, письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи надається органом опіки та піклування. У відповідності до ст.56 ЦК України, ст.11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», органами опіки та піклування є виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, очолює які на підставі п.5 ст.51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» голова відповідної ради, що в межах своїх повноважень видає розпорядження згідно п.7 ст.55 цього Закону.

За змістом п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, коли вони свою винною поведінкою, свідомо нехтуючи своїми обов'язками та інтересами дитини, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя.

Оцінюючи здобуті по справі докази що їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач, поклавши виховання свого сина на колишню дружину - матір неповнолітнього, свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, а саме: не спілкується із сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Однак, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист їх інтересів, та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, суд з урахуванням обставин справи, характеру вини ОСОБА_3, керуючись найвищими інтересами неповнолітнього на право зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, знати своїх батьків і на їх піклування, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись ст. ст.9, 51, ч.4 ст.55, ст.124 Конституції статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст.ст.6, 7, 8, 20, 27 Європейської конвенції про права дитини, ст.3, ч.5 ст.19, ч.1 ст. 150, 151, 152, 155, 164, 166, ч.3 ст. 171 Сімейного кодексу України ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.1, 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», п.5 ст.51, п.7 ст.55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст.10,11,59, 60, 209,212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання свого сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покласти на орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов'язків у відношенні до свого сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20-ти денний строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Вступна та резолютивна частини рішення оголошені в судовому засіданні 27 січня 2010 року.

Повністю рішення складено 01 лютого 2010 року.

Суддя Шавула В.С.