Справа № 2-6314/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2010 року місто Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючої судді - Митрофанової Є.Г.,

при секретарі - Довгій С.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного Фонду України в

Приморському районі міста Маріуполя про визнання неправомірними дій та зобов'язання

здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до управління

Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Маріуполя про визнання

неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він має статус особи, яка

постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії, визнаний інвалідом 2-ої групи

повязаного з участю в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС, знаходиться на обліку в

управлінні Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області

та отримує пенсію по 2-ій групі інвалідності розмір якої не відповідає розмірам пенсії,

встановленої Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХП.

У позові просить визнати неправомірними дії відповідача стосовно виплати йому пенсії в

розмірі меншому ніж це встановлено ст.ст. 49, 50, ч. 4 ст. 54 Закону України Про статус і

соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із

зобовязанням здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по 2-ій

групі інвалідності, відповідно до ст.ст. 49, 50, ч. 4 ст. 54 Закону України Про статус і соціальний

захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із розрахунку не менше

восьми мінімальних пенсій за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили

працездатність та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоровю, із розрахунку не менше 75

процентів від мінімальної пенсій за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які

втратили працездатність з урахуванням фактично здійснених виплат за період з 01 січня 2004

року по 31 жовтня 2006 року та з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року.

Позивач у судове засідання не зявився, та в позовній заяві просить розглянути справу у

його відсутності за станом здоровя.

Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, надав клопотання про

розгляд справи без участі представника УПФУ в Приморському районі міста Маріуполя та надав

заперечення проти позову, у яких зазначив, що позивач отримує пенсію відповідно до ст. ст. 50, 54

Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи». Відповідно до статті 49 цього Закону пенсії особам, віднесеним до

категорії 1, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну

здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. При цьому частиною 4

статті 54 Закону встановлено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких

встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по 1 групі

інвалідності -10 мінімальних пенсій за віком; по 2 групі - 8 мінімальних пенсій за віком; по 3 групі

- 6 мінімальних пенсій за віком. Стаття 50 цього Закону передбачає встановлення особам,

віднесеним до категорії 1 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, інвалідам III

групи - 50% мінімальної пенсії за віком, інвалідам II групи - 75% мінімальної пенсії за віком

Відповідно до абзацу першого частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове

державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у

жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які

втратили працездатність, визначеного законом. При цьому, частиною третьою цієї статті

передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини 1

цієї статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно

з цим Законом, а саме Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне

страхування".

Тобто ця норма забороняє застосування мінімального розміру пенсії, встановлений

статтею 28 Закону №1058, для визначення розмірів пенсій, у тому числі і пенсій, призначених

відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Враховуючи, що Закони України "Про

статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"

та "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мають рівну юридичну силу, відсутні

підстави для застосування норм, зазначених в першому, ігноруючи норми іншого.

Статтею 92 Конституції України визначено перелік норм, які встановлюються виключно

законами України. Так, виключно законами України встановлюються форми і види пенсійного

забезпечення. На розміри пенсій Конституція України такий обов'язок не поширює. Таким

чином, порядок обчислення пенсії визначається. Кабінетом Міністрів України. В статті 54

Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи» зазначено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала

внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок

Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує

здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України,

актів Президента України, а також здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та

законами України. Згідно зі статтею 117 Конституції Кабінет Міністрів України в межах своєї

компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими для виконання. З метою

реалізації права осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на соціальний

захист Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова від 03.01.2002 р. №1 (зі змінами та

доповненнями).

Відповідно до п.2 постанови КМ України № 1 від 03.01.02р. (зі змінами, внесеними

постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.04 № 894, з 01.09.2004р.) розрахунок додаткових

пенсій та пенсій, передбачених ч.4 статті 54 Закону України Про статус та соціальний захист

громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, провадиться виходячи з

розміру 19,91 грн. (з 01.09.04 - 22,30грн.), постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2005

№ 1293 вказані розміри пенсій збільшено в 3,5 рази (учасники ліквідації аварії в 1986 році) та 2,5

рази (інші учасники ліквідації аварії).

Враховуючи конституційну норму щодо обов'язкового виконання постанов Кабінету

Міністрів України (ст.117 Конституції України), управлінням Пенсійного фонду при визначенні

розміру пенсії позивача було правомірно застосовано вказані вище постанови Кабінету Міністрів

України.

На підставі переліченого просить суд повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних

вимог.

Дослідивши та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив

наступне.

ОСОБА_1 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської

катастрофи 1-ої категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 008949 від 28 жовтня 1992

року, визнаний інвалідом 2 групи (безстроково) по захворюванню, що пов'язане з впливом аварії

на ЧАЕС, що підтверджується довідкою МСЕК Серії Дон-04 № 018353 від 31.07.2006 року.

Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України в Приморському

районі міста Маріуполя Донецької області та отримує пенсію по інвалідності в заявлений період

розмірі меншому ніж це передбачено Законом № 796-ХП, що підтверджується довідкою УГ1ФУ

про розміри та вид пенсії позивача від 12.08.2010 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які

вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень.

Суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій, у період

визначений в позовних вимогах та визнає бездіяльність відповідача протиправною з наступних

підстав.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціального захисту потерпілого населення,

визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи» (надалі - спеціальний закон), оскільки відповідно до статті 50

Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на

відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

з

Частина 3 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначає, що обчислення і призначення

пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання (у спірних відносинах має

місце захворювання) внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони

відчуження проводиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про

загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (надалі - загальний закон).

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне

пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-4, який відповідно до його преамбули

визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообовязкового державного

пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Абзацом другим преамбули цього Закону передбачено, що зміна умов і норм

загальнообовязкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом

внесення змін до цього Закону. Частиною 3 статті 4 даного Закону передбачено, що умови, норми

та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг визначене

статтею 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Право вибору пенсійних виплат передбачене статтею 10 наведеного Закону, і означає, що

особі, яка має одночасне право на різні види пенсії: за віком, по інвалідності, у звязку з втратою

годувальника, призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на

довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Абзац перший пункту 13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове

державне пенсійне страхування» передбачено, у разі, якщо особа має право на отримання пенсії, у

тому числі відповідно до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи призначається одна пенсія за її вибором. При

цьому різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених

законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону

фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України

Розділ 8 даного Закону передбачає правила призначення та виплати пенсій і компенсацій

особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам,

віднесеним до вказаних категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,

заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 цього Закону в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо

яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:

-по І групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;

-по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;

-по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком;

-дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, призначається

щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах:

-інвалідам І групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком;

-інвалідам 11 групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком;

-інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на

променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Підпунктами 12,15, 17 п. 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України

на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року

№ 107-VI (надалі - Закон № 107) були внесені зміни, в тому числі й до ст.. 50, 54 Закону України

«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи» (пункт 28 розділу II).

Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008

визнані неконституційними, серед іншого, і положення пункту 28 розділу II Закону України «Про

Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів

України», якими з 1 січня 2008 року були внесені зміни до Закону України «Про статус і

соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, і

до статей 50, 54.

В частині 5 резолютивної частини рішення КСУ від 22 травня 2008 року зазначено, що

положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до

деяких законодавчих актів України", які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня

ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. При цьому, рішення Конституційного

Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції.

Отже, з 22.05.2008 року відновлена дія ст.ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус і

соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції до

01.01.2008 року

Конституційний Суд України відзначив, що положеннями Закону України «Про Державний

бюджет України» не можуть скасовуватися чи змінюватися обсяги прав і обов'язків, пільг,

компенсацій і гарантій громадян, передбачених іншими законами України, не можуть вноситися

зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове

регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Таке обмеження може мати місце

лише у випадках, передбачених Конституцією України. Так, у статті 64 Основного Закону,

вичерпно визначено такі випадки, а саме передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного

стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії

цих обмежень.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005р. № 8-рп/2005 справа № 1-

21/2005 встановлено: Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХП визначає основні

положення по реалізації конституційного права громадян, постраждалих внаслідок

Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, оскільки відповідно до ст.50

Конституції України кожний має право на безпечну для життя і здоров'я навколишнє середовище і

на відшкодування шкоди, заподіяної порушенням цього права.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією

права на соціальний захист, неприпустимість обмеження конституційного права громадян на

достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію. Згідно Конституції і Закону України

відділяють категорії громадян України, що вимагають додаткові гарантії соціального захисту з

боку держави.

В Постанові Пленуму Верховного суду України від 01.11.96 № 9 „Про застосування

Конституції України при здійсненні правосуддя зазначено, що „Оскільки Конституція України,

як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при

розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-

правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках

застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають грунтуватись на Конституції,

а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

У рішенні Європейського Суду з Прав Людини (Справа „Проніна проти України), в якому

Суд зазначив, що „§1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод

забовязує суди надавати мотивацію своїх рішень. ...національні суди не зробивши жодної спроби

проаналізувати скаргу (доводи) заявниці з цієї точки зору, незважаючи на чітке (обґрунтоване)

посилання нею на порушення норм Конституції України у зверненнях до кожної судової

інстанції. Завданням суду не є вирішення того, яким чином національні суди могли найкраще

вирішити цей спір. Проте, на думку Суду, національні суди, ігноруючи питання в цілому, хоча

воно було особливим, важливим , по суті, не виконали своїх обов'язків за ст.6 Конвенції про

захист прав людини та основоположних свобод. Таким чином, цю гарантію було порушено.

На підставі п.1 ст.17 гл. 4 Закону України „Про виконання рішень та застосування

практики Європейського суду з прав людини №3477- IV від 23.02.2006р. „Суди застосовують

при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно до ч.2 ст. 19 та ч. З ст. 22 Конституції України органи державної влади та органи

місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах

повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При прийнятті

нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу

існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України у справі N 1-31/2000 (справа про порядок

виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року N 15-рп/2000, в

якому саме і зазначено, рішення Конституційного Суду України незалежно від того, визначено в

них порядок і строки їх виконання чи ні, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Органи державної влади, органи Автономної Республіки Крим, органи місцевого

самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові та службові особи,

громадяни та їх об'єднання, іноземці, особи без громадянства повинні утримуватись від

застосування чи використання правових актів або їх положень, визнаних неконституційними.

При цьому, конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини

і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені ст. 1, З,частиною 2 ст. 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22,23, частиною 1 статті 24

Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення не може бути скасоване, звужене.

Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе

зобовязань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8

Конституції України.

Крім того, в п, 4 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне

пенсійне страхування" зазначено, що у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії розмір її

зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

З огляду на викладене, вимоги позивача про перерахунок його пенсії в період з 01 січня

2008 року по 21 травня 2008 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення,

затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії на достатній

життєвий рівень дає Закон України „Про прожитковий мінімум від 15.07.1999 року № 966-XIV,

а також Закон України „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії- від

05.10.2000 року №2017-111.

Відповідно до ст. 17 Закону України „Про державні соціальні стандарти та державні

соціальні гарантії від 05.10.2000 року № 2017-Ш, основні державні соціальні гарантії

встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній

життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантій включаються в тому числі

мінімальний розмір пенсії за віком.

Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть

бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В ст. 19 Закону № 2017-Ш передбачено, що виключно законами України визначаються

мінімальний розмір пенсії за віком. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх

державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій

незалежно від форми власності.

Згідно ст. 2 Закону України „Про прожитковий мінімум, прожитковий мінімум

застосовується для: встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за

віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по

безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції

України та законів України. В ч. З ст. 4 цього ж Закону передбачено, що прожитковий мінімум на

одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних

груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний

бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях

загальнодержавної сфери розповсюдження.

Відповідно до Закону України „Про затвердження прожиткового мінімуму на 2004 рік

від 11 травня 2004 року ЇМ 1704-1V розмір прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили

працездатність становить на 2004 рік - 284,69 гривні.

Відповідно до ст. 63 Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік від

23.12.2004року ЇМ 2285-IV, розмір прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили

працездатність становить на 2005 рік - 332 гривні.

Відповідно до ст. 65 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" від

20.12.2005року N 3235-IV, розмір прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили працездатність

становить: з 1 січня - 350 гривень, з 1 квітня - 359 гривень, з 1 жовтня - 366 гривень.

Таким чином, для позивача як інваліда 2 групи, особи, яка постраждала внаслідок

Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, нижній розмір державної та додаткової пенсії повинен

розраховуватися, виходячи із наведених розмірів, а не з розмірів визначених постановами Кабінету

міністрів України. Оскільки, статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами

України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення. Крім

того, зазначені постанови КМУ є підзаконними актами яка суперечить Закону України "Про

статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи", також порушує та звужує права позивача, встановлені Конституцією України.

Право на пенсію та додаткову пенсію встановлює Закон України «Про статус та

соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Закон

України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Розмір пенсій, встановлених

законами, не підлягає зменшенню. Це гарантує ст. 22 Конституції України, відповідно до якої при

прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та

обсягу існуючих прав і свобод.

Застосування відповідачем зазначених постанов КМУ до спірних відносин обмежує

конституційне право позивача на соціальний захист, суперечить п. 1-4 ст. 8 Цивільного

процесуального кодексу України та приписам п. 1,6 ст.92 Конституції України, ст.71 Закону

України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи", відповідно до якого дія його положень не може призупинятися

іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та

інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб,

визначений законами України.

Дії управління Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсії позивачу на підставі

постанов Кабінету Міністрів України призвела до того, що відбулося значне звуження обсягу прав

позивача, які існують в державі для відповідної категорії громадян.

Тому суд вважає, що дії відповідача щодо нарахування пенсії (державної та додаткової) у

розмірах, менших ніж передбачено ст.ст. 50, 54 ч. 4 Закону Укради «Про статус і соціальний

захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є неправомірними.

З таких підстав обчислення і призначення пенсії особам захворювання яких пов'язане з

ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС здійснюється за правилами ст.ст. 17, 19

Закону України „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" та ст. 2

Закону України „Про прожитковий мінімум від 15.07.1999 року № 966-XIV, в яких зазначено,

що прожитковий мінімум застосовується для встановлення в тому числі розміру мінімальної

пенсії за віком.

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи

захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи,

затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження нового Порядку

обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у

зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи» від ЗО травня 1997 року

№523(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 17

травня 2002 року №666. від 4 березня 2004 року №268, від 22 вересня 2004 року №1240).

Ця Постанова є чинною і її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій

відповідають положенням статей 50, 54 Закону України №796-ХІІ.

Щодо постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших

соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок

коштів державного бюджету» від 03 січня 2002 року №1, на яку посилається відповідач, то нею

встановлені розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, які не відповідають розмірам

мінімальної пенсії за віком та суперечать положенням статей 50, 54 Закону №796-ХІ1.

Розяснення наведені в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про

застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.96 року №9, застерігають,

що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи

іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і

розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради

Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти

органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази

керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як

Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який

підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати Закон,

який регулює ці правовідносини.

Оскільки з 01 січня 2004 року перерахунок пенсії позивача не провадився з вини

відповідача, який діяв в порушення вимог закону, на підставі ч. 2 ст. 87 Закону України «Про

пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року N 1788-ХІІ, суми пенсії, не одержані своєчасно з

вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження

будь-яким строком.

Суд ухвалюючи судове рішення у даній справі виходить з того, що конституційні принципи,

на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на

пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті

19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного

забезпечення, не може бути скасоване, звужене.

Таким чином, приймаючи до уваги положення ст. ст. 50,54, Закону України «Про статус та

соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 2 Закону

України „Про прожитковий мінімум, ст. 17, 19 Закону України „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", суд прийшов до висновку, що вимоги позивача

підлягають задоволенню та пенсія позивачу повинна бути перерахована з 01.01.2004 року по

31.10.2006року та з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року.

З урахуванням викладених обставин суд визнає дії відповідача протиправними та зобов'язує

відповідача здійснити перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про статус та

соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з

01.01.2004 року по 31.10.2006 року та з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» за № 7-93

від 21.01.1993 р., громадяни, віднесені до категорії 1 і 2 постраждалих внаслідок. Чорнобильської

катастрофи звільнені від сплати судового збору.

Відповідно до п. п. З п. З ст. 81 ЦПК України, не підлягають оплаті при зверненні до суду і

покладаються на сторони після розгляду справи судом витрати на інформаційно-технічне

забезпечення у справах про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням

здоров'я або смертю фізичної особи.

Таким чином, позивач звільнений від сплати судових витрат.

Оскільки відповідач є державною бюджетною установою, суд вважає можливим у

відповідності до ч.З ст. 82 ЦПК України звільнити його від сплати судових витрат на користь

держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус і

соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 2 Закону

України „Про прожитковий мінімум, ст. 17, 19 Закону України „Про державні соціальні

стандарти та державні соціальні гарантії-, Законом України «Про загальнообов'язкове державне

пенсійне страхування», ст. ст. 1, 2, 4, 10, 60, 82, 88, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 1, 3, 6, 8, 19, 22,

23, 24 Конституції України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління Пенсійного Фонду України в

Приморському районі м. Маріуполя Донецької області про визнання неправомірними дій та

зобов'язання здійснити перерахунок та виплату недоотриманих сум пенсій по інвалідності -

задовольнити.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Приморському

районі м. Маріуполя Донецької області стосовно виплати ОСОБА_1 з 01 січня

2004 року по 31 жовтня 2006 року та з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року пенсії, як

інваліду 2 групи, в розмірі меншому ніж це встановлено ст.сг. 49, 50, ч. 4 ст. 54 Закону України

"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи".

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя

Донецької області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по 2-ій

групі інвалідності, відповідно до ст.ст. 49, 50, ч. 4 ст. 54 Закону України Про статус і соціальний

захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із розрахунку не менше

восьми мінімальних пенсій за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили

працездатність та додаткової пенсії, за шкоду заподіяну здоровю, із розрахунку не менше 75

процентів від мінімальної пенсій за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які

втратили працездатність з урахуванням фактично здійснених виплат за період з 01 січня 2004 року

по 31 жовтня 2006 року та з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної

скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо

його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Донецької області у

місті Маріуполі через Приморський районний суд міста Маріуполя протягом 10 днів з дня його

проголошення.

Суддя