Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 2-4883-10

26 листопада 2010 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі :

головуючого судді - Шавиріної Л.П.

при секретарі - Подосельник Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Красний Лиман за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 справу за позовом обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа комунальне підприємство «Краснолиманська житлово-експлуатаційна контора» про стягнення заборгованості за надані послуги с теплопостачання, суд

В С Т А Н О В И В :

29 березня 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання в сумі 3135,79 грн., 1149,21 грн. втрат від інфляційних процесів та 238,46 грн. 3 % річних у звязку з невиконанням грошового зобовязання, 51,0 грн. судового збору, 30,0 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, а всього 4604,46 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги у звязку з частковим погашенням заборгованості змінив, змінені вимоги підтримав повністю і суду показав, що відповідно до договору укладеного між позивачем та третьою особою ДКП «ЖЕК» м. Красний Лиман Донецької області, позивач забезпечує подання теплової енергії у багатоквартирний будинок № 11 по провул. Бригадному в м. Красний Лиман Донецької області, який обслуговує комунальне підприємство «Краснолиманська житлово-експлуатаційна контора» і в свою чергу забезпечує регулювання і розподіл тепла та гарячої води у середині будинку, в тому числі і в квартиру № 11, в якій проживають відповідачі. Позивач виконав умови договору, як і третя особа, але відповідачі за період з 01.01.2004 року по 01.03.2010 року надані послуги сплатили частково, в результаті чого виникла заборгованість в сумі 2565,80 грн., які позивач разом з понесеними судовими витратами просить стягнути з відповідачів. Крім того, враховуючи те, що відповідачі несвоєчасно виконали грошове зобовязання просив також стягнути з них на підставі ст. 625 ЦК України втрати від інфляційних процесів в сумі 1149,21 грн. та 3% річних 238,46 грн., судові витрати в розмірі 81 грн.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не зявилася, про час та місце розгляду справи була попереджена належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, заперечував проти його задоволення у звязку з тим, що між ним та позивачем ніколи не укладався договір на постачання теплової енергії та гаряче водопостачання. Крім того, він в 2004-2008 роках являвся працівником міліції і відповідно до Закону України від 20.12.1991 року «Про міліцію» мав право на пільгу в розмірі 50% вартості комунальних послуг, але на обліку в УПСЗН Краснолиманської міської ради він не перебував, до Державного реєстру осіб, які мають право на пільги, його не включено. Незважаючи на це він та його сімя завжди сплачувала послуги, іноді в звязку з матеріальними труднощами спожиті послуги сплачували через місяць-два, а не у встановлені нормативними актами строки в звязку з відсутністю договору.

Представник третьої особи КП «Краснолиманська ЖЕК» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

Відносини з приводу постачання фізичним особам теплової енергії регулюються ст. 714 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року, нормами Житлового кодексу України.

Постачання фізичним особам теплової енергії здійснюється на підставі договору про користування такою енергією.

Але підключення до мережі постачання теплової енергії помешкання власника(наймача), відкриття особистого рахунку (а.с.18-20) cлід вважати фактичним укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами.

Таким чином суд вважає, що між сторонами виникли договірні правовідносини.

Виходячи з положень ст.ст.6, 626-631,526 ЦК України укладений договір є обовязковим для належного виконання сторонами, відповідно до його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що відповідачі проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 і є споживачами теплової енергії та гарячої води(а.с.17).

25 січня 2006 року відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року між позивачем та третьою особою КП «Краснолиманська ЖЕК» було укладено договір, відповідно до якого позивач забезпечує подачу теплової енергії у багатоквартирний будинок № 11 по провул. Бригадному в м. Красний Лиман Донецької області, який обслуговує КП «Краснолиманська ЖЕК» і в свою чергу забезпечує регулювання і подачу тепла у середині будинку, в тому числі і в квартиру № 11, в якій проживають відповідачі.

Відповідно до ст.ст.67,68 ЖК України, ст.ст.526,530 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», та п.30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року встановлено, що споживач комунальних послуг у тому числі і з централізованого опалення, зобовязаний своєчасно вносити плату за використані послуги.

Стаття 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно.

А пунктом 18 Правил надання послуг встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

В судовому засіданні встановлено, що позивач та третя особа виконали умови договору по забезпеченню відповідачів тепловою енергією.

Тобто у відповідачів перед позивачем виникло грошове зобовязання по сплаті наданих послуг.

Але відповідачі не сплатили надані їм послуги у строки, встановлені законом, в повному обсязі, сплачуючи їх частками, частково відшкодовуючи при цьому попередньо виниклі заборгованості, в результаті чого за період з 01.01.2004 року по 01.03.2010 року виникла заборгованість в сумі 2565,80 грн. (а.с.18-20).

Незважаючи на те, що період, за який виникла заборгованість, перевищує встановлений ст.257 ЦК України трирічний строк позовної давності, надані сторонами суду докази свідчать про те, що відповідачі в березні місяця 2005 року, березні-квітні місяці 2006 року, червні, серпні місяці 2007 року, травні місяці 2008 року, з квітня по серпень місяць 2009 року періодично сплачували виниклу заборгованість, тобто вчиняли дії, які свідчать про визнання ними такого боргу(а.с..18-20,55-95).

В звязку з цим кожного разу на підставі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривався і починався заново, що свідчить про те, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з позовом.

Відповідно до ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені законом відшкодування завданих збитків.

Оскільки відповідачі в односторонньому порядку не виконали обовязки, передбачені п.п.18,30 Правил, ст.ст. 20,32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і завдали збитків позивачу, він обґрунтовано звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, бо вказане передбачено ст. 22 ЦК України, бо особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування При цьому збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Тому суд знаходить обґрунтованими і вимоги позивача в частині стягнення втрат від інфляційних процесів в сумі 1149,21 грн. та 3% річних 238,46 грн., бо вказані втрати доведено позивачем і відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (а.с.18-21).

Відповідно до ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При винесення рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Незважаючи на те, що відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що він проходив службу в УМВС України в Донецькій області, і відповідно до Закону України «Про міліцію» користується пільгами по оплаті комунальних платежів, вважаючи, що такі пільги йому повинні бути надані позивачем і за його рахунок, суд знаходить такі заперечення не обґрунтованими відповідачем жодним доказом та такими, що суперечать діючому законодавству виходячи з наступного.

Згідно ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Відповідно до ст. 22 Закону України „Про міліцію" держава гарантує працівникам міліції соціальний захист і, зокрема, працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-відсотокова знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

Статтею 95 Конституції України встановлено, що виключно законом України про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України.

Законами України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», „Про Державний бюджет України на 2005 рік",,Про Державний бюджет на 2006 рік", „Про Держаний бюджет України на 2007 рік", «Про Державний бюджет України на 2008 рік», «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та «Про Держдавний бюджет України на 2010 рік» передбачено, що витрати на безоплатне або пільгове матеріальне і побутове забезпечення, на яке згідно із законодавством України мають право окремі категорії працівників, здійснюється за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання бюджетних установ, в яких вони працюють, а не за рахунок підприємств, які надають комунальні послуги.

Тому пунктом 2 Порядку надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2003 року № 426, встановлено, що пільги, компенсації і гарантії, на які мають право пільговики, надаються шляхом відшкодування пільговику передбаченої законодавством частини фактично понесених ним витрат за користування комунальними послугами.

Таким чином, відповідачі зобов'язані були оплачувати повну вартість наданих їм комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, після чого відповідач ОСОБА_2 вправі ставити питання перед відповідними державними органами про відшкодування йому частини понесених витрат згідно із законодавством, бо саме держава, а не позивач, надала відповідачу певні пільги.

Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за гаряче водопостачання з 01.12.2009 року по 01.03.2010 року, суд враховує те, що відповідно до акту прийому в експлуатацію засобу обліку споживання гарячої води від 06.11.2006 року відповідачам було встановлено лічильник споживання гарячої води, термін повірки якого встановлено Ш квартал 2009 року, - тобто до 1.10.2009 року(а.с.132)..

Тобто в період з 1.10.2009 року по 30.03.2010 року відповідачі використовували неповірений лічильник, тобто користувалася гарячою водою без лічильника.

Відповідно до п. 15 Правил встановлено місячний термін для повірки лічильника, нарахування оплати за який провадиться за середніми показниками засобу обліку за попередні три місяці.

Однак заява відповідача ОСОБА_2 на монтаж та пломбування вказаного лічильника після повірки до позивача надійшла лише 30.03.2010 року (а.с.133).

Тому позивач обґрунтовано нарахував відповідачам послуги за користування гарячою водою з 01.12.2009 року по 01.03.2010 року по загально встановленій нормі.

Враховуючи те, що до теперішнього часу відповідачі у добровільному порядку заборгованість не відшкодували, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Крім того при зверненні до суду позивач сплатив судові витрати по судовому збору в сумі 51 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 30 грн.(а.с.1,2).

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову повністю відповідно до ст.. 88 ЦК України вказані судові витрати слід стягнути з відповідачів.

А також судом встановлено, що квартира, в які подаються теплова енергія та гаряча вода, належить відповідача на праві власності в рівних долях(а.с.124). Тому відповідно до ст. 322 ЦК України відповідачі повинні нести тягар утримання свого майна в рівних частках.

Керуючись ст.17,95 Конституції України, ст. 4 Бюджетного кодексу України, ст..ст..526,530,611,615,714 ЦК України, ст.ст.64,67,68 ЖК України, ст.ст.22 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1992 року, ст.ст. ст. 20,32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, та п.18,30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року, п. 2 Порядку надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2003 року № 426, ст..ст..10,11,60,88,212-215 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» задовольнити повністю.

Стягнути зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (р/р 7050 ПАТ КБ «Приватбанк» МФО 335496 ЗКПО 15670552) з кожного заборгованість за надані послуги в сумі 1275,40 грн., 574,60 грн. втрат від інфляційних процесів, 119,23 грн. 3 % річних, 40,5 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд в 10-денний строк з дня його проголошення.

Повне рішення буде виготовлено 01.12.2010 року.

Рішення виготовлено у нарадчій кімнаті у 1 примірнику.

Головуючий суддя