АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2010 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: суддя Зубарєва К.П.,

суддів: Бакуса В.Я., Приколоти Т.І.,

при секретарі: Балюк О.С.,

з участю: ОСОБА_1 та його адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 березня 2010 року у справі за позовом Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, треті особи, що заявляють самостійні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_1, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Личаківсьої районної адміністрації про визнання права власності на самочинно збудоване майно, позову третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні будинком, -

встановила:

рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02 березня 2010 року позови Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради та ОСОБА_1 і ОСОБА_4 задоволено. Зобовязано ОСОБА_3 демонтувати самовільно збудований навіс між будинками №29 та 31 по вул. Кривчицькак Дорога в м. Львові.

У задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3, просить його скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову Личаківської районної адміністрації, ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а його позов задовольнити, посилаючись на те, що рішення є необґрунтованим, обставини у справі встановлені неповно та неправильно, а висновки суду неповністю відповідають обставинам справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що ст.376 ЦК України передбачено можливість судового визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Однак суд не врахував, що він набув право власності на будинок за спадщиною після смерті свого батька, якому була виділена земельна ділянка у користування для будівництва та обслуговування жилого будинку, прибудова, здійснена ним (апелянтом), відповідає усім нормам та правилам. Крім того, апелянт зазначає, що не доведено яким чином його спірний піднавіс порушує права його сусідів, а Личаківська районна адміністрація вимагає його знести, хоча ці вимоги нічим не обґрунтовані та надумані.

Апелянт ОСОБА_3 та інші учасники представник Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_4 у судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомили.

У відповідності до ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. А відтак колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності осіб, які не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу на заперечення апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у судді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 328 ЦК установлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч.2 ст.331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч.1 ст.376 ЦК)

Згідно з ч.2 ст.376 ЦК особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Виключення з цієї норми визначено ч.3 цієї ж статті, якою встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно можу бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Для визнання права власності суд має встановити, що нерухоме майно завершене будівництвом, а також те, що земельна ділянка, яка не була відведена позивачу для цієї мети, надана йому у встановленому порядку під уже збудоване майно.

Крім того, з аналізу ст.376 ЦК України випливає, що судовий порядок щодо самовільного будівництва застосовується на підставі на підставі ч.5 цієї ж статті у справах щодо визнання на вимогу власника (користувача) земельної ділянки за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб; на підставі ч.7 зазначеної статті у справах за позовами відповідних органів державної влади або органів місцевого самоврядування щодо здійснення перебудови або знесення самочинного будівництва у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил.

Встановлено, що рішенням виконкому Львівської міської ради № 495 від 04.05.1955 р. ОСОБА_5 (батьку ОСОБА_3П.) передано у користування земельну ділянку площею 600 кв. м під будівництво жилого будинку.

Після будівництва будинку та смерті ОСОБА_5 позивач, як син спадкодавця, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.11.2006 р., став власником будинку № 29, що по вул. Дорога Кривчицька в м. Львові (а.с.31).

Твердження апелянта про те, що він є законним землекористувачем земельної ділянки, на якій розташований спірний обєкт, оскільки став власником будинку 28.11.2006 р., є помилковим, оскільки на той час до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК та згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

Статтею 27 Закону «Про архітектурну діяльність» передбачено, що під час організації та виконання будівельних робіт зі створенням обєкта архітектури не повинні бути порушенні права та інтереси суміжних землекористувачів прилеглих земельних ділянок, власників розташованих на них будинків і споруд.

У ст. 5 Закону «Про основи містобудування» зазначено, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва.

Отже, для можливості будівництва з подальшим введенням в експлуатацію завершеного будівництвом обєкта, необхідно отримати письмову згоду суміжного землекористувача.

Як встановлено судом, що стверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 без відповідного дозволу, належно затвердженого проекту, самочинно побудував навіс із бетонним перекриттям між будинком № 29 та будинком 31, що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (на відстані 10 см від буд. №31) (а.с.14).

Незважаючи на те, що ОСОБА_3 було притягнено до адміністративної відповідальності за ст.97 КпАП України за самочинне будівництво, засіданням міжвідомчої комісії в Личаківському районі м. Львова обєкт, побудований ОСОБА_3, був визнаний самочинним, а розпорядженням Личаківської районної адміністрації № 615 від 19.07.2007 року «Про демонтаж самовільно здійсненної прибудови до буд. №29 на вул. Кривчицькак Дорога» було зобовязано в місячний термін демонтувати самовільно здійснену добудову, ОСОБА_3 розпорядження не виконав, самовільно збудований навіс не демонтував.

Оскільки судом встановлено факт невідповідності самочинної будівлі зазначеним нормам і правилам, що самовільним будівництвом порушені права інших осіб співвласників будинку №31, безпосередньо біля якого знаходиться самочинно збудований обєкт, та правильно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду справи, а доводи апелянта висновків суду не спростовують, відтак підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст.303,305, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 березня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з часу набрання нею законної сили.

Головуючий: Зубарєва К.П.

Судді: Бакус В.Я.

ОСОБА_6