Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області
Справа № 2-3866/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2010 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд у складі:

головуючої - судді Логінової С.М.,

при секретарі - Галиш М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької районної державної адміністрації, агрофірми «Проскурів», Розсошанської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай),

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Хмельницької районної державної адміністрації, агрофірми «Проскурів», Розсошанської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай), посилаючись на те, що його батько - ОСОБА_2 працював в агрофірмі «Проскурів» з 1955 р. до 5 грудня 1994 року, був членом колгоспу «Комунар». З членів колгоспу не виключався. Протоколом загальних зборів колгоспників від 15 лютого 1991 р. колгосп було перейменовано в агрофірму «Проскурів». Згідно Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 р. на дату одержання агрофірмою «Проскурів» державного акту на право колективної власності на землю, тобто на

20.02.1996 р. його батько, перебуваючи на пенсії, залишався членом колективного сільськогосподарського підприємства і мав право на земельну частку (пай), однак не був включений у списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). Позивач, як спадкоємець першої черги за законом має право на успадкування усіх прав та обовязків, що належали спадкодавцю на момент його смерті і, відповідно, має право на успадкування земельної частки (паю).

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснивши, що його батько мав право на отримання земельної частки (паю), однак не був включений у списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) агрофірми «Проскурів».

Представник Розсошанської сільської ради у судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Представник агрофірми «Проскурів» у судове засідання зявилась, що ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності, ОСОБА_1 не виключався із членів колгоспу «Комунар» та став членом агрофірми «Проскурів».

Представник райдержадміністрації у судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п. 5 Постанови Верховної Ради України «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» №2200 від 13.03.1992 р. роздержавлення і приватизація земель сільськогосподарських підприємств і організацій провадяться починаючи з 15 травня 1992 р. відповідно до проектів, які розробляються керівництвом (адміністрацією) цих підприємств та організацій за участю експертів і державних землевпорядних організацій, схвалюються трудовими колективами і затверджуються за поданням сільської (селищної) Ради районною (міською) Радою народних депутатів.

Згідно з пп. 1, 2. 3, 5 ст. 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоровя, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720 від 08.08.1995 р. право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Отже, право на земельну частку(пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємтсву державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємтсва. Самий по собі факт того, що персіонер не перебував у трудових відносинах з таким підприємством чи за життя не одержав сертифікат на право на земельну частку (пай), не є підставами для висновку про відсутність у нього права на земельну частку (пай). У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами про спадкування.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, шо посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на замельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Судом встановлено, що батько позивача - ОСОБА_2, який помер 1.11.1998 р., працював в агрофірмі «Проскурів» з 1955 р. до 5 грудня 1994 року, був членом колгоспу «Комунар». З членів колгоспу не виключався, що підтверджується довідкою №28 від 1.02.2010 р. Протоколом загальних зборів колгоспників від 15 лютого 1991 р. колгосп було перейменовано в агрофірму «Проскурів». Згідно Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 р. на дату одержання агрофірмою «Проскурів» державного акту на право колективної власності на землю, тобто на 20.02.1996 р. його батько, перебуваючи на пенсії, залишався членом колективного сільськогосподарського підприємства і мав право на земельну частку (пай), однак не був включений у списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). Позивач, як спадкоємець першої черги за законом має право на успадкування усіх прав та обовязків, що належали спадкодавцю на момент його смерті і, відповідно, має право на успадкування земельної частки (паю).

Не зважаючи на те, що ОСОБА_2 був членом підприємства «Агрофірма «Проскурів» на момент видачі підприємству державного акту на право колективної власності на землю, він не був включений до переліку осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю).

Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадшини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1225 означеного Кодексу право власності на земельну переходить до спадкодавців на загальних підставах, із збереженням її цілового призначення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що права ОСОБА_1 підлягають захисту.

Керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, ст. 25 Земельного кодексу України, п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до Хмельницької районної державної адміністрації, агрофірми «Проскурів», Розсошанської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай) задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай), включивши його у списки осіб, що мають право на земельну частку (пай), виділивши земельну частку (пай) із земель запасу.

Стягнути з агрофірми «Проскурів» на користь ОСОБА_1 судові витрати: судовий збір у розмірі 51 грн. та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10 днів до суду першої інстанції з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження або на протязі 10 днів без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження через суд першої. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Логінова С.М.