АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇХ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2010 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Зубарєвої К.П.,

суддів: Бакуса В.Я, ОСОБА_1,

при секретарі: Гуняк О.Я.,

з участю: ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 травня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа Четверта Львівська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа Четверта Львівська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, -

встановила:

оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 травня 2009 року в задоволені первісного позову ОСОБА_5 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним заповіт ОСОБА_6, складений 04.08.1995 року, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі за № 5264.

Вирішено питання про судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду оскаржив адвокат ОСОБА_4, що діє в інтересах ОСОБА_5 В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_5, посилаючись на те, що суд не повно та не обєктивно розглянув справу, оскільки не призначив по справі посмертну судову-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану ОСОБА_6 на час укладення спірного заповіту.

ОСОБА_5 та представник Четвертої Львівської державної нотаріальної контори у судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомили. Четверта Львівська державна нотаріальна контора продала заяву про слухання справи у відсутності її представника.

У відповідності до ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. А відтак колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності осіб, які не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Встановлено, що ОСОБА_6 13 грудня 1994 року уклала нотаріально посвідчений заповіт, відповідно до якого все належне майно, в тому числі належну їй на праві власності квартиру № 1, що в будинку № 15 по вул. Пекарській у м. Львові, заповіла згромадженню чоловічого монастиря Ордену Братів Менших Конвентуальних св. Франциска Львівської Архідієцезії Римо-Католицької церкви.

04 серпня 1995 року ОСОБА_6 уклала новий нотаріально посвідчений заповіт, відповідно до якого все належне майно, в тому числі і вищевказану однокімнатну квартиру, заповіла ОСОБА_7

20 жовтня 2000 року ОСОБА_6 уклала новий заповіт, що нотаріально посвідчений, відповідно до якого все своє майно, в тому числі і вказану квартиру, заповіла ОСОБА_2

08 березня 2008 року ОСОБА_6 померла у віці 93 роки.

У відповідності до ст.534 ЦК України 1963 року, що діяв на час укладення спірних угод, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частку його ( не включаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам, як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно до ст.55 ЦК України 1963 року, що діяв на час укладення спірного заповіту, угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною.

Таким чином, угода може бути визнана недійсною, яка укладена дієздатним громадянином, але який лише в момент її укладення не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними.

Встановлено, що ОСОБА_6 не визнавалась недієздатною, даних про те, що перебувала на обліках в психоневрологічному диспансері або в психіатричній лікарні немає. Крім того медичних даних про те, що до 01.03.2002 року зверталась до лікарів не представлено. З амбулаторної карти ОСОБА_6 слідує, що вперше звернулась до лікарів 01.03.2002 року та лікувалась з приводу гепералізованого атеросклерозу.

Даних про те, що заповідач не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними під час укладення заповіту 20.10.2000 р. позивачем не представлено, а судом не здобуто.

Крім того, відповідно до акту № 731 амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 21 жовтня 2009 року (а.с.116-118), що проведена комунальним закладом «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», ОСОБА_6 на час укладення заповіту 20.10.2000 року стійким, хронічним хворобливим розладом психічної діяльності не страждала, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Як встановлено та вбачається з матеріалів справи волевиявлення заповідача щодо розпорядження своїм майном та власної квартири на випадок смерті було вільним і відповідало його волі і це виражене у складеному заповіті, стверджується як показами нотаріуса так і свідків. На ствердження протилежного доказів не представлено.

Заповіт складено у відповідності до вимог нормативних документів, що діяли на час складання заповіту, в тому числі Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Відповідно до ст. 544 ЦК УРСР, що була чинною на час укладення спірних заповітів, заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт.

Заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить.

За таких обставин, склавши 20.10.2000 року заповіт, ОСОБА_6 тим самим скасувала попередній заповіт, який нею був складений 04 серпня 1995 року, відповідно до якого все належне майно, в тому числі і вищевказану спірну однокімнатну квартиру, заповіла ОСОБА_7 А відтак, враховуючи обставини справи та дійсність заповіту від 20.10.2000 року, у суду не було правових підстав визнавати на підставі зустрічного позову ОСОБА_2 (з тих підстав, що їй не було відомо про такий) заповіт від 04.08.1995 року, який був скасованим самим заповідачем. Тому оскаржуване рішення суду підлягає до зміни - в частині визнання недійсним заповіту від 04.08.1995 року, складеного ОСОБА_6, слід скасувати з ухваленням в цій частині нового про відмову у задоволені позову.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.3 ч.1 ст. 307, ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст.313, 317 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 травня 2009 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_6, складений 04.08.1995 року, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі за № 5264. відмовити.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з часу набрання ним законної сили.

Головуючий: Зубарєва К.П.

Судді: Бакус В.Я.

ОСОБА_1