Справа № 2-607/2010
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2010 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Чех Н.А.

при секретарі Данилко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов»язання усунути перешкоди у здійсненні права власності на 1/3 частину квартири і вселення,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з відповідачкою по справі він перебував у зареєстрованому шлюбі, розлучилися згідно до рішення суду 30.10.2008 року. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23.03.2009 року було задоволено його зустрічний позов до відповідачки і за ним було визнано право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 та було виділено в натурі житлову кімнату площею 9,7 кв.м., а за відповідачкою ОСОБА_2 було визнано право власності на 2/3 частини вказаної квартири і виділено в натурі кімнату площею 19,5 кв.м. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18.05.2009 року апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без розгляду. Ухвалою Верховного Суду України від 07.09.2009 року ОСОБА_2 відмовлено у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23.03.2009 року, яке набрало законної сили, було зареєстровано в БТІ, де зареєстровано за ним (позивачем) право приватної власності на 1/3 частину спірної квартири. На підставі вказаних документів йому було відкрито власний особовий рахунок на кімнату площею 9,7 кв.м., в якій він зареєстрований один. У зв»язку з тим, що відповідачка постійно чинить йому перешкоди у користуванні виділеною йому кімнатою, він з серпня 2008 року не може нею користуватися, змушений був звернутися до суду для захисту своїх прав. З цього приводу він звертався до органів міліції з відповідними заявами, але засоби, які використовувались органами міліції не змусили відповідачку усунути перешкоди в користуванні ним належною йому власністю. Навіть представникам БТІ відповідачка не дозволила зайти до квартири. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали викладені в позові обставини, факти, просили позовні вимоги задовольнити. Позивач зазначив, що він сплачує за свою кімнату, зареєстрований в ній, має дану кімнату у власності на законних підставах згідно рішення суду, однак відповідачка на це не реагує, до квартири його не впускає, як не впускає і працівників ЖРЕО, міліції, БТІ. Іншого житла він не має, весь цей час мешкає у друзів, або знімає житло. Були пропозиції відповідачці в письмовому вигляді, направлені через нотаріуса, викупити його частку, але відповідачка відмовилася отримувати лист-пропозицію.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що дійсно був розподіл майна, в тому числі спірної квартири, через суд, позивачу було виділено спірну кімнату, але з цим рішенням вона не згодна, вважає його незаконним, прийнятим з порушеннями законодавства. Її адвокат затягнув подачу апеляційної скарги і тому вона була позбавлена можливості оскаржити рішення суду, яким виділено позивачу 1/3 частину спірної квартири. Не заперечувала, що при оголошення рішення вона була присутня, отримувала копію рішення суду. Вказаним рішенням були позбавлені права її матері, яка давала свої особисті кошти на придбання спірної квартири в 1995 році. Не заперечувала, що її мати протягом цих 14 років (з часу придбання спірної квартири до початку судових спорів) до суду не зверталася з позовами про оспорення договору купівлі-продажу спірної квартири. Зазначила, що вона проти проживання позивача в спірній квартирі, проти його вселення, так як не згодна з рішенням суду, так як позивач вчиняє скандали, залякує її, дебоширить. Був момент, коли вони хотіли домовитися про викуп належної частки у позивача, але останній вказав шалену суму за неї. Зазначила, що позивач ключів від спірної квартири не має, і вона його в квартиру не впустить.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в суді та підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1991 року по 30.10.2008 року, від шлюбу мають дитину. В період шлюбу сторонами була придбана квартира АДРЕСА_1. Дніпровським районним судом міста Києва була розглянута справа за позовами сторін про розподіл майна подружжя і відповідно до рішення суду від 23.03.2009 року було задоволено зустрічний позов ОСОБА_1, за яким було визнано право власності на 1/3 частину спірної квартири та йому було виділено в натурі жилу кімнату площею 9,7 кв.м., а за ОСОБА_2 було визнано право власності на 2/3 частин спірної квартири, виділивши їй в натурі жилу кімнату площею 19,5 кв.м. На дане рішення ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу, і відповідно до ухвали Апеляційного суду міста Києва від 18.05.2009 року апеляційна скарга була залишена без розгляду. Ухвалою Верховного Суду України від 07.09.2009 року ОСОБА_2 було відмовлено у відкритті касаційного провадження. Таким чином, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23.03.2009 року набрало законної сили. ОСОБА_1 зареєстрував своє право приватної власності згідно даного рішення в органах БТІ, на його ім»я було відкрито окремий особовий рахунок на кімнату площею 9,7 кв.м. в спірній квартирі.

Встановлено та не оспорено відповідачкою, що остання чинить перешкоди в проживанні, у вселенні позивача до спірної квартири та до виділеної йому на праві приватної власності кімнати. Ключів від спірної квартири позивач не має, відповідачка і в судовому засіданні зазначила, що не впустить позивача до спірної квартири, що свідчить про те, що позивачка не визнає, та не виконує набравше законної сили рішення суду від 23.03.2009 року. Обгрунтування відповідачки щодо її заперечень судом не можуть бути прийняті до уваги, так як обставини, викладені в рішенні Дніпровського районного суду міста Києва від 23.03.2009 року, яке набрало законної сили, не підлягають розгляду та доказуванню по даній справі відповідно до ст.61 ЦПК України. З наданих листів встановлено, що позивач звертався до органів міліції з приводу чинення відповідачкою йому перешкод в користуванні житлом.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В даному випадку право власності позивача на частину спірної квартири набуте на підставі Сімейного кодексу України, що встановлено набравши законної сили рішенням суду від 23.03.2009 року.

Відповідно до ст.ст. 321, 391 ЦК України право власності є непорушним; власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 321, 328, 391 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Зобов»язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 в житлову кімнату площею 9,7 кв.м. в квартиру АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя: