справа 2-1089/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

З листопада 2010 року. Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в особі судді Бобер К.Ф.

при секретарі Тендюк O.A.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2,

Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору недійсним

встановив:

В обґрунтування позову позивачка ОСОБА_1 покликається на наступні обставини. Вона перебуває з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 13 лютого 1988 року. 06 лютого 2008 року між її чоловіком та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» було укладено кредитну угоду №0802/18 від 06.02.2008 року, за якою банк зобов»язався надати на споживчі цілі кредит у вигляді траншів кредиту, сукупна величина сальдо по яких не буде перевищувати 170 000 доларів США, а позичальник зобов»язувався погашати кредит, відсотки і винагороди за користування ним в порядку і в терміни згідно графіків погашення кредиту. За цією угодою ОСОБА_2 отримав 110 000 доларів США, повертав ці кошти частинами, сплачуючи відсотки. Відповідач ОСОБА_2 приховав від позивачки факт укладення кредитного договору, вона не знала про нього та не давала згоди на його укладення. На думку позивачки її згода на отримання кредиту є обов»язковою відповідно до ст. 65 ч. 1 Сімейного кодексу України, оскільки цей договір виходить за межі дрібного побутового. В зв»язку з цим позивачка просить визнати недійсною кредитну угоду №0802/18 від 06.02.2008 року укладену між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2

В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали, просять їх задоволити з підстав викладених у позові. Позивачка пояснила, що не давала згоди ОСОБА_2 на укладення ним кредитної угоди, не знала про її існування. їй не відома мета кредиту, отримані відповідачем кошти в сім»ю не пішли, натомість погашення боргу відбувалося за рахунок коштів сімейного бюджету. Про наявність такої угоди позивачка дізналася, коли почали надходити претензії від банку до її чоловіка про сплату заборгованості за кредитом. Діями відповідачів щодо укладення вказаної кредитної угоди порушено її права та інтереси, оскільки вона не давала згоди на її укладення. Крім того, в разі невиконання боржником своїх зобов»язань за кредитним договором банк може звернути стягнення на їх з чоловіком спільний житловий будинок, який переданий в іпотеку, що призведе до позбавлення позивачки її житлових прав.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Пояснив, що дійсно він уклав 06.02.2008 р. кредитний договір, за яким отримав кредит в сумі 110 00 доларів США на закупку вантажних автомобілів за кордоном. Про те, що він укладає таку угоду, позивачку він не ставив до відома та вона, як його дружина, згоди на укладення угоди не давала. При укладанні договору кредиту зі сторони банку не вимагалося від нього згоди дружини, тому така згода не надавалася.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що укладення кредитного договору чоловіком позивачки не є розпорядженням спільним майном подружжя, а тому її згода в даному випадку не потрібна. Порушення її прав у зв»язку із укладенням вказаного договору нею не доведено і ґрунтується на припущеннях. Письмова згода іншого з подружжя на укладення договору кредиту не вимагається обов»язково, оскільки ця угода є грошовим зобов»язанням лише між сторонами за даним договором, а не угодою щодо розпорядження майном, належним подружжю і не створює обов»язків для будь-яких інших осіб, тому банк відбирає таку письмову згоду лише формально для під страхування. Крім того, позивачка в своїй позовній заяві ставить вимогу лише щодо визнання недійсним кредитної угоди, а щодо визнання недійсним договору іпотеки вимог не ставить. В будь якому випадку відповідальність одного із подружжя за своїми зобов»язаннями обмежена його особистим майном та коштами і часткою в спільному майні подружжя, таким чином права іншого з подружжя в даному випадку не порушуватимуться.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані та перевірені в суді письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення. Своє рішення суд обґрунтовує наступним.

Як встановлено в судовому засіданні, між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» було укладено кредитну угоду №0802/18 від 06.02.2008 року, за якою банк зобов»язався надати на споживчі цілі кредит у вигляді траншів кредиту, сукупна величина сальдо по яких не буде перевищувати 170 000 доларів США, а позичальник зобов»язувався погашати кредит, відсотки і винагороди за користування ним в порядку і в терміни згідно графіків погашення кредиту. За цією угодою ОСОБА_2 отримав у банку кредит в сумі 110 000 доларів США. Позивачка ОСОБА_1 пребуває в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2С, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу І-ГЮ №439231 від 13.02.1988 р. Про укладення цієї угоди позивачка ОСОБА_1 повідомлена не була та згоди на її укладення не давала. Ці обставини визнаються сторонами, не оспорюють ся ними а тому доказування не потребують. Згідно вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачка просить визнати недійсним зазначену кредитну угоду, покликаючись на ст. 65 Сімейного кодексу України, відповідно до якої дружина, чоловік розпоряджається майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Суд рахує посилання позивачки на вимоги ст. 65 Сімейного кодексу України безпідставними, оскільки норма вказаної статті, згідно : якою згода подружжя вимагається в разі розпорядження майном, що є об»єктом спільної сумісне: власності подружжя, на спірні правовідносини не поширюється. Так, згідно ч.І ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах. встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти Таким чином, кредитний договір укладений між ОСОБА_2 та Закритим акціонернії:. товариством Комерційний банк «Приватбанк» є грошовим зобов»язанням лише між сторонами за вказаним договором, а не угодою щодо розпорядження майном, належним подружжю і не створює обов»язків для будь-яких інших осіб. На підставі викладеного судом не вбачається підстав длі визнання зазначеної кредитної угоди недійсною.

Керуючись ст.ст.62,213,214,215 ЦПК України, ст.1054 ЦК України, суд -,

РІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2», Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсне:-: кредитної угоди №0802/18 від 06 лютого 2008 року уукладеної між Публічним акціонерні: товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 відмовити

На рішення може бути подано апеляцію до апеляційного суду протягом 10 днів через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя: