Ленінський районний суд м.Дніпропетровська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2010 року м.Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Шавули В.С.,

при секретарі Грицай Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» до ОСОБА_2, треті особи: Регіональне відділення Фонду держмайна України по Дніпропетровській області, Дочірнє підприємство відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс», про виселення із гуртожитку , -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2009 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом, у якому зазначив, що є балансоутримувачем гуртожитку для одиноких громадян по пр.Петровського, 43 у м.Дніпропетровську, державної форми власності. При перевірці фактичного проживання осіб у березні 2009 року ним було встановлено, що без ордеру в кімнату № 1 самоправно вселився та у ній проживає ОСОБА_2, зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1. пров.Кооперативний, буд.4. Просив суд виселити ОСОБА_2 з жилого приміщення гуртожитку без надання іншого житла, понесені судові витрати по справі стягнути із відповідача на свою користь.

Ухвалою суду до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних позовних вимог, залучено Регіональне відділення Фонду держмайна України по Дніпропетровській області, Дочірнє підприємство відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс».

У судовому засіданні, діючий за довіреностями від імені відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» та Дочірнього підприємства відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс» представник ОСОБА_1, посилаючись на викладені у позові обставини, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, у звязку із безпідставністю доводів, тому просив суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень в ході судового розгляду посилався на те, що на умовах договору найму, укладеного 01.01.2005 року із Дочірнім підприємством відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс», проживає у кімнаті гуртожитку, сплачуючи плату за користування, договір із ним не розірвано, іншого житла вони немає.

Представник Регіонального відділення Фонду держмайна України по Дніпропетровській області, третьої особи по справі без самостійних позовних вимог, за довіреністю ОСОБА_3, у попередньому судовому засіданні заперечувала проти виселення відповідача із гуртожитку, посилаючись на те, що зазначений гуртожиток є обєктом державного житлового фонду, позивач як балансоутримувач, договору на утримання будинку із Фондом держмайна не укладав, речових прав на його управління не має, отже проживання у ньому відповідача не може змінювати чи порушувати обсяг будь-яких його прав, у тому числі, й на користування та розпорядження гуртожитком. Згідно наказу Регіонального відділення № 12/10-24-УДМ «Про прийняття управлінського рішення» від 05.04.2007 року, гуртожиток підлягає передачі до комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська, однак, процес його передачі ще не закінчився, у звязку із відсутністю відповідної на те згоди місцевого органу самоврядування.

У подальші судові засідання представник третьої особи не зявився, будучи належним чином повідомлений про час та день судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомив.

За згодою сторін розгляд справи проводився без участі представника, що не зявився.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.30 Конституції України, кожному громадянину гарантується право на недоторканість житла. Згідно ч.2 ст.311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. За ст.9 ЖК України, житлові права громадян охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст.18 ЖК України, управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Підставою звернення позивача до суду є захист прав та майнових інтересів, повязаних із правом користування та розпорядження приміщенням гуртожитку державного житлового фонду.

Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Житлового кодексу УРСР, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року та інших законів України, практику Верховного Суду України.

Суд, з`ясувавши обставини у справі та перевіривши їх письмовими доказами, вислухавши сторони, адвоката, представників третіх осіб вважає, що позовні вимоги належать до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.127, 128, 129 ЖК, гуртожитки використовуються для проживання робітників у період їх роботи. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, та відповідного профспілкового комітету, на підставі якого адміністрація підприємства, видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Як вбачається із зібраних по справі матеріалів, будівля гуртожитку, розташована по пр.Петровського, 43 у м.Дніпропетровську, є обєктом державного житлового фонду, який у процесі приватизації не увійшов до статутного фонду ВАТ «Дніпровськпромбуд», але залишився на балансі позивача (а.с.5-11,42-58,87-88). У відповідності до ст.7 Закону України «Про управління обєктами державної власності», ст.7 Закону України «Про приватизацію державного майна», органом, що здійснює функції управління цим гуртожитком є Фонд державного майна України в особі Регіонального відділення Фонду держмайна України по Дніпропетровській області.

Згідно відмітки у паспортному документі, відповідач ОСОБА_2, зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1. пров.Кооперативний, буд.4.

За твердженням відповідача у судовому засіданні, вселився він у гуртожиток наприкінці 2005 року з дозволу керівника Дочірнього підприємства відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс».

Для огляду у судовому засіданні ОСОБА_2 надано оригінал власноручно складеної ним заяви до відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області, із резолюцією «зареєструвати одну особу», у якій підставою для реєстрації ОСОБА_2 у гуртожитку стали написана у заяві недостовірна відмітка про неіснуючий ордер № 5 від 14.10.2005 року, посвідчена печаткою та підписом начальника Дочірнього підприємства відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс» ОСОБА_4 (а.с.89).

Зазначені обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні як у особистих поясненнях ОСОБА_2 щодо власноручного виготовлення заяви для реєстрації, так і в результаті дослідження книги видачі ордерів відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс» .

Таким чином, суд вважає доведеними позивачем у судовому засіданні обставини щодо вселення відповідача ОСОБА_2 у приміщення гуртожитку без відповідного ордеру.

Доводи відповідача щодо укладеного 01.01.2006 року між ним та Дочірнім підприємством відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс» договору найму (а.с.90), на умовах якого за його твердженням, у нього виникло право на користування окремою уособленою кімнатою № 1 площею 14 кв.м., суд вважає неспроможними, оскільки у відповідності до ст.761 ЦК України право на передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права, а також особа, уповноважена на укладання найму.

У судовому засіданні зясовано, що будь-яких правочинів чи то рішень зі сторони уповноваженого на право управління державним майном органу в особі Регіонального відділення Фонду держмайна України по Дніпропетровській області, спрямованих на передачу Дочірньому підприємству відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс» речових прав на гуртожиток у передбаченому законодавством порядку не вчинялося. Напроти, управлінським актом від 07.08.1995 року, 05.04.2007 року № 12/10-24-УДМ зазначений гуртожиток підлягає передачі до комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська.

За правилом ст. 133 ГК України, основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління, права володіння, права користування тощо, передбачені Цивільним кодексом України. Крім того, майно суб'єктів господарювання може бути закріплено на іншому праві відповідно до умов договору з власником майна.

Поняття та основні повноваження балансоутримувача будинку закріплено у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої балансоутримувачем будинку власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Згідно до п.4 Наказу Фонду державного майна України «Про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі» від 19.05.1999 року за № 908/68, господарські товариства, на балансі яких перебуває державне майно, що не увійшло до статутних фондів у процесі приватизації, несуть відповідальність за збереження такого майна відповідно до Цивільного кодексу України.

Крім того, як встановлено у судовому засіданні, ордер, який є єдиною підставою для вселення у гуртожиток відповідачу не надавався, у звязку із чим, укладання ним договору найму із особою, яка не володіє обсягом прав на вчинення правочину щодо індивідуально визначеного нерухомого майна державної форми власності, не може свідчити про набуття відповідачем законного права на проживання у гуртожитку.

Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, дійшов до висновку щодо доведеності обставин самовільного вселення ОСОБА_2 у житлове приміщення № 1 гуртожитку по пр.Петровського, 43 у м.Дніпропетровську та користування ним без законних підстав, у звязку із чим відповідач підлягає виселенню із займаного приміщення без надання іншого житла.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд враховує, що позовні вимоги ВАТ «Дніпровськпромбуд» належать до задоволення, від оплати судових витрат співвідповідачі не звільнені, у звязку із чим із ОСОБА_2 на користь позивача належать до стягнення судові витрати у сумі 16 грн. (7грн.50коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення справи та 8грн.50коп держмито (а.с.14-15).

З урахуванням наведеного, керуючись ст.30 Конституції України, ст.761 ЦК України в редакції 2003 року, ст. ст. 9, 127,128,129 ЖК УРСР, ст. 133 ГК України, ст.7 Закону України «Про управління обєктами державної власності», ст.7 Закону України «Про приватизацію державного майна», ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.85р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст.ст.10,11,59, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» до ОСОБА_2, треті особи: Регіональне відділення Фонду держмайна України по Дніпропетровській області, Дочірнє підприємство відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» «Дніпровськпромбудсервіс», про виселення із гуртожитку, - задовольнити.

ОСОБА_2 виселити з жилого приміщення №1 в гуртожитку по пр.Петровського, 43 у м.Дніпропетровську без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» судові витрати по справі у сумі 16 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20-ти денний строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Вступна та резолютивна частина оголошені у судовому засіданні 08 червня 2010 року. Повний текст рішення виготовлено 11 червня 2010 року

Суддя В. С. Шавула