АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2010 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Зубарєвої К.П,

суддів: Бакуса В.Я, ОСОБА_1,

при секретарі: Гарванко М.М.,

з участю: представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 січня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи Четверта Львівська державна нотаріальна контора, обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (далі ОБТІ та ЕО), про тлумачення заповіту та визнання права власності на спадщину в цілому на всю квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи Четверта Львівська державна нотаріальна контора, ОБТІ та ЕО, про тлумачення заповіту та визнання права власності на спадщину за кожним із спадкоємцем на ? частину квартири, -

встановила:

рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21 січня 2010 року в задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Розтлумачено заповіт померлої ОСОБА_6 від 05 серпня 2005 року таким чином, що спадкодавець ОСОБА_6 заповіла ОСОБА_2 належну їй на праві власності на час складання заповіту ? частину квартири АДРЕСА_1.

В решті у задоволені позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені зустрічного позову, а первісний позов задовольнити повністю, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема, апелянт посилається на обставини справи та те, що ОСОБА_7 (чоловік спадкодавця ОСОБА_6О.) помер 13.03.2003 р., а відтак, у відповідності до ч.5 ст. 1268 та ч.2 ст.1220 ЦК України, 1/2 частина квартири, яка належала ОСОБА_7, визнається належною його дружині ОСОБА_6 з моменту відкриття спадщини. Виражаючи свою волю ОСОБА_6 визначила, що заповідає їй (апелянту) частину квартири, а враховуючи те, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця, та враховуючи, що заповіт ОСОБА_6 складено 05.08.2005 року, то суд повинен був розтлумачити заповіт таким чином, що ОСОБА_6 заповіла належну їй на праві власності одну цілу частину квартири.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу - представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Встановлено, що ОСОБА_6 та її чоловіку ОСОБА_7 належала на праві спільної сумісної власності спірна однокімнатна квартира №9, що по вул. Пасічній, 98 у м. Львові.

13 березня 2003 року ОСОБА_7 помер.

05 серпня 2005 року Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину квартири після смерті чоловіка.

В той же день ОСОБА_6 в тій же нотаріальній конторі склала заповіт, відповідно до якого належну їй на праві власності частину спірної квартири заповіла ОСОБА_8 (на даний час ОСОБА_2).

27 лютого 2007 року ОСОБА_6 померла.

27 квітня 2007 року ОСОБА_2, а 19 липня 2007 року ОСОБА_4 (сестра ОСОБА_6) звернулися в Четверту Львівську нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

Відповідно до ч.1 ст.1256 ЦК спадкоємці вправі здійснити тлумачення заповіту з дотриманням правил тлумачення правочинів, установлених ст.213 ЦК.

Як встановлено судом між спадкоємцями відсутня згода щодо тлумачення заповіту.

За таких обставин, у випадку спору між спадкоємцями, у відповідності до ч.2 ст.1256 ЦК тлумачення заповіту здійснюється судом.

Виходячи з аналізу положень норм ст.ст.213, 1256 ЦК, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у звязку з чим необхідно уточнити його зміст.

При цьому ч.2 ст.213 ЦК не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення в тексті самого правочину.

Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, враховуючи також, що заповіт це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обовязків на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК).

При тлумаченні заповіту ОСОБА_6 суд вірно виходив з вказаних вище правових норм і дійшов до вірного висновку про те, що спадкодавець виражаючи свою волю заповів ОСОБА_8 лише частину квартири, а саме ?, що підтверджується аналізом тексту заповіту, буквального значення слів і понять. Крім того, якби воля ОСОБА_6 була направлена на розпорядження всією квартирою, остання про це би зазначила у тексті заповіту. Це випливає і з подальшої поведінки спадкодавця, а саме того, що остання не розпорядилася іншим спадковим майном, зокрема, грошовими коштами, які належать їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.08.2005 року (а.с.20 спадкової справа № 366 за 2005 рік, спадкодавець ОСОБА_7Г.).

З урахуванням норм ст.1296 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановлену цивільним законодавством.

За наявності умов одержання в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають, а відтак суд, установивши, що сторони у передбачений законом строк подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, а нотаріус не видав їм свідоцтв про право на спадщину із-за спору щодо тлумачення заповіту, а відтак вірно відмовив у задоволені вимог сторін про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Таким чином судом правильно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду справи. Доводи апелянта висновків суду не спростовують, а відтак підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,305 п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21 січня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з часу набрання нею законної сили.

Головуючий: Зубарєва К.П.

Судді: Бакус В.Я.

ОСОБА_9