22.12.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Категорія 67 Доповідач Колісниченко А.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2010 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Херсонської області у складі :

головуючого Колісниченка А.Г.,

суддів Капітан І.А.,

ОСОБА_2,

при секретарі Жегуліній Л.М.,

за участю прокурора Павленко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Херсонської області на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 22.07.2008 року по цивільній справі за заявою Фам Тхі Мєн, зацікавлена особа відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Херсонській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И Л А :

До суду із зазначеною заявою звернулась Фам Тхі Мєн, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до Міжурядової угоди про направлення та прийом вєтнамських громадян на професійне навчання і роботу на підприємствах та в організаціях СРСР від 02.04.1981 року, вона разом із батьками у 1988 році прибула на територію УРСР. Її мати працювала оператором машин прядильного виробництва на Херсонському бавовняному комбінаті і у 1992 році була звільнена по закінченню строку договору. Вона проживала у гуртожитку у м. Херсоні по вул. І.Кулика,139/4. Її батько працював шліфувальником у ВАТ "Харківський підшипниковий завод" з вересня 1988 року по липень 1992 року. Зараз, вона бажає набути громадянства та отримати паспорт громадянина України. Таке право їй надано ст.8 Закону України «Про громадянство», але для цього необхідно встановити факт постійного проживання на території України до 24.08.1991 року. Просила встановити у судовому порядку факт постійного проживання в Україні з 1988 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 22.07.2008 року встановлено факт постійного проживання заявниці на території України з 1988 року.

Дане рішення оскаржено прокурором. У поданій апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити по справі нове рішення яким позивачу у задоволенні його вимог відмовити.

У судовому засіданні, прокурор наполягав на задоволенні скарги з підстав які у ній зазначені.

Представник УМВС, у судовому засіданні, підтримав позицію прокурора.

Заявниця до суду не з'явилась, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справ за його відсутності не подала, однак вказана обставина не є перешкодою для розгляду справи з огляду на положення ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, що з'явились до судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у межах визначених цивільно-процесуальним законом, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Звернувшись до суду із заявою про встановлення факту, заявниця як на підставу набуття нею громадянства України, посилалась на ст.8 Закону України «Про громадянство України» і просила встановити факт його постійного проживання на території України з 1988 року.

Частина 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України», визначає, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу ІНФОРМАЦІЯ_1, Української Держави, Української ОСОБА_3 Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської ОСОБА_3 Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

З копії паспорта та свідоцтва про народження заявниці вбачається, що вона є громадянином ОСОБА_3 Республіки Вєтнам і народився на його території.

Колегія суддів вважає, що заявницею не надано доказів на підтвердження того, що її батьки на законних підставах постійно проживали на території України з 1988 року.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про громадянство України» проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

З матеріалів справи вбачається, що батьки заявниці знаходились на території України відповідно до Міжурядової угоди про направлення та прийом вєтнамських громадян на професійне навчання і роботу на підприємствах та в організаціях СРСР від 02.04.1981 року, а тому проживали в Україні тимчасово на період їх роботи. Після завершення договору вони мали повернутись до Вєтнаму.

Також при вирішенні питання про обґрунтованість заявленої вимоги суду, крім перевірки та встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року слід було встановити факт подання заявницею зобовязання про припинення іноземного громадянства, яким, відповідно до абз. 12 ст.1 Закону України «Про громадянство», є письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство(підданство) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України. Заявниця не надала суду належних доказів про те, що вона зверталась до органів внутрішніх справ за місцем проживання з відповідною заявою зобовязанням про припинення громадянства Вєтнаму.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту на підставі ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 22.07.2008 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

Фам Тхі Мєн у задоволенні її заяви про встановлення факту постійного поживання на території України з 1988 року відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення і з наступного дня воно може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий Колісниченко А.Г.

судді Капітан І.А.

ОСОБА_2