Київський районний суд м. Одеси
Справа № 2-6790/10
22 листопада 2010 року. Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Таварткіладзе О.М.
при секретарі - Олійник Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про визнання заповіту недійсним», -
Предметом спору є дійсність заповіту ОСОБА_3 від 01.03.2010 року, за яким вона заповідала усе її майно ОСОБА_2.
07.09.2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду до ОСОБА_2 з позовною заявою, уточненою нею 30.09.2010 року, про визнання заповіту недійсним, мотивуючи це тим, що 10.03.2010 року померла її рідна сестра ОСОБА_3. Позивач своєчасно звернулася до нотаріальної контори у встановлений Законом строк. Однак після звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, позивачці стало відомо про існування заповіту, посвідченого державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, згідно якого все майно після смерті ОСОБА_5 відходить до її племінника ОСОБА_2 Позивач вважає, що волевиявлення заповідача не було вільним. ОСОБА_2 маючи певний досвід відбору обманний шляхом квартир у родичів, скористався тимчасовим непорозумінням між позивачкою і її сестрою ОСОБА_3, ввів її в оману, в результаті чого вона оформила своє нерухоме майно на його ім*я. В той ж час дії племінника щодо догляду за покійною ОСОБА_3 не підтверджуються фактами. Турбота про ОСОБА_3 закінчилася з часу підписання заповіту. Після смерті ОСОБА_3, відповідач не сповістив родичів померлої про її смерть і поховав її майже таємно, що зайвий раз свідчить про шахрайські задуми ОСОБА_6 Крім того перед смертю ОСОБА_3 в бесіді з двоюрідним братом обмовилася про можливий намір складання заповіту на користь позивачки. Позивачка з урахуванням наведеного сумнівається у вільному по волевиявленні заповідача і просить визнати заповіт ОСОБА_3, яким вона заповідала все своє майно на користь ОСОБА_6 - недійсним.
Представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити у повному обсязі та суду пояснила, що тривалий час перед смертю позивачка не спілкувалася зі своєю рідною сестрою ОСОБА_3 з суто сімейних обставин, які були причиною непорозуміння між ними. Про смерть сестри позивачка дізналася влітку 2010 року, а потім після звернення до нотаріальної контори і про заповіт на ім*я ОСОБА_2 Питання про психічний стан особи позивачкою не підіймається бо немає підстав і відомостей про те. шо ОСОБА_3 при складенні заповіту і його підписанні в присутності нотаріуса не розуміла значення своїх дій і не могла ними керувати. Також позивачем не підіймається питання про справжність підпису ОСОБА_3 у заповіті. Однак позивач сумнівається у справжності волевиявлення ОСОБА_3, яку ОСОБА_2 міг ввести в оману. При цьому сумнів позивачки грунтується на поведінці відповідача, який приховав відомості про смерть ОСОБА_3 і позбавив її рідну сестру можливості проводити її в останній шлях. Двоюрідний брат матері, на якого вона посилалася у позові в даний час помер і тому не може свідчити про бесіду з ОСОБА_3, у якій вона запитувала на кого б залишити заповіт і не виключала, що це буде її сестра - позивачка по справі.
Відповідач ОСОБА_2 будучи тричі належним чином повідомленим, в судові засідання тричі не з*явився. повідомлявся, про причини не явки суду не повідомив, заяв П"0 розгляд справи у його відсутності до суду не надав.
Суд, з урахуванням неодноразових не явок належним чином повідомленого відповідача, не повідомлення ним про причини не явки, не надання заяв про розгляд справ за його відсутністю. вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів і постановити заочне рішення на підставі у відповідності до правил, встановлених ст. ст. 169, 2?4 ЦПК України, приймаючи до уваги, що представник позивача проти цього не заперечує.
Суд, вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, при цьому суд виходить із наступного:
Згідно свідоцтва про право на спадщину за Законом від 31.07.1978 року будинок № 3-Є по вул. Шкпярука в м. Одесі належить ОСОБА_3 після смерті її чоловіка ОСОБА_7 Свідоцтво зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 07.08.1978 року (а. с. 43).
Згідно заповіту від 01.03.2010 року, ОСОБА_3 зробила на випадок своєї смерті таке розпорядження: усе її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все що буде їй належати на день смерті, та на що вона буде за Законом матиме право, заповідає ОСОБА_2, що посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за адресою м. проживання заповідача - м. Одеса, вул. Шклярука 3-є (а. с. 35).
Суд не приймає до уваги доводи позовної заяви, що заповіт ОСОБА_3 посвідчений державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, оскільки з матеріалів спадкової справи № 380/2010, заведеної після смерті ОСОБА_3, не вбачається іншого заповіту крім оглянутого судом в редакції від 01.03.2010 року. Суд вважає помилковим посилання позивачки на те, що даний заповіт посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, яка, як вбачається з оглянутої спадкової справи № 380/2010, заведеної після смерті ОСОБА_3, приймала заяву у позивачки про прийняття спадщини після смерті її рідної сестри ОСОБА_3 (а. с. 46).
Згідно ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Таким чином, виходячи з змісту ст. 1257 ЦК України заповіт, як односторонній правочин може бути:
нікчемним - якщо особа, яка його склала, не мала на це права, а також заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення;
оспорюваним - складеним особою, волевиявлення якої не відповідало його дійсним намірам.
Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.
Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов*язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов*язки лише для однієї особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов*язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.
Суд вважає, що волевиявлення спадкодавця-заповідача при складенні заповіту є одностороннім правочином.
Суд доходить до переконання, що норми статті 230 ЦК України, на яку послалася у позовній заяві позивач, як на підставу свого позову, не можуть бути застосовані до односторонніх правочинів, до яких відноситься і волевиявлення спадкодавця-заповідача при складенні заповіту, оскільки необхідною умовою обману в розумінні закону є наявність двох сторін правочину, одна з яких навмисно вводить іншу сторону в оману. При цьому суд розуміє наявність двох сторін не як наявність двох осіб однієї сторони, а саме, як наявність двох сторін у двох чи багатосторонньому правочині, що за своью правовою еучністю є договором.
Суд аналізує заповіт від 01.03.2010 року, за яким ОСОБА_3 заповідала усе своє майно ОСОБА_2, і доходить до переконання, що заповіт складений: особою, яка мала на це право; при складанні заповіту не була порушена його форма, зміст, таємниця і було посвідчено вільне волевиявлення заповідача, яке відповідало його внутрішній волі і при цьому особу заповідача було встановлено, дієздатність перевірено.
При цьому суд зауважує, що предметом позовної заяви позивача є оскарження нотаріальної дії (нотаріальних дій), пов*язаних з посвідченням заповіту.
Також суд надає оцінку, що ані позивачем ані її представником не заявлено про сум- е щодо психічного стану особи заповідача ОСОБА_3 та про те, що заповіт підписано саме ОСОБА_3, при цьому представником позивача в судовому засіданні зазначено, що у позива в немає сумніву відносно ОСОБА_3 по даним питанням.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами, доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Суд не приймає до уваги пояснення представника позивача, що нотаріусом було посвідчено заповіт, який не відповідає вільному волевиявленню ОСОБА_3, оскільки будь-яких доказів, які б підтверджували такі посилання позивачки, остання суду не надала.
Також суд вважає неспроможним посилання позивачки на те. що введення в оману ОСОБА_3 з боку ОСОБА_2 є той факт, що він не сповістив позивачку про смерть ОСОБА_3 і не повідомив про її поховання, оскільки даний факт сам по собі не є доказом недійсності заповіту, який був складений до смерті і поховання ОСОБА_3
Таким чином суд дістає висновку про необгрутованність та недоведеність доводів позивачки ОСОБА_10 і вважає за необхідне відмовити у задоволенні її позову.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 202, 203, 215, 230, 1257 ЦК України, ст. ст. 60. 169, 208, 209, 212, 213, 215, 218, 224, 225, 226, 227 ЦПК України, суд -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача (відповідачів) протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено відповідачем у загальному порядку лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, а позивачем - у загальному порядку.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя