Апеляційний суд Житомирської області
26 травня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Житомирської області в складі: головуючого - судді Олексієнка М.М., суддів: Снітка С.О., Кашапової Л.М.,
при секретарі судового засідання : Ганько Ю.І., з участю:
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства „Торнадо" (надалі - ЗАТ „Торнадо") на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 січня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ „Торнадо" про стягнення боргу по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку,
У серпні 2009 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ЗАТ „Торнадо" про стягнення боргу по заробітній платі в сумі 4690 грн. та 2700 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку. Посилався на те, що при звільненні, яке мало місце 01.06.2009 року, з ним не проведено повний розрахунок, чим допущено порушення вимог, передбачених ст.116 КЗпП України, тому з відповідача слід стягнути не лише борг по зарплаті, а й середній заробіток.
В процесі розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги. Просив стягнути 5687,54 грн. невиплаченої заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 20 січня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ЗАТ „Торнадо" на користь позивача невиплачену заробітну плату за грудень 2008 року та січень, квітень, травень 2009 року з урахуванням індексу інфляції, 2505,73 грн., 1976,74 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку. В дохід держави стягнуто 51 грн. судового збору, 120 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі представник відповідача, з посиланням на порушенням норм матеріального та процесуального права, допущених судом, просить рішення скасувати і ухвалити нове, про задоволення позовних вимог лише в частині стягнення боргу по заробітній платі у сумі 426 грн. Вказує

Головуючий у суді 1 інстанції ОСОБА_2 Доповідач - суддя Олексієнко М.М.

і

Справа №22ц-752/10 Категорія 53

на те, що суд безпідставно прийшов до висновку про працевлаштування позивача з 17.11.2008 року, оскільки записи в трудовій книжці, яка є основним документом про трудову діяльність працівника, свідчать, що трудовий договір із ОСОБА_1В укладено 02.03.2009 року.

Крім того, суд помилково стягнув з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні покладається на власника або уповноваженого ним органу лише за наявності вини. Вини відповідача у невиплаті коштів немає, так як позивач не звертався з вимогою провести повний розрахунок.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах, передбачених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Виходячи з положень ч.4 ст.24 КЗпП України, роз'яснень, викладених в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року (з подальшими змінами і доповненнями) „Про практику розгляду судами трудових спорів" фактичний доступ до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу.

Зібрані та досліджені в судовому засіданні докази свідчать, що позивач приступив до виконання трудових обов'язків з відома власника з 17.11.2008 року. Згідно записів журналу чергування на об'єкті „Житній ринок (а.с.53- 68), якраз, 17.11.2008 року ОСОБА_1 вперше прийняв чергування. Факт виконання трудових обов'язків ґрунтується на показах свідка ОСОБА_3, тому доводи відповідача про укладення трудового договору з 02.03.2009 року не відповідають дійсним обставинам справи.

При покладенні відповідальності за затримку розрахунку, судом дотримано вимоги ч.І ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до ч.І ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, Якщо працівник в цей день не працював, то зазначені кошти мають бути виплачені не пізніше наступного для після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При цьому, працівник не обмежений у часі щодо звернення із вимогою про виплату належних йому сум, він може звернутись не тільки на наступний день після звільнення, а й у будь-який інший день за його бажанням.

Безспірним є той факт, що ОСОБА_1 наказом №65/2-к звільнено з роботи за власним бажанням з 01.06.2009 року. Згідно довідки (а.с.90) станом на час звільнення заборгованість по зарплаті складала 462,73 грн., яку відповідачем не виплачено. Позивач вказував, що звертався як в усній, так і в письмовій формі з вимогою про виплату заробітної плати, проте його прохання були безрезультативні, а отже доводи представника про відсутність вини підприємства у несвоєчасному розрахунку, є теж безпідставні. Закон не вимагає, щоб вимога про виплату заробітної плати пред'являлась лише у письмовій формі. Навпаки, згідно ст.47 КЗпП України на власника аб

уповноважений орган покладається обов'язок у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Цю саму вимогу містить і ст.12 Конвенції №95 Міжнародної Організації Праці про охорону заробітної плати, згідно з якою при припиненні дії трудового договору з працівником провадиться остаточний розрахунок із виплатою всієї належної йому заробітної плати.

Судом стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку з 02.06.2009 року і по 07.09.2009 року, тобто по час, коли була вина товариства у невиплаті заробітної плати.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.І ст.307, ст. ст.З08, 313, 315, 324 ЦГЖ України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства „Торнадо" залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 січня 2010 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена В касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.