Справа № 2-172/2010
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2010 р. Дніпровський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого судді Чех Н.А.

при секретарі Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Органу по оформленню права власності на об"єкти нерухомого майна і житла Дніпровської районної у місті ОСОБА_1 державної адміністрації, треті особи: Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об"єкти нерухомого майна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування Розпорядження №60-773 від 08.10.2003 року, Свідоцтва про право власності на житло від 08.10.2003 року, Розпорядження №68-974 від 01.11.2006 року, Свідоцтва про право власності на житло від 01.11.2006 року, про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09.09.2006 року,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що він зі своїми батьками третіми особами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживали, проживають та зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1. Станом на 2003 рік крім них в даній квартирі був зареєстрований і відповідач ОСОБА_3 Восени 2003 року відповідач ОСОБА_3 приватизував 33/100 частини, фактично 1/3 частину, спірної квартири, отримав свідоцтво про право власності. У 2006 році його (позивача) батьки отримали свідоцтво про право власності на частку квартири, що залишилася, а саме 67/100. В 2006 році відповідач ОСОБА_3 продав відповідачці ОСОБА_4 належну йому частку 33/100, а в договорі купівлі-продажу вказано, що ця частка складається з однієї кімнати. Крім цього, в даному договорі вказано, що відчужується нерухомість загальною площею 18,91 кв.м., жилою 13,90 кв.м. при тому, що в свідоцтві про право власності ОСОБА_3 вказано, що він був власником 33/100 спірної квартири, а не власником окремої кімнати. Вказані свідоцтва на приватизацію вважає незаконними, оскільки станом на 2003 рік в спірній квартирі постійно проживало 4 особи, тобто кожен мав би отримати по 25% квартири, а відповідач ОСОБА_3 отримав більшу частку 33/100. Станом на 2003 рік він (позивач) був неповнолітнім, і вказані приватизації порушили, ущемили його права. Враховуючи, що обидва свідоцтва про право власності мають бути визнані недійсними, вважав, що має бути визнано недійсним і договір купівлі-продажу, укладений між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 В судовому засіданні представник позивача підтримав викладені в позові обставини, факти, просив позов задовольнити. Пояснив, що витяг про розподіл рахунків по спірній квартирі не може бути врахований, так як не надано заяв, в яких ОСОБА_6, ОСОБА_7 просили розподілити рахунки, останні повідомляли, що вони не підписували таких заяв, тобто відсутні підстави, з яких були поділені рахунки по спірній квартирі. Просив врахувати, що порушені права позивача, який на час приватизації частин квартири як відповідачем, так і його батьками, був неповнолітній. Просив врахувати і те, що в договорі купівлі-продажу частини квартири, укладеному між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 невірно вказано метраж, та те, що відчужується частка, яка складається з однієї кімнати, тоді, як в свідоцтві про право власності вказано не кімнату а частку.

Відповідач ОСОБА_3, його представник просили відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вони є безпідставні, ніяких порушень не було. Представник пояснив, що згідно наказу від 27.10.2000 року особовий рахунок по спірній квартирі був розділений на два: на ОСОБА_3 - на кімнату 13,9 кв.м., на третю особу ОСОБА_6 на дві кімнати житловою площею 28 кв.м. Даний наказ ніким не оспорений, не скасований. Підстави цього розподілу були заяви ОСОБА_6, які за терміном часу не збереглися. Про такий розподіл сім"я ОСОБА_8 знала з того ж 2000 року, що підтвердила в суді сама ОСОБА_7, що підтверджено тим, що вони здійснювали оплату тільки за виділені їм дві кімнати, а ОСОБА_3 за свою одну, про що надано квитанції. Підтвердженням є і те, що вони приватизувати саме частку квартири, яка була виділена після розподілу рахунків. Користувалися вони також саме виділеними двома кімнатами, що підтвердила в суді ОСОБА_7 Зазначив, що відсутні будь-які порушення законодавства, як при видачі свідоцтв про право власності, так і при укладенні договору купівлі-продажу частини квартири.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що вона купила у відповідача ОСОБА_3 на законних підстав, ніяких порушень не було. Вона є законним власником купленої нею частини спірної квартири.

Відповідач - Орган по оформленню права власності на об"єкти нерухомого майна і житла Дніпровської районної у місті ОСОБА_1 державної адміністрації в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Третя особа ОСОБА_7 підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Пояснила, що ні вона, ні її чоловік не писали заяву на поділ рахунків, тому вважає, що приватизація є незаконною. Не заперечувала того, що з 2000 року вони знають про те, що рахунки поділені, квитанції їм приходили на їхню частку, і частку спірної квартири вони і оплачували. Пояснила і те, що ще з 1998 року у них склався конкретний порядок користування спірною квартирою, відповідно до якого їх сім"я займала дві кімната, а відповідач одну, так як вказано в наказі про розподіл особових рахунків. Не заперечувала і того, що вони приватизували саме частку квартири дві кімнати, які виділялися їм при розподілі рахунків. До ЖРЕО, інших установ з приводу своєї незгоди вони не зверталися.

Треті особи - Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об"єкти нерухомого майна та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не з"явилися, надали суду листи з проханням розглядати справу у їх відсутності.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з"явився. Представник третіх осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримав викладені в позові обставини, просив позов задовольнити, надав аналогічні покази тим, що надавав як представник позивача.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_3, його представника, відповідача ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 станом на 2000 рік проживали та були зареєстровані сім"я ОСОБА_6 (третя особа), а саме він, його дружина ОСОБА_7 (третя особа), їх син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (позивач), та ОСОБА_3 (відповідач). Відповідно до п.1.8. наказу Акціонерного товариства закритого типу фірма "Київінвест" ДП "Будінвестсервіс" від 27.10.2000 року №45 розділено особові рахунки в спірній квартирі, а саме: одну кімнату житловою площею 13,9 кв.м. на ОСОБА_3 (відповідача по справі), дві кімнати житловою площею 28 кв.м. на ОСОБА_6 (ОСОБА_7 дружина, ОСОБА_2 син). Підставою цього розподілу вказано: заява, Ф-3. Встановлено, що на даний час заява не збереглася, знищена за терміном зберігання. Після розподілу рахунків, відповідач ОСОБА_3 приватизував виділену йому частину квартири, отримав свідоцтво про право власності від 08.10.2003 року, згідно якого ОСОБА_3 належить на праві власності 33/100 частин спірної квартири. В 2006 році ОСОБА_6 (третя особа батько позивача) та його дружина ОСОБА_9 (третя особа мати позивача) також приватизували частину квартири, отримали свідоцтво про право власності від 01.11.2006 року, згідно якого ОСОБА_6, ОСОБА_7 та їх сину ОСОБА_2 (позивачу) належить на праві власності 67/100 частин спірної квартири в рівних долях. Дана приватизація відбувалася на підставі бажання, заяв ОСОБА_6, ОСОБА_7, які діяли і в інтересах їх сина ОСОБА_2 Встановлено, що обидва свідоцтва видавалися сторонам з урахуванням часток, визначених при розподілі рахунків в 2000 році (Наказ №45 від 27.10.2000 року).

З пояснень сторін, а саме матері позивача третьої особи ОСОБА_7, відповідача ОСОБА_3 в суді було встановлено, що ще з 1998 року в спірній квартирі склався конкретний порядок користування, а саме: той, що вказано в наказі про розподіл рахунків (Наказ №45 від 27.10.2000 року). ОСОБА_7 підтвердила і те, що з 2000 року вони знали про розподіл рахунків, що оплату здійснювали за свою частину, що приватизували теж ту частину житла, яка була розподілена.

Таким чином, в суді не було встановлено жодної підстави, не було надано жодного доказу стосовно того, що обидва свідоцтва про право власності на житло видані з порушеннями законодавства, чи що вони є незаконними. Неможливість отримати копію заяви за 2000 рік на розподіл рахунків (з усного повідомлення - у зв"язку зі знищенням за терміном зберігання) не може бути підставою для визнання незаконними свідоцтв про право власності на житло, так як існує ніким не скасований наказ №45 про розподіл рахунків, так як ОСОБА_6 та ОСОБА_7 батьки позивача знали про даний розподіл, не заперечували цьому, що підтверджується їх сплатою саме за частину виділеного їм житла, приватизацією на підставі їх заяв саме частини виділеного їм житла.

Безпідставною є і вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09.09.2006 року, укладеного між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, так як ОСОБА_3, будучи власником частини спірної квартири, розпорядився цією власністю на свій розсуд. Та обставина, що в договорі вказано, що відчужувана частка 33/100 складається з однієї кімнати, а в свідоцтві про право власності на житло відсутня вказівка, що 33/100 складаються з однієї кімнати не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Крім цього, даний запис стосується лише сторін договору і ніяким чином не порушує права позивача.

Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 345 ЦК України передбачено, що фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є у комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. По даній справі встановлено, що приватизації частин спірної квартири відбувалися у відповідності до вимог Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 316, 317, 345 ЦК України, ст.ст. 60, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України,

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Органу по оформленню права власності на об"єкти нерухомого майна і житла Дніпровської районної у місті ОСОБА_1 державної адміністрації, треті особи: Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об"єкти нерухомого майна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування Розпорядження №60-773 від 08.10.2003 року, Свідоцтва про право власності на житло від 08.10.2003 року, Розпорядження №68-974 від 01.11.2006 року, Свідоцтва про право власності на житло від 01.11.2006 року, про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09.09.2006 року відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста ОСОБА_1 через Дніпровський районний суд міста ОСОБА_1 шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: