Справа № 22ц-1809/10Головуючий у 1-й інстанції Мікула О.І.
Категорія: 52Доповідач в апел. інстанції ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Каблака П.І.

суддів: Брух Б.І., Монастирецького Д.І.,

при секретарі: Качмар М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2009 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2006 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Світлана" (далі ТОВ "Світлана") про зміну дати звільнення, оплату середнього заробітку та листка непрацездатності. З урахуванням поданих доповнень, позивачка просила суд визнати наказ про її звільнення незаконним, визнати датою звільнення дату видачі їй трудової книжки, поновити її на роботі, оплатити вимушений прогул (з урахуванням індексації) та стягнути нанесену моральну шкоду.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2009 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивачки ОСОБА_3 В апеляційній скарзі покликається на його незаконність, оскільки таке винесено в результаті неповного встановлення обставин, що мають істотне значення для справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права. Зокрема зазначає, що позивачку було звільнено з роботи, під час її перебування на стаціонарному лікуванні. Наказ про прийняття позивачки на роботу з випробувальним терміном їй для ознайомлення не надавався, отже про ці особливі умови праці, їй нічого відомо не було. Не погоджується апелянт з висновками суду про відсутність вини відповідача у затримці видачі трудової книжки та проведення остаточного розрахунку з позивачкою при її звільнені. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити і поновити позивачку на займаній посаді та виплатити їй заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з урахуванням індексу інфляції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив із того, що звільнення ОСОБА_2 з підстав передбачених ст. 28 КЗпП України було проведене ТОВ "Світлана" правомірно, оскільки під час розгляду справи доведені факти, зокрема щодо порушення нею трудових обовязків та проведення звільнення під час терміну випробування, які були підставою для звільнення з роботи у зв`язку з незадовільним результатом випробування. Враховуючи похідний характер інших позовних вимог про визнання звільнення позивачки незаконним, у їх задоволенні судом також відмовлено.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Так, ч. 2 ст. 28 КЗпП України передбачено, що якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір.

Розірвання трудового договору з цих підстав може бути визнано законним, якщо при прийнятті працівника на роботу були дотриманні положення ст. ст. 26 та 27 КЗпП України, а звільнення відбулося саме через встановлену невідповідність працівника роботі протягом строку випробування, а не внаслідок вчинення працівником дисциплінарного правопорушення, за яке він може бути звільнений з інших підстав, визначених ст. ст. 40 і 41 КЗпП України.

Місцевим судом встановлено, що позивачку згідно наказу № 62 від 12 липня 2006 року було прийнято на роботу з 12 липня 2006 року на посаду директора філії товариства "Світлана-Львів" з посадови окладом згідно штатного розкладу підприємства, повною матеріальною відповідальністю та випробувальним терміном два місяці (а.с.29). Підставою стала заява ОСОБА_2 від 04.07.2006 року.

Як передбачено в ч. 1 ст. 26 КЗпП України, при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

Як вбачається з заяви позивачки про прийняття її на роботу (а.с. 28), в такій вона не зазначала про узгодження такої умови трудового договору, як випробування. В наказі про прийняття її на роботу (а.с. 29) відсутній її підпис про ознайомлення з цим наказом, а відтак і про умову трудового договору про випробування. В трудовій книжці позивачки (а.с. 18) також відсутній запис про прийняття її на роботу з випробуванням.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції зроблено необґрунтований висновок, що трудовий договір, укладений між позивачкою та ТОВ "Світлана", містив застереження про випробування.

Визнаючи законним звільнення позивачки з підстав, передбачених ст. 28 КЗпП України, місцевий суд виходив з того, що така звільнена у звязку із незадовільним випробуванням і наказу про звільнення передував акт фіксації порушення трудових обовязків.

Актом фіксації порушення правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, а також чинного законодавства про працю, складеного комісією відповідача 08 серпня 2006 року (а.с. 35) зафіксовано, що позивачка 07 серпня 2006 року була відсутня на роботі до 13.00год., будь-яких пояснень щодо даного факту не надала, а 08 серпня 2006 року взагалі не зявилася на роботу.

Наведені обставини, на думку колегії суддів, можуть бути підставою для розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 4 ст. 40 КЗпП України, а не для звільнення працівника з підстав незадовільного результату випробування.

У вищезазначеному акті відсутні будь-які дані, на підставі яких встановлено невідповідність позивачки роботі, на яку її прийнято, відсутні такі покликання і в наказі № 82 від 09 серпня 2006 року. Окрім цього, як вбачається із цього наказу, підставою для його видання є порушення чинного законодавства про працю, а не встановлена невідповідність працівника протягом терміну випробування.

За таких обставин, висновок суду про законність звільнення позивачки, не ґрунтується на положеннях норм законодавства про працю, а звільнення слід визнати таким, що не узгоджується із чинним законодавством.

За положеннями ч. 3 ст. 235 КЗпП України в разі визнання звільнення таким, що не узгоджується із чинним законодавством, суд на прохання працівника, який у зв'язку з допущеними щодо нього порушеннями законодавства про працю не бажає продовжувати трудові відносини з відповідачем, може визнати звільнення незаконним і, не поновлюючи працівника на роботі, змінити дату звільнення та формулювання його причини з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Позивачкою 04 вересня 2006 року було подано заяву про звільнення з 05 вересня 2006року з посади за згодою сторін (а.с. 6). Факт подання такої заяви відповідачем не оспорюється. Дану заяву від відповідача, позивачка не відкликала.

У звязку із цим, враховуючи небажання позивачки продовжувати трудові відносини з ТОВ "Світлана", колегія суддів, вважає за необхідне змінити підставу звільнення позивачки з посади директора філії товариства "Світлана-Львів" з підстав, передбачених ст. 28 КЗпП України на п. 1 ст. 36 КЗпП України та дату звільнення з 09 серпня 2006 року на 05 вересня 2006 року.

Незважаючи на те, що позивач не бажав продовжувати трудові відносини з відповідачем, за змістом ч. 3 ст. 235 КЗпП України він має право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з штатним розкладом по підприємству відповідача (а.с. 26) оклад директора філії "Світлана-Львів" складав 1000 грн. 00 коп. Середньоденна заробітна плата позивачки склала 45 грн. 40 коп. (1000: на 21 роб. день у липні та 1000: 22 роб. дні у серпні = 45,40). Вимушений прогул на день звільнення позивачки, встановленого судом склав 18 днів. На користь позивача слід стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у сумі 817 грн. 20 коп., виходячи із розрахунку: 45 грн. 40 коп. (середньоденна заробітна плата) х 18 (кількість днів вимушеного прогулу за період з 10.08.2006 року по 05.09.2006 року).

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України покладено обовязком на власника або уповноважений ним орган в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

В разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (ч. 4 ст. 235 КЗпП України).

Суд першої інстанції прийшов до невірного висновку, що у затримці видачі позивачці трудової книжки відсутня вина ТОВ "Світлана".

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка у день звільнення була відсутня на роботі, а сама трудова книжка була отримана нею 29 вересня 2006 року, лише після неодноразових звернень до роботодавця з проханням про її отримання. Доказів неможливості видачі позивачці трудової книжки до цього часу відповідачем не надано.

У звязку із цим, на користь позивачки слід стягнути середній заробіток за час затримки у видачі трудової книжки у сумі 862 грн. 60 коп., виходячи із розрахунку: 45 грн. 40 коп. (середньоденна заробітна плата) х 19 (кількість днів затримки у видачі трудової книжки, протягом періоду з 06.09.2006 року по 29.09.2006 року),з врахуванням Розпорядження Кабінету Міністрів України №490 р. від 30.11.2005 р. із змінами, внесеними Розпорядженням КМУ №468 р. від 18.08.2006 р. «Про перенесення робочих днів у 2006 році».

Щодо вимог про стягнення індексації за затримку у виплаті вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, то такі до задоволення не підлягають.

Як закріплено в ч. 6 ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Положення про проведення індексації не поширюються на випадки стягнення середнього заробітку, з підстав передбачених ст. 235 КЗпП України та іншими стаття цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розяснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 2371 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Позивачкою не доведено, що внаслідок її незаконного звільнення, останній була заподіяна моральна шкода. Також не зазначено в чому вона полягала, і чому така оцінена нею у 3 000грн. 00 коп.

Оскільки судом неповно зясовані обставини справи, що мають значення для вірного вирішення спорку, та невірно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід бюджету слід стягнути судовий збір у розмірі 25 грн. 50 коп. та 120 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2009 року скасувати, ухвали нове, яким позов ОСОБА_2 задоволити частково.

Змінити підставу та дату звільнення ОСОБА_2 з ст. 28 КЗпП України, згідно наказу Товариства з обмеженою відповідальністю "Світлана" № 82 від 09 серпня 2006 року на п. 1 ст. 36 КЗпП України та вважати датою звільнення 05 вересня 2006 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Світлана" в користь ОСОБА_2 817 (вісімсот сімнадцять) грн. 20 (двадцять) коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 862 (вісімсот шістдесят дві) грн. 60 (шістдесят) коп. за час затримки видачі трудової книжки (з урахуванням всіх обовязкових платежів та зборів, які підлягають відрахуванню з заробітної плати). Всього стягнути 2 295 (дві тисячі двісті девяносто пять) грн. 15 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Світлана" в дохід бюджету 25 (двадцять п'ять) грн. 50 (п'ятдесят) коп. судового збору та 120,00 (сто двадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржене до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Каблак П.І.

Судді: Брух Б.І.

ОСОБА_4