АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2010 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Зубарєвої К.П.,

суддів: Бакуса В.Я., Монастирецького Д.І.,

при секретарі: Безп`ятко О.І.,

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3, ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи Четверта Львівська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», про визнання недійсним договору дарування, витягу про реєстрацію права власності, визнання права власності на ? спадкового майна, -

встановила:

рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2009 року у задоволені вищевказаного позову відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1, просить його скасувати й ухвалити нове, яким його вимоги задовольнити, посилаючись на те, що висновки суду суперечать обставинам справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд не врахував того, що його батько за своє життя не мав наміру особисто подарувати спірну квартиру, в тому числі своїй матері відповідачці по справі, а постійно говорив, що квартира буде належати йому апелянту. Вважає, що несвоєчасна реєстрація відповідачкою спірної квартири за собою свідчить про те, що таким чином бажала скрити від свого сина (батька апелянта) спірний договір дарування і не мала наміру на набуття цивільних прав та обовязків за цим договором. Крім того, апелянт зазначає, що суд не врахував стан здоров`я батька та того, що він (апелянт) є спадкоємцем і має право на ? спадкового майна спірної квартири.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу - представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_8, який помер 19.03.2005 р., був батьком позивача ОСОБА_1, сином відповідачки ОСОБА_4 та рідним братом відповідача ОСОБА_6, якому належала на праві власності спірна однокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 50,3 кв. м., яку, в свою чергу, він отримав у власність на підставі договору дарування від 23.07.1996 р.

11 жовтня 2003 року ОСОБА_8 своєю довіреністю, що нотаріально посвідчена, уповноважив свого рідного брата ОСОБА_1 управляти і розпоряджатись своїм майном, в тому числі дарувати.

26 грудня 2003 року ОСОБА_1, діючи від імені ОСОБА_8, подарував спірну квартиру їхній матері ОСОБА_4, яка зареєструвала право власності на спірну квартиру 22 березня 2006 року.

Згідно з Цивільним кодексом особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (стст.215-235).

Встановлено, що позивач просив задовольнити його вимоги посилаючись на те, що договір дарування є фіктивним (ст.234 ЦК).

Відповідно до ст.234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Таким чином, фіктивним є правочин, що вчиняється без наміру створення юридичних наслідків, які складають зміст цього правочинну і такий правочин завжди укладається умисно.

Відмовляючи у задоволені позову районний суд вірно виходив з того, що сторони діяли з наміром створення цивільно-правових наслідків, а саме договору дарування спірної квартири. Зазначені обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Посилання апелянта на той факт, що спірну квартиру відповідачка зареєструвала по смерті свого сина ОСОБА_8 не може бути підставою для визнання правочинну недійсним.

Оскільки воля сторін в оспорюванному правочині була спрямована на вчинення саме договору дарування, сторони не діяли без наміру створення цивільно-правових наслідків та з урахуванням предмету і підстав позову суд вірно відмовив у задоволенні позову. Позивач же не довів, що учасники правочинну не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочинну.

Інші посилання, що маються в апеляційній скарзі, як на підставу визнання правочинну недійсним, не спростовують висновок суду, а відтак не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду.

Рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, обставинам справи, доказам, а відтак підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.1 ч.1 ст. 307, ст.308, п.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2009 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з часу набрання нею законної сили.

Головуючий: Зубарєва К.П.

Судді: Бакус В.Я.

ОСОБА_9