Полонський районний суд Хмельницької області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2010 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді - Горщар А Г.

при секретарі Салюк Т.М.

з участю позивачів та їх представника ОСОБА_1, відповідачки, представника відповідача ОСОБА_2, представників третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне

цивільну справу за позовом ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, відділу Державної виконавчої служби Полонського районного управління юстиції, третіх осіб органу опіки і піклування Полонської міської ради, кредитної спілки «ОСОБА_4 Україна», кредитної спілки «Партнер Плюс», відкритого акціонерного товариства «Хмельницькгаз», публічного акціонерного товариства «ОСОБА_11 кредит» про скасування акту опису та арешту на житловий будинок,-

встановив:

Позивачі звернулись до суду з позовом в якому просили скасувати акт опису та арешту майна, складеного державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Полонського районного управління юстиції (далі відділ ДВС) 6 травня 2010 року яким описано житловий будинок з надвірними спорудами, розташованих в м. Полонне по вул. Калініна, 18, який є власністю відповідачки ОСОБА_10.

В обґрунтування позову ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вказували, що вони разом із своїми малолітніми та неповнолітніми дітьми проживають у вказаному будинку. З метою стягнення з ОСОБА_10 боргу, який вона має перед кредитними спілками державний виконавець незаконно здійснив опис та арешт жилого будинку, не врахувавши, що в ньому проживають діти, чим порушив їх конституційне право на житло. Також незаконність арешту на думку позивачів полягає, що згідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право на яке або право користування мають діти потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

В судовому засіданні позивачі свої позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_10 позов визнала

Представник відділу ДВС ОСОБА_2 позов не визнав, пояснив на його думку він як державний виконавець правомірно здійснив опис та наклав арешт на жилий будинок, що належить боржниці. Зазначив, що на описане майно встановлено обмеження лише заборона його відчуження, чим не позбавляються жильці права користування описаним жилим будинком.

Представник третьої особи органу опіки та піклування ОСОБА_4 позов визнала, пояснила, що оскільки в арештованому житлі проживають малолітні та неповнолітні діти, останні не можуть бути із нього виселені.

Представник кредитної спілки «Партнер Плюс» позов не визнала, пояснила, що державний виконавець на законних підставах провів опис та арешт жилого будинку, належного ОСОБА_10

Представники інших третіх осіб в судове засідання не зявились.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає позов задоволенню не підлягає.

Встановлено, що у відділі ДВС перебуває на виконанні зведене виконавче провадження за яким відповідачка ОСОБА_10 є боржником і загальний борг перед стягувачами згідно даних ДВС складає 36 181 грн. 40 коп.

2 травня 2010 року державним виконавцем Огойком С.В. складено акт опису й арешту майна згідно якого описано і накладено арешт на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в м. Полонному по вул. Калініна, 18, який належить ОСОБА_10 на підставі договору дарування.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) заходами примусового виконання рішень є зокрема звернення стягнення на майно боржника.

Стаття 5 цього Закону державному виконавцеві надає право при здійсненні виконавчого провадження накладати арешт на майно боржника.

Згідно до ст. 50 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ст. 55 Закону арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Статтею 62 Закону допускається здійснювати звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення, земельну ділянку, що є нерухомим майном.

Судом установлено, та не заперечується сторонами, що ОСОБА_10 являється боржником по зведеному виконавчому провадженню. Через відсутність у неї коштів, рухомого майна, на яке можливо звернути стягнення, боржниця не здійснює погашення боргу перед стягувачами, тому державний виконавець відповідно до вимог Закону здійснив опис жилого будинку, який є особистою власністю відповідачки, наклав на нього арешт і встановив обмеження у вигляді заборони відчуження.

Згідно ст. 59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Як вбачається із матеріалів справи позивачі не є співвласниками жилого будинку на який державним виконавцем накладено арешт.

Крім цього посилання позивачів, що державний виконавець незаконно здійснив опис та арешт жилого будинку з мотивів проживання в ньому дітей, чим порушив їх конституційне право на житло, та що відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» для здійснення будь - яких правочинів стосовно нерухомого майна, право на яке або право користування мають діти потрібна попередня згода органів опіки та піклування, не заслуговують на увагу.

В Законі України «Про виконавче провадження» не міститься заборони щодо неможливості накладення арешту на жилий будинок боржника, якщо в ньому проживають діти.

Стаття 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» на яку посилаються позивачі не стосується спірних правовідносин.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не грунтуються на законі і є безпідставними.

Керуючись наведеним, ст. 10, 60, 212-215 ЦПК суд,-

вирішив:

В позові ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_12 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подачі до суду першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий_______________