Справа № 2-650/10 р.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2010 р. с.м.т. ОСОБА_1

. Липоводолинський районний суд Сумської області в складі:

Головуючого-судді Сибільова О.В.

при секретарі Самілик Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Липова Долина цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Липоводолинському районі Сумської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги „Дітям війни за період з 01 січня 2006 року по 01 квітня 2010 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_2В 09 серпня 2010 року звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Липоводолинському районі Сумської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги „Дітям війни за період з 01 січня 2006 року по 01 квітня 2010 року.

Свої позовні вимоги обгрунтовує наступним.

Вона, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, надалі Позивач, на використання права, гарантованого ст.ст. 8, 55, 56, 124 Конституції України, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 18 рп від 01 грудня 2004 року, ст.ст. 6, 13 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (надалі Конвенція). Ст. 1 Першого протоколу Конвенції звертається до суду за захистом своїх прав і законних інтересів у порядку визначеному Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами» ст. 16 ЦК України, ст.ст. 15, 110 118, 119 ЦПК України.

Отже, на використання права надавати суду свої доводи, переконання зазначає суду, що п. 2 ч. 1 ст. 15 ЦПК України до компетенції суду щодо розгляду цивільних прав належить: «спорів з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них.»

Щодо територіальної підсудності то ч. 4 ст. 110 ЦПК України визначена така підсудність: «Позови, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, можуть пред'являтися також за місцем проживання позивача».

Таким чином, вона звертається до компетентного і повноважного суду за захистом своїх прав і законних інтересів.

Щодо обрання нею способу правового захисту надає суду детальні пояснення. Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» ст. 13 цієї Конвенції гарантує використання мною в Україні ефективного правового захисту під яким розуміється в загально визнаних нормах міжнародного права звернення до суду, а ст. 6 Конвенції гарантує їй право на звернення до суду, ст.1 Першого Протоколу Конвенції гарантує її право на захист права власності. Ст. 9 Конституції України, ст. 8 ЦПК України гарантується дія Конвенції, а нормою ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини встановлено»: «Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права»

Щодо визначення способу захисту її цивільного права та інтересу то вона керується і певно сподівається, що і суд буде керуватися нормою частини другої ст. 16 Цивільного Кодексу України і якщо процитувати у цьому позові частину другу ст.16 ЦК України: «Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення: припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом», то заявлені нею вимоги відповідають вимогам зазначеного закону - ст.16 ЦК України.

Повертаючись до норм ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вона зазначає суду прецедент Європейського суду з прав людини: «Суд нагадує, що відповідно до його судових прецедентів, правосуддя було,б ілюзорним, якби внутрішній правопорядок держави - сторони Конвенції дозволяв би невиконання остаточного і обов'язкового рішення стосовно однією зі сторін. Крім того виконання рішення чи постанови будь-якого суду слід вважати невід'ємною частиною «судового розгляду» в значенні статті 6 (справа ОСОБА_3 прооти Італії /ІттоЬНіаге 5аЩ у- Ііаіу/ від 28 липня 1999 року п. 63.

Окрім того, Європейським Судом з прав людини запроваджена процедура прийняття пілотного рішення і такі пілотні рішення відносно України вже прийнятті, зокрема справа ОСОБА_4 проти України справа № 40450 рішення від 15 жовтня 2009 року. Також. Європейським Судом з прав людини прийнятті рішення на користь громадян ОСОБА_5 постраждалих від аварії на ЧАЕС і є остаточне рішення Європейського суду з прав людини справа Проніна проти України (заява № 63566/00) рішення від 18 липня 2006 року отже цитує п. 25 цього рішення: « У цій справі, заявниця зверталася до національних судів з вимогою вирішити її спір щодо пенсії і органами соціального забезпечення. Заявниця посилалася, зокрема, на положення статті 46 Конституції, заявляючи, що її пенсія не повинна бути нижчою за прожитковий мінімум. Однак, національні суди не вчинили жодної спроби проаналізувати позов заявниці з цього погляду, попри пряме посилання у кожній судовій інстанції. Не в компетенції Суду вирішувати, який шлях міг бути найадекватнішим для національних судів при розгляді цього аргументу. Однак, на думку Суду, національні суди, цілком ігноруючи цей момент, хоча він був специфічним, доречним та важливим, не виконали свої зобов'язання щодо пункту І статті 6 Конвенції. Відповідно, було порушення цього положення.»

Це до того, що нею при необхідності будуть зазначені й інші рішення (практика) Європейського Суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні та будуть зазначені рішення Конституційного Суду України (КСУ) в тому сенсі, щоб суди загальної юрисдикції при розгляді її позову застосовували ці рішення Європейського суду з прав людини й застосовували рішення КСУ і при тому, що цей судовий розгляд її позовної заяви нерозривно пов'язаний.з виконанням рішень КСУ.

Відповідно до ст. 8 Конституції України ст. 8 ЦПК України звернення до суду безпосередньо на підставі Конституції України гарантовано і суду вона зазначає цю норму Конституції України - норма ст. 152 Конституції України: «Закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Щодо її посилань на відшкодування шкоди встановленим законом порядком то зазначає такий порядок, це по перше ст. 16 ЦК (вже цитована), ст. 15 ЦПК (вже цитована) і надалі зазначає норми ст. 1173 ЦК України: «7. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.»

Стаття 1174. «1. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ; нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи».

Стаття 1175 «1. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результат, прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів».

Вона сподівається, що відповідач обізнаний в нормах ст. 61 ЦПК України, ст. 124 Конституції України, ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» не буде сперечатися з нею та судом (в сенсі подання апеляційної скарги, що в даному випадку є зловживанням права - відповідно до норми ст. 11 ЦПК України /недобросовісне користування процесуальним правом/ т ст. 17 Конвенції) і рахувати, що на думку відповідача не встановлені обставини щодо прийнятій органом державної влади України правового акту визнаного неконституційним всупереч нормі ч.2 ст. 61 ЦПК України та ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Викладає обставини, якими вона обґрунтовую свої позовні вимоги :

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року ( № 2195-ГУ ), з послідуючими змінами та доповненнями, вона є особою, що належить до соціальної категорії громадян «Діти війни» і цю обставину не заперечує відповідач.

Згідно статті 6 цього Закону з 01 січня 2006 року Пенсійний фонд України повинен був нараховувати та виплачувати їй щомісячне підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, але це підвищення їй спочатку не виплачувалося, а потім стало виплачуватися, але у значно меншому розмірі.

З її сторони було звернення до Відповідача з проханням здійснити перерахунок раніше неправомірно нарахованого і частково виплаченого їй, як дитині війни, щомісячного підвищення до пенсії за віком та виплатити ненараховане та недоплачене щомісячне підвищення до пенсії починаючи з 01 січня 2006 року, тобто з моменту набрання чинності Законом України «Про соціальний захист дітей війни», і по цей час.

Відповідач, посилаючись на Закони України про Державний бюджет України на 2006. 2007 та 2008 роки, якими була неодноразово зупинена, а потім змінена редакція статті 6 Закону України «Про соціальну допомогу дітям війни», відмовив в задоволенні прохань, викладених в її заяві.

Але ж при цьому Відповідач підтверджує те, що дійсно, «стаття 6 Закону № 2195 встановлює, що пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога. що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком».

Так інакше ж і не може бути, це дійсно так, тому що перша чинна редакція Закону України «Про соціальний захист дітей війни», що був виданий 18 квітня 2004 року та вступив в дію 01 січня 2006 року, містила в собі ст. 6 у наступній редакції: «Дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком».

Пізніше дія цієї статті декілька разів зупинялась та відновлялась.

Так, на 2006 рік дію ст. 6 було зупинено згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» № 3235 - IV від 20 грудня 2005 р., а потім дію цієї статті було відновлено у зв'язку з виключенням п. 17 ст. 77 Закону України № 3235 - IV згідно із Законом України № 3367-ІУ від 19 січня.2006 р. «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік».

А на 2007 рік дію ст. 6 було зупинено згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» № 489-У від 19 грудня 2006 року, з урахуванням ст. 111 цього Закону, а потім це зупинення дії статті 6 на 2007 рік, передбачене п. 12 ст. 71 Закону України № 489-У від 19 грудня 2006 р., було визнано неконституційним згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 6 - рп /2007 від 09 липня 2007 року.

І вже після цього текст ст. 6 було змінено в редакції Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» № 107 - VI від 28.12.2007 р., внаслідок чого її перша частина стала такою: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (3551-12) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни». Але таку зміну редакції статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнано неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 10 - рп /2008 від 22 травня 2008 року, тому вона не повинна діяти, тобто бути чинною.

Вважає, що відповідач порушив її конституційні права та інтереси, порушив принцип верховенства права та вимоги рішень Конституційного Суду України № 8-рп/99 від 06 липня 1999 року (справа щодо права на пільги), № 5-рп/2002 від 20 березня 2002 року (справа щодо пільг. компенсацій і гарантій), № 7-рп/2004 від 17 березня 2004 року (справа про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів), № 20-рп/2004 від 01 грудня 2004 року (справа про зупинення дії обмеження пільг, компенсацій і гарантій), № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року (справа про соціальні гарантії громадян), № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Враховуючи мотиви та висновки, що містяться в вищезазначених Рішеннях Конституційного Суду України, можна впевнено і беззаперечно стверджувати, що всі ті зміни, які відбувались стосовно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», є неконституційними і незаконними, бо такими їх визнав Конституційний Суд України.

Конституційний Суд України своїм Рішенням №6-рп/07 від 09 липня 2007 року визнав пункти 3 і 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими зупинена дія статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», неконституційними І вони є неконституційними не з моменту визнання їх такими Конституційним Судом України у своєму Рішенні, а з моменту набрання чинності.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. З Закону України «Про соціальний захист дітей війни», державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. ст. 19, 22 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставах, передбачених Конституцією і Законами України. При прийняті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

«... права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними» (ст. 21 Конституції"). «їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не може бути звужений» (ст. 22 Конституції).

У Рішенні Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 р. визначено наступне:

«Отже,. відповідно до ч. третьої ст. 22, ст. 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк». (Абзац шостий п. 3.1. мотивувальної частини Рішення).

«... держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації й гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист, ... а тому ... вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування. їх посадовими особами ... ». (Абзац перший п. 3.2. мотивувальної частини Рішення).

«Оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, Кодексі, то цей Закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України». (Абзац восьмий п. 4 мотивувальної частини Рішення).

« ... Конституційний Суд України дійшов висновку, що зупинення ' законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям ... Конституції України ...» (Абзац перший п. 5 мотивувальної частини Рішення).

«Таким чином, Верховна Рада України не повноважна при прийнятті закону про Державний бюджет України включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин». (Абзац другий 11. 5 мотивувальної частини Рішення).

А у п. 5 резолютивної частини цього Рішення записано наступне:

«Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними».

В Рішенні Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22. травня 2008 визначено наступне:

«У Рішенні від 14 грудня 2000 року № 15-рп/2000 (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) Конституційний Суд України зазначив, що «рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади. Обов'язок виконання рішення Конституційного Суду України є вимогою Конституції України ...». (Абзац перший пункту 5.3. мотивувальної частини Рішення).

«Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дії чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина».- (Абзац третій п. 5.4. мотивувальної частини Рішення).

В резолютивній частині цього Рішення Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення окремих статей Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік», якими була змінена редакція, а разом з нею - і зміст ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Враховуючи вищезазначене, можна зробити беззаперечний висновок про те, що до цього часу залишається чинною початкова (перша) редакція статті 6 цього Закону, в якій йдеться про право дітей війни отримувати щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії. Тому і вона має повне, законне, беззаперечне конституційне право на отримання безстроково, тобто довічно, від Відповідача до своєї пенсії щомісячної доплати в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Ця доплата відповідачем за рішенням суду повинна бути перерахована та сплачена їй з 01 січня 2006 року і по цей час. У подальшому перебігу часу вона має отримувати таке ж щомісячне підвищення до своєї пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, ненарахування та невиплата їй щомісячного підвищення до пенсії, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у розмірі, визначеним цим законом, є противоправною, протизаконною і такою, що суперечить Конституції України та вищевказаним Рішенням Конституційного Суду України.

Як вже зазначалось вище, розмір щомісячного підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має становити 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. А мінімальна пенсія за віком відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Цей прожитковий мінімум визначається на кожний рік законами «Про Державний бюджет України».

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить:

- з 01 січня 2006 року - 350,00 грн., з 01 квітня 2006 року - 359,00 грн., з 01 жовтня 2006 року - 366,00 грн.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» прожитковий мінімум для осіб, яки втратили працездатність, становить:

- з 01 січня 2007 року - 380,00 грн.. з 01 квітня 2007 року - 406,00 грн., з 01 жовтня 2007року-411,00 грн.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» прожитковий мінімум для осіб, яки втратили працездатність, становить:

- з 01 січня 2008 року - 470,00 грн., з 01 квітня 2008 року - 481,00 грн., з 01 липня 2008 року - 482,00 грн., з 01 жовтня 2008 року - 498,00 грн.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» прожитковий мінімум для осіб, яки втратили працездатність, становить:.

- з 01 січня 2009 року - 498,00 грн. , 01 листопада 2009 року - 573, 00 грн..

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» прожитковий мінімум для осіб; які втратили працездатність, становить:

- з 01 січня 2010 року - 695,00 грн., з 01 квітня 2010 року - 706,00 грн., з 01 липня 2010 року-709,00 грн., з 01 жовтня 2010 року-723,00 грн., з 01 грудня 2010 року- 734,00 грн..

З цього витікає наступне:

Сума прожиткового мінімуму за період з 01 січня 2006 року по 30 червня 2010 року, тобто весь час чинності Закону України «Про соціальний захист дітей війни», для осіб, які втратили працездатність, становить:

Місяць2006 рік2007 рік2008 рік2009 рік2010 рік
Січень350,00 грн.380,00 грн.470,00 грн.498,00 грн.695,00 грн.
Лютий350,00 грн.380,00 грн.470,00 грн.498,00 грн.695,00 грн.
Березень350,00 грн.380,00 грн.470,00 грн.498,00 грн.695,00 грн.
Квітень359,00 грн.406,00 грн.481,00 грн.498,00 грн.
Травень .359,00 грн.406,00 грн.481,00 грн.498,00 гри.
Червень359,00 грн.406,00 грн.481,00 грн.498,00 грн.
Липень359,00 грн.406,00 грн.482,00 грн.498,00 грн.
Серпень359,00 грн.406,00 грн.482,00 грн.498,00 грн./
Вересень359,00 грн.406,00 грн.482,00 грн.498,00 грн.
Жовтень366,00 грн.411,00 грн.498,00 грн.498,00 грн.
Листопад366,00 грн.411.00 грн.498,00 грн.573,00 грн.
Грудень366,00 грн.411,00 грн..498,00 грн.573,00 грн.
Загальна сума прожитк.мінім.4302,00 грн.4809,00 грн.5793,00 грн.6126,00 грн.2085,00 грн.

Таким чином, сума не нарахованого та невиплаченого підвищення до пенсії для дитини війни на цей час за період з 01 січня 2006 року по 01 квітня 2010 року становить:

*за 2006 рік: 4302,00 грн. х 30% = 1290,60 грн. -за 2007 рік: 4809,00 грн. х 30% = 1442,70 грн. -за 2008 рік: 5793,00 грн. х 20% = 1158,60 грн. -за 2009 рік: 6126,00 грн. х 20% = 1225,20 грн.

*за 2010 рік: 2085,00 грн. х 20% = 417,00 грн.

Всього: 5534,10 грн. (П'ять тисяч п 'ятсот тридцять чотири гривні 10 копійок)

Її законні права та інтереси були обмежені шляхом прийняття окремих неконституційних положень нормативно - правових актів, у тому числі законів України.

Про грубе порушення її прав, як дитини війни, їй стало відомо тільки після висвітлення зазначених подій у засобах масової інформації. Дізнавшись про порушення своїх законних прав з боку відповідача щодо неналежного нарахування і виплати щомісячного підвищення пенсії, яке продовжується і до цього часу, нею було подано заяву до відповідача.

Зазначає суду, що докази якими вона обґрунтовує свої позовні вимоги знаходяться у відповідача (відповідачів), окрім того відповідач сам визнає ряд обставин якими вона обґрунтовує позовні вимоги.

Після викладення обставин, якими вона обґрунтовує свої позовні вимоги, просить звернути Увагу суду на норми ст. 268 ЦК України це в тому разі якщо відповідач (відповідачі) буде (будуть) просити суд застосувати позовну давність для того щоб у відповідача (відповідачів) не було такого скромного бажання вона і зазначає цю норму відповідно до якої не застосовується позовна давність, а також просить застосувати аналогію права що дозволяється суду робити за нормами ст. 8 ЦК України та ст. 8 ЦПК України і не застосовувати позовну давність, як це робиться щодо вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати з тим урахуванням що її пенсія є основним засобом її існування.

А відповідно до ст. 88 ЦПК України «стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати», а тому вона просить визнати дії відповідача щодо виплати щомісячного підвищення до пенсії, як дитині війни, з порушенням вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни» - неправомірними, зобов'язати відповідача перерахувати та сплатити їй в повному обсязі, як дитині війни, недоплачене щомісячне підвищення до пенсії виходячи із розміру 30 % від мінімальної пенсії за віком за період з 01 січня 2006 року по 01 квітня 2010 року в сумі 5534,10 грн., зобов'язати відповідача призначити їй щомісячне підвищення до пенсії, як дитині війни, відповідно до положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відшкодувати їй судові витрати - державне мито в сумі 8 гривень 50 копійок та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 37 грн.

В судове засідання позивачка не зявилась, але у письмовій заяві позовні вимоги підтримала та попрохала справу розглянути без її участі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, подав заяву, в якій попросив розглянути справу у відсутності представника відповідача та додав до справи письмове заперечення, де зазначив наступне.

Позивач має статус дитини війни, а тому згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (далі-Закон №2195) він вправі отримувати підвищену пенсію на 30% від мінімальної пенсії за віком, але, як видно зі змісту, дана норма Закону не передбачає яким саме органом, за рахунок яких коштів і джерел та в якому процедурному порядку здійснюється призначення і виплата підвищення пенсії.

Ст.7 Закону передбачає, що фінансове забезпечення соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. П. 12 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007рік» припинено дію ст.6 Закону «Про соціальний захист дітей війни». Рішенням Конституційного Суду України 6-рп/2007 від 09.07.2007р. визнано такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними) норми ст.ст.71, 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007рік». Статтею 73 Закону України №422/96-ВР від 16.10.96 "Про Конституційний суд України" передбачено, що у разі, якщо закони та інші правові акти Верховної Ради або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), вони оголошуються не чинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно з бюджетом Пенсійного фонду України на 2007 рік, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2007 № 513 та бюджетом Пенсійного фонду України на 2008 рік, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2008 № 30, одним з джерел доходів бюджету Пенсійного фонду України передбачена дотація з Державного бюджету на виплату пенсій, надбавок, підвищень до пенсій, призначених за різними пенсійними програмами. *

Так, виплата підвищення до пенсії особам, що мають статус «діти війни» та є інвалідами у процесі формування бюджету Пенсійного фонду України на 2007 рік передбачена у фіксованому розмірі в 20,92 грн. на місяць на одну особу, тобто 5% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Підвищення до пенсії особам, які мають статус «діти війни», у процесі формування бюджету Пенсійного фонду України на 2008 рік було закладено у фіксованому розмірі в 48,05 грн. на місяць на одну особу, що в середньому за 2008 рік складає 10 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, тобто згідно з п. 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Отже, кошти на виплати у повному розмірі підвищення до пенси ЗО % від мінімальної пенсії за віком, не закладені до видаткової частини Державного бюджету в 2007-2008 роках.

П. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007рік» припинено дію ст. 6 Закону «Про соціальний захист дітей війни». Рішенням Конституційного Суду України 6-рп/2007 від 09 липня 2007р. визнані такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними) норми ст.ст. 71, 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік».

Ст. 73 Закону України №422/96-ВР від 16 жовтня 1996 "Про Конституційний Суд України" передбачено, що у разі якщо закони та інші правові акти Верховної Ради або їх окремі положення визнаються такими; що не відповідають Конституції України (є неконституційними), вони оголошуються не чинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, враховуючи викладене, вимоги позивача щодо виплати підвищення відповідно до ст. 6 Закону України № 2195 за період з 01 січня 2007 по 09 липня 2007 є такими, що суперечать чинному на той час законодавству, оскільки в зазначений період діяли норми пункту 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007рік».

Щодо виплати підвищення з 09 липня 2007 по 01 січня 2008 повідомляють наступне.

Розмір мінімальної пенсії за віком встановлено ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058 від 09 липня 2003 (далі Закон №1058), відповідно до якого за наявності достатнього страхового стажу мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Проте відповідно до ч. 3 тієї ж статті мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частиною першою, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій призначених згідно з цим Законом.

Розмір мінімальної пенсії встановлений також постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищенні розмірів трудових пенсій" від 15 квітня 2003 № 544, відповідно до якої мінімальний розмір пенсії, передбачений для обчислення трудових пенсій за віком, встановлений у розмірі 50 гривень.

Підвищення пенсій іншим категоріям осіб, для яких відповідні положення передбачались Законами Україні "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статуї ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції що діяла до 01 липня 2006), здійснювалась відповідні постанови Кабінету Міністрів України від 03 січня 2002 №1, виходячи із показника 19,91 грн.

Враховуючи те, що механізм реалізації положень ст. 6 Закону № 2195 був відсутній, Пенсійний фонд звернувся за роз'ясненням до Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України та Міністерства праці та соціальної політики України.

У листі № 21-26-561 від 31 серпня 2007 Міністерство юстиції України на звернення Пенсійного фонду України щ 06 серпня 2007 року зазначає, що питання пов'язане з визначенням величини мінімальної пенсії за віком, що застосовується для обчислення підвищення пенсії особам, яким встановлено статус «дитина війни», має бути вирішено у законодавчому порядку, зокрема це може бути вирішено шляхом внесення змін до Закону України "Про соціальний захист дітей війни", і що підвищення пенсій (або щомісячного довічного утримання чи державної соціально допомоги, яка виплачується замість пенсії) буде проведено лише після прийняття відповідного законодавчого акту

Також, на думку Конституційного Суду України, викладеній в ухвалі Конституційного Суду України їй 19 травня 2009 за № 27-у/09, «непоширення мінімального розміру пенсії за віком, встановленого в абз. 1 ч. 1 ст. 21 Закону № 1058, на правовідносини, що виникають на підставі інших законів, крім цього Закону, дає підстав» стверджувати про наявність прогалини у законодавчому регулюванні виплат дітям війни, передбаченої у ст. І Закону № 2195. Ця прогалина полягає у відсутності механізму врахування мінімальної пенсії за віком, на 30 відсотків якої мають підвищуватися дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи держава соціальна допомога, що виплачується замість пенсії. Заповнення прогалин має здійснюватися законодавцем.»

На підставі ст. 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження ) встановлених Конституцією межах і відповідно до Законів України. Ст. 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні грунтується на принципах, згідно яких ніхто не може бути вимушений робити те, що не передбачено законодавством. Одночасно дана норма встановлює, що органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадовці зобов'язані діяти на підставі, в межах і способом, передбаченим законодавством України.

П. 9 Положення «Про Пенсійний фонд України» передбачає вичерпний перелік напрямів використанні коштів ПФУ, які використовуються виключно за призначенням і вилученню не підлягають.

Враховуючи, що Законом України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що фінансування виплат по даному Закону проводиться із Державного бюджету України, який затверджує Верховна Рада України, і не з бюджету Пенсійного фонду України, який затверджує Кабінет Міністрів України, то відповідач вважає, що діяв без будь-яких порушень законодавства. (_

Враховуючи, що механізм реалізації положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війна відсутній, то відповідно до роз'яснень Міністерства юстиції України вирішити питання про реалізацію вказаної норми можливо лише внесенням змін та доповнень до цього Закону. ,. . ,

Крім того п. 4.1 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін за деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» «Дітям війни» (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни» - 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що і виплачується позивачу в повному обсязі.

Одночасно з цим ч. 2 ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» вказує, що ветеранам війні* які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп визнано такими, що не відповідають Конституції України є неконституційними) положення ст. 67 розділу І, п. 2-4, 6-8, 10-18, підп. 7 п. 19, п. 20-22, 24-34,підп.1-6, 8-12, п. 35,п. 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та п. 3 розділу Ш"Прикінцеві положення"Закону « Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" передбачалось внесення змін, в тому числі і до Закону № 2195,

Таким чином, виплати у 2008 році (до прийняття Конституційним судом рішення) проводились відповідно до вимог чинного законодавства.

Щодо вимог позивача сплатити підвищення до пенсії, передбачене ст. 6 Закону № 2195, за період з 22 травня 2008 повідомляємо, що вони є безпідставними, оскільки ст. 7 Закону № 2195 зазначено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Разом з тим, п. 8 Постанови Кабінету міністрів України «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28 травня 2008 № 530 визначено, що дітям війни (крім тих на яких поширюється дія законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня -48,10 грн., з 01 липня 48,20 грн., з 01 жовтня 49,80 грн.

Щодо вимог позивача нарахувати підвищення в 2009 році по день звернення, повідомляють наступне. Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 №10-рп стосується лише конкретних правових норм Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і його дія не може поширюватися на інші законодавчі акти. У 2009 році Пенсійний фонд України реалізовує бюджетну програму "Дотація Пенсійному фонду України на виплату пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за різними пенсійними програмами" в межах асигнувань, виділених Державним бюджетом України на 2009 рік. Дану позицію підтримує Виший адміністративний суд України в постанові від 29 жовтня 2009 у справі К.-7364/09. де зазначає, що дія Закону України "Про Держаний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" закінчується 31 грудня 2008 року і перерахунок повинен бути здійснений тільки до цієї дати.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади, до яких відноситься Пенсійний фонд України, його органи та посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

На підставі викладеного, вважає дії відповідача такими, що відповідають чинному законодавству України, а вимоги позивача безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Зясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що даний позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач має правовий статус дитини війни відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», що підтверджується відміткою у пенсійному посвідченні та довідкою про суму отриманої надбавки де зазначено, що позивач перебуває на обліку в пенсійному фонді як отримувач пенсії, має статус «дитина війни».

Відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 20 грудня 2005 року дію ст. 6 зазначеного Закону на 2006 рік зупинено.

Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 19 січня 2006 року, який набрав чинності 15 березня .2006 року, до статті 110 Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік було внесено зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни у 2006 році запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни запроваджені не були.

Закони України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 20 грудня 2005 року та „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 19 січня .2006 року неконституційними не визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до вищезазначених Законів, у відповідача не було підстав нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, оскільки до 15 березня 2006 року дію зазначеної норми було зупинено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені.

Крім того, надаючи перевагу Законам України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 20 грудня .2005 року та „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 19 січня 2006 року, суд виходить з того, що закони є актами єдиного органу законодавчої влади Верховної Ради України. Конституція України не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає такого закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у п. 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією зазначив: „Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Виходячи із системного аналізу наведених норм законодавства, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача, які стосуються виплат доплати до пенсії за 2006 рік. Відповідач по справі протягом 2006 року діяв у відповідності з діючим законодавством та не мав підстав здійснювати позивачу щомісячні доплати до пенсії, оскільки до 15 березня 2006 року дія ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни була зупинена, а з 15 березня .2006 року здійснення доплат, визначено у інший спосіб, тобто поставлено в залежність від виконання у другому півріччі 2006 року Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік.

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу доплати до пенсії за 2007 рік, суд вважає їх частково підлягаючими задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік", дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням ст. 111 цього Закону, було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 за № 6-рп/2007 року, у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. 12 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік", яким зупинено дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням ст. 111 цього Закону.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з приписів ч.2 ст.152 Конституції України та дати ухвалення рішення Конституційним Судом України Управління пенсійного фонду України в Липоводолинському районі повинен був нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з 09 липня 2007 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пункту 12 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України", ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 09 липня 2007 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", нараховувати та здійснювати позивачу відповідні доплати.

Що стосується вимог позивача про зобов'язання відповідача виплачувати йому в 2008 році щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, то суд вважає такі вимоги частково обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладено в наступній редакції. Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.

Відповідно до довідки Управління Пенсійного фонду України у Липоводолинському районі Сумської області № 4763/04-53 від 20 серпня 2010 року відповідно до ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у 2007 році підвищення до пенсії як «дитині війни» не виплачувалося. П.4.1 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та протягом 2008 року надбавка як «дитині війни» виплачувалася у наступних розмірах: з 01 травня 2008 року по 30 червня 2008 рік 48,10 грн. щомісячно; з 01 липня 2008 року по 30 вересня 2008 рік 48,20 грн. щомісячно; з 01 жовтня 2008 року по теперішній час - 49 грн. 80 коп.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 за №10-рп/2008 року, у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту 3 розділу 3 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і 101 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 67 розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.п.41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм законодавства, рішення Конституційного Суді України від 22 травня 2008 року та приписів ч.2 ст.152 Конституції України, суд дійшов висновку, що з 22 травня 2008 року УПФУ в Липоводолинському районі повинен був нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в редакції, яка діяла до 01 січня 2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пп..41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 22 травня 2008 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", нараховувати та здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Між тим, до 22 травня 2008 року, тобто до ухвалення зазначеного рішення Конституційним Судом України, відповідач, здійснюючи позивачу доплати, передбачені ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в редакції від 01 січня 2008 року, з урахуванням п.п.41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", діяв на підставі та у відповідності з діючою нормою зазначених законів, а тому позовні вимоги щодо стягнення доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог позивача про зобов'язання відповідача виплачувати йому в 2009 році щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, то суд вважає такі вимоги частково обґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно ст. 54 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік», в 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься для основних соціальних та демографічних груп населення, встановлено в розмірах, що діяли в грудні 2008 року. Розміри державних соціальних гарантій на 2009 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Згідно ст. 52 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік», в 2010 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься для основних соціальних та демографічних груп населення: осіб, які втратили працездатність: з 01 січня - 695 гривень, з 01 квітня 706 гривень, з 01 липня 2010 року 709 гривень. Розміри державних соціальних гарантій на 2010 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 01 січня - 470 грн., з 01 квітня - 481 грн., з 01 липня - 482 грн., з 01 жовтня - 498 грн.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з січня місяця 498 грн., а із 01 листопада 2009 року становить 573 грн.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з січня місяця 695 грн., з 01 квітня -706, а із 01 липня становить 709 грн.

Також, суд бере до уваги, що Законом України «Про Державний бюджет на 2009 рік» не може скасовуватися чи змінюватися обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами, з чого є достатні підстави зробити висновок про те, що законом "Про Державний бюджет України" не може встановлюватися розмір гарантій, визначений відповідними законами.

Отже, відповідач з 22 травня 2008 року по червень 2010 року включно мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", нараховувати та здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Щодо доводів стосовно відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", суд зазначає наступне.

Сторонами по справі не заперечується, що позивач, відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має право на отримання доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо застосування положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Також, суд відхиляє доводи відповідача щодо не визначеності на законодавчому рівні питання відносно органу на який покладено обов'язок здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни, оскільки Пенсійний фонд України повинен діяти у відповідності до Положення Про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01 березня 2002 року за №121/2001 і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України " Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст.6 Закону України " Про соціальний захист дітей війни " покладено на Управління Пенсійного фонду України в Липоводолинському районі, за місцем проживання позивача.

Згідно абз. 1 п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2002 року за №121/2001 на Пенсійний фонд України покладено обов'язок щодо призначення пенсії; підготовки документів для її виплати; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.

Отже, обов'язок по нарахуванню та виплати доплати до пенсії, яка передбачена Законом України "Про соціальний захист дітей війни", покладено саме на органи Пенсійного фонду України.

Враховуючи, що держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, суд вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причини.

Разом з тим, суд виходить з того, що перерахунок пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України в порядку, встановленому чинним законодавством, на підставі документів, наявних у пенсійній справі, з урахуванням вимог ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо індексації пенсійних виплат, тому суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії, покладену законодавством на зазначені органи, і не може зобов'язати управління нарахувати позивачу підвищення до пенсії у визначеному розмірі, а може зобов'язати лише здійснити дії щодо перерахунку пенсії з урахуванням вимог законодавства.

З огляду на викладене, позовні вимоги щодо нарахування конкретно визначеної суми задоволенню не підлягають.

Позовна вимога позивача щодо зобов'язання відповідача в подальшому нараховувати щомісячну соціальну надбавку дитині війни відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" при нарахуванні пенсії не підлягає до задоволення, оскільки судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання та спрямовано на відновлення порушених прав, свобод та інтересів на час вирішення позову по суті. Виходячи із змісту законодавства воно не може в майбутньому регулювати суспільні відносини.

Суд не бере до уваги доводи позивача щодо пропущення строку звернення до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а тому строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Відповідно до ст. 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересу можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає дії відповідача неправомірними, оскільки останній, порушуючи норми вищезазначених нормативних актів, не вчинив жодних дій для нарахування цих коштів та їх виплаті позивачу, не виконав своїх повноважень без поважних причин.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно з п. 34 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», від 21 січня 1993 року, Управління Пенсійного фонду України в Липоводолинському районі Сумської області від сплати судового збору звільнено.

Згідно ч.2 ст. 88 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки спір носить немайновий характер, тому з держави на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 8 гривень 50 копійок.

Витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37 гривень належить стягнути з Управління Пенсійного Фонду України в Липоводолинському районі Сумської області.

На підставі ст.ст. 3, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст. 64,124,152 Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 за № 6-рп/2007 року, Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 за №10-рп/2008 року, ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 1, 3, 11, 14-16, 22 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 15, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Липоводолинському районі здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» та провести відповідні виплати належних сум за 2007 рік: з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, за 2008 рік: з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, та 2009 рік: з 01 січня 2009 року по березень 2010 року включно, з урахуванням фактично проведених виплат.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити

Стягнути з держави на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 8 гривень 50 копійок.

Стягнути з Управління Пенсійного Фонду України в Липоводолинському районі Сумської області на користь ОСОБА_2 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37 гривень.

Рішення може бути оскаржене до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд Сумської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.В. Сибільов