Справа № 2-588/10
15.03.2010 року Києво-Святошинський районний суд
Київської області в складі: головуючого судді Волчка А.Я.
при секретарі Тичковській Н.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу та договору дарування житлового будинку недійсним, визнання права власності на жилий будинок,-
У вересні 2005 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог : приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору купівлі- продажу житлового будинку недійсним, в якому посилалася на те, що спірний будинок належав її батьку ОСОБА_5 та матері ОСОБА_6.
Батько помер 18 липня 1994 року, мати 10 квітня 200 року, а брат ОСОБА_7 05 квітня 1999 року.
В спірному будинку проживав молодший брат - ОСОБА_8.
Від свої частки у спадковому будинку після смерті батьків вона не відмовлялася.
У 2004 році дізналась, що брат - ОСОБА_8 продав спірний будинок ОСОБА_2.
ОСОБА_8 помер 21 липня 2005 року.
Позивачка свої вимоги недійсності договору купівлі-продажу будинку обґрунтувала тим, що ОСОБА_8 на час укладання договору не усвідомлював значення свої дій і не міг керувати ними, посилалась і на те, що брат не отримував грошей за будинок від ОСОБА_2, та що відповідач використав тяжкий хворобливий стан ОСОБА_8 і змусив його підписати оспорюваний нею договір.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2007 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2007 року, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2007 року залишено без змін.

У серпні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд зазначеного рішення суду у звязку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.11.2009 року вказане рішення скасоване у звязку з нововиявленими обставинами і справа призначена до розгляду в загальному порядку.

В процесі розгляду справи ОСОБА_1 у відповідності до ст.. 31 ЦПК України уточнила позовні вимоги, при цьому змінила підставу позову, залишивши той же предмет, та збільшивши розмір позовних вимог, звернулася до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з позовом про визнання договору купілі-продажу та договору дарування житлового будинку недійсним, посилаючись на те, що ОСОБА_1 в період з 1958 року по 1981 рік проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі своїми батьком - ОСОБА_5, матірю - ОСОБА_6, а також двома рідними братами: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3

З 1981 року ОСОБА_1 вийшла заміж за гр. ОСОБА_9 та переїхала до Києва на постійне проживання.

18 липня 1994 року батько ОСОБА_1 помер, брат ОСОБА_1 - ОСОБА_7 помер 10 квітня 1999 року а 06 квітня 2000 року - померла мати ОСОБА_1

В будинку залишився проживати молодший брат ОСОБА_1 - ОСОБА_8, який фактично прийняв у спадок будинок по вул. Київській, 281 у с. Горенка Києво- Святошинського району Київської області, але належним чином документи на спадок не оформив. До нотаріальної контори з приводу отримання або відмови від отримання спадщини ані ОСОБА_1, ані ОСОБА_8 не зверталися.

На весні 2004 року, приїхавши до с. Горенки на могилу батьків, ОСОБА_1 стало відомо, що її брат ОСОБА_8 у надзвичайно важкому стані перебуває на лікуванні, але де саме, не було відомо. Звернувшись до Горенської сільської ради за довідкою для оголошення брата в розшук, від голови сільради ОСОБА_1 дізналася, що в лютому 2004 року ОСОБА_8 отримав Свідоцтво про право на спадщину на будинок по вул. Київській, 281 в с. Горенка, та продав вищезазначений будинок.

Після опублікування повідомлення в газеті «Факти» від 12.04.2004 року повідомлення про розшук ОСОБА_8 та за результатами розшуку було встановлено місце знаходження останнього - м. Боярка, туберкульозний диспансер Києво- Святошинської лікарні. ОСОБА_8 з діагнозом туберкульоз легенів на стадії розпаду, цироз печінки був направлений Горенською медичною амбулаторією до Києво- Святошинської центральної районної лікарні, куди поступив у тяжкому стані здоровя, самостійно пересуватися не міг, під час його перебування на постільному режимі до

26.04.2004року у нього спостерігалися втрата памяті, порушення координації рухів, неадекватне сприйняття оточуючої обстановки. ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні перебував з 13 лютого 2004 року до 28 квітня 2005 року.

21 липня 2005 року ОСОБА_8 закінчив життя самогубством. Будь-яких пояснень з приводу отримання ним спадщини та продажу будинку ОСОБА_8 під час спілкування з ОСОБА_1 дати не зміг, оскільки через свій хворобливий стан не памятав подій, що відбувалися у першій половині 2004 року.

Оскільки свідоцтво на спадщину за законом на імя ОСОБА_8, спадкоємця майна гр. ОСОБА_5, який помер 18 липня 1994 року, було видано державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори 24 лютого 2004 року на підставі письмової заяви ОСОБА_2, що діяв від імені ОСОБА_8 на підставі довіреності від 28 січня 2004 року, ОСОБА_1 звернулася до Києво- Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 про визнання наслідків недійсності нікчемного правочину та визнання права на спадщину.

Відповідно до положень ст.ст. 238 та 1269 ЦК України, який набув чинності 01 січня 2004 року, ОСОБА_2 не мав права подавати заяву про прийняття спадщини, адже така заява подається спадкоємцями особисто.

Згідно з ч. 2 ст. 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Частина 2 ст. 1269 ЦК України визначає, що заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Частина 1 ст. 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Таким чином, подання заяви про прийняття спадщини за законом вщ імені ОСОБА_8 ОСОБА_2 на підставі довіреності є нікчемним правочином.

Статтею 236 ЦК України встановлено момент недійсності правочину. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Отже, визнання нікчемним правочину, вчиненого ОСОБА_2 стало підставою для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.05.2009 року по цивільній справі №2-794/2009 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання наслідків недійсності нікчемного правочину та визнання права на спадщину, позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено: свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.02.2004 року, видане на імя ОСОБА_8 було визнане недійсним, а за ОСОБА_1 в порядку спадкування встановлено право приватної власності на будинок, розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська, 281.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.05.2009 року по цивільній справі №2-794/2009 року набуло чинності 19.06.2009 року.

Таким чином, оскільки ОСОБА_8 не набув права власності на будинок, розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська, 281, ОСОБА_8 не мав права відчужувати зазначений будинок. Проте,

27.02.2004року між ОСОБА_8 і ОСОБА_2 було укладено договір купівлі- продажу житлового будинку, згідно з яким, ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_2 купив житловий будинок №281, що знаходиться у с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області по вул. Київська.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до ст. 390 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Частиною 1 ст. 390 встановлено визначення недобросовісного набувача як особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно. При цьому частиною 1 ст. 388 ЦК України встановлено визначення добросовісного набувача як особи, яка не знала і не могла знати, що майно придбане за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати.

Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.02.2004 року, видане на імя ОСОБА_8 було видано внаслідок вчинення ОСОБА_2 нікчемного правочину, ОСОБА_2 мав знати про те, що ОСОБА_8 не має права відчужувати будинок, розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська, 281, оскільки не набув на нього права власності, а тому ОСОБА_2 є недобросовісним набувачем зазначеного майна.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до інформаційної довідки №20391167 від 29.09.2008 року, виданої Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», 02.06.2004 року право власності на будинок розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська, 281, набула ОСОБА_3 на підставі договору дарування №2681 від 25.05.2004 року.

Згідно з ч. З ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках.

Статтею 717 ЦК України встановлено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Таким чином, ОСОБА_3 набула право власності на зазначений будинок безвідплатно.

Оскільки ОСОБА_2 є недобросовісним набувачем будинку, розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська. 281. і не мав права його відчужувати, а ОСОБА_3 набула у власність зазначене майно безвідплатно, ОСОБА_1 має право витребувати зазначений будиноісу ОСОБА_3

Просила визнати недійсним укладений 27.02.2004 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 договір купівлі- продажу житлового будинку, розташованого за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська, 281.

Визнати недійсним укладений 25.05.2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська, 281.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок №281, розташований по вул. Київська в с. Горенка, Києво-Святошинського району Київської області.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про день розгляду справи повідомлена.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день розгляду справи повідомлений, звернувся до суду з заявою про відкладення розгляду справи у звязку з його хворобою, проте доказів поважності неявки в суд не надав, що дало суду право у відповідності з положеннями ст.. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачів.

Заслухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.05.2009 року по цивільній справі №2-794/2009 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання наслідків недійсності нікчемного правочину та визнання права на спадщину, позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено: Свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.02.2004 року, видане на імя ОСОБА_8 було визнане недійсним, а за ОСОБА_1 в порядку спадкування встановлено право приватної власності на будинок, розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська, 281.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.05.2009 року по цивільній справі №2-794/2009 року набуло чинності 19.06.2009 року.

Таким чином, оскільки ОСОБА_8 не набув права власності на будинок, розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська, 281, ОСОБА_8 не мав права відчужувати зазначений будинок. Проте,

27.02.2004року між ОСОБА_8 і ОСОБА_2 було укладено договір купівлі- продажу житлового будинку, згідно з яким, ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_2 купив житловий будинок №281, що знаходиться у с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області по вул. Київська.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до ст. 390 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Частиною 1 ст. 390 встановлено визначення недобросовісного набувача як особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно. При цьому частиною 1 ст. 388 ЦК України встановлено визначення добросовісного набувача як особи, яка не знала і не могла знати, що майно придбане за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати.

Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.02.2004 року, видане на імя ОСОБА_8 було видано внаслідок вчинення ОСОБА_2 нікчемного правочину, ОСОБА_2 мав знати про те, що ОСОБА_8 не має права відчужувати будинок, розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська, 281, оскільки не набув на нього права власності, а тому ОСОБА_2 є недобросовісним набувачем зазначеного майна.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до інформаційної довідки №20391167 від 29.09.2008 року, виданої Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», 02.06.2004 року право власності на будинок розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська, 281, набула ОСОБА_3 на підставі договору дарування №2681 від 25.05.2004 року.

Згідно з ч. З ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках.

Статтею 717 ЦК України встановлено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Таким чином, ОСОБА_3 набула право власності на зазначений будинок безвідплатно.

Оскільки ОСОБА_2 є недобросовісним набувачем будинку, розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська, 281, і не мав права його відчужувати, а ОСОБА_3 набула у власність зазначене майно безвідплатно, ОСОБА_1 має право витребувати зазначений будинок у ОСОБА_3

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У відповідності до ст.. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідачів.

Керуючись ст.. ст.. 15, 16, 202, 203, 215, 238, 330, 387, 388, 390, 1269 ЦК України, ст.. ст.. 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним укладений 27.02.2004 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська, 281.

Визнати недійсним укладений 25.05.2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська, 281.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок №281, розташований по вул. Київська в с. Горенка, Києво-Святошинського району Київської області.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 103 грн. сплаченого державного мита.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь держави мито в розмірі 1700 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

та шляхом подання апеляційної скарги протягом 20 днів з дня подання заяви про апеляційне оскарження.

Заочне рішення може бути переглянуте судом який його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя