Справа № 22ц- 4390 Головуючий у І-й інстанції Адамович М.Я.
Категорія: 57 Доповідач в 2-й інстанції - ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2010 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області

у складі: головуючого Каблака П.І.

суддів Мусіної Т.Г., Шандри М.М.

при секретарі - Панчуку І.С.

розглянувши у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Сокальському р-ні Львівської області на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 20 листопада 2009 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною постановою частково задоволено позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду України в Сокальському р-ні Львівської області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та стягнення недоплаченої щомісячної надбавки до пенсії дітям війни. Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачці щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 09.07.2007 року до 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, а також з 01.01.2009 року. Зобов'язано відповідача провести нарахування та виплату позивачу щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, а також нарахувати та виплачувати таку допомогу з 01.01.2009 року у розмірі, визначеному ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач в апеляційній скарзі ставить питання про скасування постанови суду та ухвалення нової про відмову в позові в повному обємі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» у видаткову частину не були внесені, тому кошти на виплату підвищень в 2007 році були відсутні, а у 2008 році позивачу підвищення до пенсії нараховувалось та виплачувалось у відповідності до вимог законодавства, інших коштів на підвищення до пенсії по предмету спору не передбачено в бюджеті, законодавством не визначено мінімальної пенсії за віком, як розрахункової величини для підвищення пенсії.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до Положень про Пенсійний фонд України, про управління ПФУ в районах, містах і районах у містах, управління забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, безпосередньо призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства.

Отже, управління є належним відповідачем, оскільки зобовязане було і без звернення пенсіонера (дитини війни) здійснювати перерахунок та виплату підвищення до пенсії після прийняття Конституційним судом України 09.07.2007 року рішення про неконституційність положень Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», що призупинили дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та рішення від 22.05.2008 року про неконституційність положень Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесено зміни в ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» щодо порядку підвищення до пенсії дітям війни та відновлено їх право на підвищення пенсії до 30 % мінімальної пенсії за віком.

На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався лише ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і згідно з цією нормою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум» такий застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Отже, при визначенні розміру підвищення пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» повинен застосовуватися розмір мінімальної пенсії за віком, визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Поновлення порушених прав позивача з точки зору вимог Конституції України (ст.ст.8, 19, 22), не може залежати від фінансового становища відповідача та його неналежного фінансування з бюджету.

Відповідно до ч. 4 ст. 111 КАС України, за правилами якого суд розглядав даний спір, в попередньому судовому засіданні суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються сторонами, а які належать доказувати, вчиняє інші дії, необхідні для підготовки справи до судового розгляду. З позовної заяви позивачки вбачається, що остання просила: 1) поновити пропущений строк для звернення до суду з позовом, 2) зобов'язати відповідача нарахувати на її користь недоплачену їй як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу за 2006-2007 роки в сумі 2733, 30 грн. Однак районний суд поряд з вимогами за спірний позивачкою період, вирішив і вимоги, які позивачкою взагалі не ставились, а саме: визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті їй щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, а також з 01.01.2009 року, нарахування та виплату такої допомоги.

А тому з висновками районного суду щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача, зобов'язання такого нарахувати і виплатити позивачці підвищення до пенсії в період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, а також нараховувати та виплачувати таку з 01.01.2009 року погодитися не можна, оскільки такі виходять за межі позовних вимог і в цій частині постанова районного суду підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідач в апеляцій скарзі не заявляв доводів щодо строку задоволених вимог.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.ст., 304-1, 307 ч.1 п.2, 309, 314 ч.2, 316, 317 ЦПК України колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Сокальського районного суду Львівської області в частині визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_2 щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, нараховувати та виплачувати таку допомогу з 01.01.2009 року, а також в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі проводити нарахування та виплату ОСОБА_2 щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, а також нараховувати та виплачувати таку допомогу з 01.01.2009 року у розмірі, визначеному ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» - скасувати. В решті постанову суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Каблак П.І.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_3