Справа №22-ц-2027 Суддя-доповідач - Гагін М. В.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого: Маслова В.О.

суддів: Гагіна М.В., Ільченко О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційними скарги Сумського обласного військового комісаріату та військового прокурора Сумського гарнізону Центрального регіону України

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 18 березня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Тростянецько-Краснопільського об`єднаного районного військового комісаріату Сумської області, треті особи: Сумська обласна дирекція Національної акціонерної страхової компанії «Оранта», Головне управління ВВ МВС України, про стягнення страхової суми у результаті ушкодження здоров`я під час проходження військової служби,

в с т а н о в и л а:

У травні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сумської обласної дирекції відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта», треті особи: Сумський обласний військовий комісаріат, Управління внутрішніх справ України в Сумській області про стягнення страхової суми у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час проходження військової служби.

У подальшому позивач подав уточнення до позову, в якому просив замінити відповідачів у справі Сумську обласну дирекцію ВАТ НАСК "Оранта" та Головне управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України на Тростянецький районний військовий комісаріат і Сумський обласний військовий комісаріат як співвідповідачів у справі, а Сумській обласній дирекції ВАТ НАСК "Оранта" та Головному управлінню внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України надати процесуальний статус третіх осіб у справі, стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 страхову суму у зв`язку з інвалідністю в розмірі 71 400 грн., посилаючись на те, що 15 червня 1991 року він був призваний на військову службу та для її проходження направлений до військової частини НОМЕР_1 . Під час виконання службових обов`язків, пов`язаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку, 22 грудня 1991 року він отримав тілесні ушкодження. За станом здоров`я 2 березня 1992 року був комісований, а 3 жовтня 2006 року висновком МСЕК визнаний інвалідом III групи з втратою 60% професійної працездатності, що сталася внаслідок захворювання, одержаного у період проходження військової служби.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 18 березня 2010 року позов задоволено та стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 та Тростянецько-Краснопільського об`єднаного районного військового комісаріату Сумської області в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 страхову суму у результаті ушкодження здоров`я під час проходження військової служби в сумі 71400 грн.

В апеляційних скаргах Сумський обласний військовий комісаріат та військовий прокурор Сумського гарнізону Центрального регіону України, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просять скасувати вказане рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

При цьому, зазначають, що суд не взяв до уваги Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні збори та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби осіб», яка була прийнята відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 488 «Про умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум». Крім того, судом не було враховано, що розмір страхових платежів встановлювався щорічно Законом України про Державний бюджет на відповідний рік.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників: Сумського обласного військового комісаріату Харченка М.А., прокурора Сумського гарнізону Центрального регіону України Семіч А.А., які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, позивача ОСОБА_1 , представника Головного управління ВВ МВС України Вакарова В.В., які заперечував проти доводів скарг, представника НАСК «Оранта» Скриньки Л.О., яка покладалась на суд у вирішенні питань щодо поданих скарг, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 15 червня 1991 року Зарічним районним військкоматом Сумської області був призваний на строкову військову службу та проходив її у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка Серії НОМЕР_2 від 03.06.1991 року (а.с.6 Том 1).

При виконанні в складі цієї військової частини службово-бойових завдань, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку і громадської безпеки, 22 грудня 1991 року ОСОБА_1 було завдано удар по голові, в результаті чого позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді гострої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, ушибу правої половини обличчя, ушибу хребта (а.с.14,16 Том 1).

Постановою окружної військово-лікарняної комісії УМВС України в Харківські області від 2 березня 1992 року ОСОБА_1 був визнаний не придатним до військової служби в мирний час і звільнений з військової служби в запас по хворобі, що підтверджується свідоцтвом про хворобу № 48 та записами у військовому квитку (а.с.6, Том 1).

Як пояснював позивач в судовому засіданні він, починаючи з середини 1992 року і до 2006 року неодноразово звертався як до Тростянецького районного військкомату, так і до Сумського обласного військкомату з метою направлення його на медико-соціальну експертну комісію, яка б встановила ступінь втрати його професійної працездатності, а в окремих випадках і групу інвалідності, але йому постійно відмовляли. Свою відмову мотивували відсутністю відповідних документів (довідок), які б підтверджували отримання ним травми під час виконання службових обов`язків в ході проходження військової служби.

В 2006 році позивач пройшов МСЕК, якою було встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 60% по захворюванням, одержаним в період проходження військової служби на дату звільнення, а також його було визнано інвалідом III групи (а.с.7-8 Том 1).

Як вбачається з заяви на виплату страхової суми, ОСОБА_1 12 лютого 2007 року звернувся до відділення Національної акціонерної страхової компанії "Оранта", в якій просив виплатити йому страхову суму в зв`язку з втратою працездатності (а.с.18 Том 1).

З відповіді Директора Дирекції НАСК «Оранта» за №02-22 від 12.03.2007 року по державному обов`язковому особистому страхуванню вбачається, що як військовослужбовець внутрішніх військ позивач був застрахований по дату звільнення, тобто по 26 березня 1992 року. На момент звільнення розмір загальної страхової суми становив 40 000 крб., а після грошової реформи 1996 року ця сума стала складати 0,40 грн. Виплаті підлягає 0,24 грн. (0,24 грн. ? 60%) (а.с.19 Том 1).

Страхова виплата ОСОБА_1 в сумі 0,24 грн. була перерахована на його рахунок № НОМЕР_3 в Ощадбанку №3237 м.Тростянець Сумської області, що підтверджується платіжним дорученням № 637 від 15.03.2007 року (а.с.31 Том 1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , місцевий суд виходив з того, що Тростянецько-Краснопільський об`єднаний районний військкомат Сумської області та Сумський обласний військкомат зобов`язані були у відповідності до вимог нормативних актів самостійно в односторонньому порядку провести цілий комплекс організаційних, медично-реабілітаційних, соціально-правових та інших заходів, направлених на забезпечення та захист законних прав та інтересів позивача, однак протягом тривалого часу відповідачі відмовляли позивачу в захисті та забезпеченні його законних прав та інтересів, а тому зобов`язані відшкодувати йому страхову суму у розмірі 71400 грн.

Проте, погодитись з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов цих висновків неповно з`ясувавши всі обставини справи, без належної оцінки всіх зібраних по справі доказів, що призвело до помилкового висновку та застосування норм матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині № 7454 внутрішніх військ України.

Відповідно до положень ст.ст.1,6,13 Закону України «Про внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України», внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України входять до системи Міністерства внутрішніх справ України і йому підпорядковуються.

Держава забезпечує соціальні і правові гарантії військовослужбовцям внутрішніх військ і членам їх сімей відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

На військовослужбовців внутрішніх військ, які беруть участь в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, поширюються гарантії правового і соціального захисту працівників міліції.

Як зазначав позивач та підтверджується матеріалами справи, ушкодження здоров`я ним отримано при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку і безпеки, що у подальшому стало наслідком встановлення ІІІ групи інвалідності та втрати 60% професійної працездатності.

Згідно ст.23 Закону України «Про міліцію» в редакції, що діяла до 01.01.2007 року та постанови Кабінету Міністрів України №59 від 29.06.1991 року «Про порядок і умови державного обов`язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки», виплата або перерахунок страхових сум до 2005 року за загибель (смерть), поранення (контузію, травму або коліцтво), захворювання, одержані під час проходження служби в органах внутрішніх справ здійснювалася ВАТ «НАСК «Оранта» за рахунок цільових бюджетних коштів, які йому перераховувалися Міністерством внутрішніх справ України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» від 23.11.2006 року ст.23 Закону України «Про міліцію» було викладено в новій редакції.

Відповідно до зазначеної норми закону, яка набула чинності з 1 січня 2007 року, передбачена виплата одноразової грошової допомоги замість страхового відшкодування, розмір якої залежить від підстав та характеру ушкодження здоров`я, тощо.

Крім того, на виконання цієї норми закону Кабінет Міністрів України постановою № 707 від 12.05.2007 року затвердив Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, а також визнав такою, що втратила чинність його постанова № 59 від 29.06.1991 року.

Згідно із вищезазначеним Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги з 1 січня 2007 року нарахування та виплата одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції здійснюється Міністерством внутрішніх справ України.

На зазначені вимоги закону місцевий суд уваги не звернув та поклав відповідальність за виплату страхової суми позивачу, у розмірі ним обрахованому, на неналежних відповідачів військові комісаріати, у повноваження яких не входить виплата спірних сум, що у відповідності до положень пунктів 1, 3, 4 частини 1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення й ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову за його необґрунтованістю.

Керуючись, ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст.309, ст. 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 та військового прокурора Сумського гарнізону Центрального регіону України задовольнити.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 18 березня 2010 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Тростянецько-Краснопільського об`єднаного районного військового комісаріату Сумської області за необґрунтованістю.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий

Судді