Комсомольський міський суд Полтавської області
Справа № 2-1035/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2010 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді Бутенко С.Б.

при секретарі Смірновій М.В.

за участю сторін: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання пункту кредитного договору та повідомлення банку недійсними, зобовязання вчинити певні дії та розірвання кредитного договору,

в с т а н о в и в:

В квітні 2010 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, що його уточнив у жовтні 2010 року, в якому просив визнати недійсним пункт 2.3.1. кредитного договору № PLRLAN02007755 від 14.08.2007 р. та повідомлення банку від 06.01.2009 р. про збільшення процентної ставки за договором недійсним; зобовязати відповідача провести перерахунок заборгованості за даним кредитним договором шляхом визначення боргу із застосуванням відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у відповідності до п. 7.1. договору, починаючи з 01.11.2008 р., та списати пеню, яка виникла за кредитним договором з 01.11.2008 р., розірвати даний кредитний договір.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав повністю та посилаючись на обставини, викладені в позові, просив про його задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, мотивуючи свої заперечення умовами укладеного між сторонами договору та відсутністю підстав до його розірвання. Представником відповідача також було подано до суду письмові заперечення проти позову, які приєднано до справи.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши докази, надані сторонами по справі, суд не находить підстав до задоволення позову, виходячи з наступних мотивів.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 14 серпня 2007 р. між представником ЗАТ КБ «ПриватБанк» (далі банк) та позивачем ОСОБА_1 у письмовій формі було укладено кредитний договір № PLRLAN02007755, за яким останній одержав кредит у розмірі 62535 грн. 92 коп. на придбання легкового автомобіля Daewoo Nexia та зобовязався у строк до 14 серпня 2014 р. шляхом внесення щомісячних платежів в сумі 900 грн. 54 коп. повернути кредитні кошти зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати у розмірі 0,14% від суми наданого кредиту. Виконання боржником свого зобовязання за кредитом було забезпечено договором застави придбаного позивачем автомобілю.

Пунктом 2.3.1. даного договору за добровільною згодою сторін банку було надано право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон`юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Зважаючи на те, що у відповідності до положень ст.ст. 207, 640 ЦК України сторони досягли домовленості щодо всіх істотних умов договору, про що свідчать їх підписи на тексті правочину, та уклали кредитний договір, в якому передбачили вищезазначені умови підвищення процентної ставки, дані умови мають виконуватися і вважаються такими, що момент досягнення домовленості настав, а отже, згідно ч. 3 ст. 653 ЦК України зобовязання позичальника змінюється з прийняттям банком відповідного рішення про зміну процентної ставки.

За наявності обставин, зазначених у п. 2.3.1. кредитного договору, що є загальновідомими і у відповідності до ч. 2 ст. 61 ЦПК України доказування не потребують, за рішенням банку, яке сторонами по справі не оспорюється, з 01 листопада 2008 р. та з 01 лютого 2009 р. було підвищено процентну ставку за зазначеним кредитним договором до 17,04% та 27,48% на рік відповідно, про що 10.10.2008 р. та 06.01.2009 р. позивачеві направлено повідомлення з вимогою письмового повідомлення банку у разі незгоди із зміненими умовами кредитування та повного погашення заборгованості за кредитним договором у зазначений строк.

Заперечення позивача, що на момент укладення договору йому не було повідомлено про тип відсоткової ставки не відповідають обставинам справи та умовам укладеного між сторонами правочину. Маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності та виказуючи своє волевиявлення підписанням кредитного договору, позивач мав можливість передбачити настання обставин, вказаних в п. 2.3.1. договору, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти гривні та її девальвації, та визначити свою поведінку. При укладенні договору позивач був ознайомлений з його умовами, не заперечував проти них, у встановлений законом строк своєї згоди на укладення договору не відкликав та одержав кредит в обумовленій договором сумі.

Оскільки зміна процентної ставки за кредитом була повязана із подіями, які мають безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку, незалежно від волі сторін договору та відбулася за рішенням банку, прийнятим до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», який зворотної дії в часі щодо спірних правовідносин не має, умови п. 2.3.1. договору та повідомлення відповідача не суперечать вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 638-654, 10561 ЦК України, 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 р. № 168, що їх зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. за № 541/13808. Отримання позивачем повідомлення банку від 06.01.2009 р. після 10 січня 2009 року не тягне недійсності зазначеної частини правочину та повідомлення банку, оскільки таке повідомлення є лише механізмом виконання домовленості, досягнутої між сторонами в момент укладання кредитного договору.

Отже, оскільки позивачем по справі не доведено обставин, що тягнуть за собою недійсність правочину, кредитний договір № PLRLAN02007755 від 14.08.2007 р. було укладено сторонами з додержанням вимог ст. 203 ЦК України, дії відповідача на виконання цього договору є правомірними, підстав до задоволення позову щодо визнання недійсним пункту 2.3.1. договору, повідомлення банку від 06.01.2009 р. та зобовязання відповідача провести перерахунок заборгованості та списати пеню, що її передбачено п. 4.1. кредитного договору, судом не вбачається.

Вирішуючи позов в частині розірвання кредитного договору № PLRLAN02007755 від 14.08.2007 р., суд керується вимогами ст.ст. 651, 652 ЦК України, відповідно до яких розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, або не випливає із суті зобовязання. За рішенням суду договір може бути розірвано на вимогу однієї із сторін лише у випадках істотного порушення договору другою стороною або істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, за наявності одночасного настання передбачених законом умов. Оскільки позивачем по справі не доведено, що розірвання договору викликане істотним порушенням банком умов договору, коли внаслідок завданої цим шкоди позичальник значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору, або наявністю ідеальної сукупності всіх обставин, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, підстав до задоволення позову в цій частині також не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 213-215, 223, 294 ЦПК України, суд

р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області через Комсомольський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення у цей же строк з дня отримання його копії.

Суддя підпис ОСОБА_4

З оригіналом вірно. Суддя С.Б. Бутенко