АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7776/15 Справа № 172/361/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2010 року м. Дніпропетровськ

04 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа Публічне акціонерне товариство «Перший Український ОСОБА_3 банк» про захист прав споживача, стягнення невиплаченого страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «ВУСО» в якому просив стягнути з відповідача на його користь 140 600 грн. невиплаченого страхового відшкодування, 1200 грн. витрат повязаних з оцінкою вартості матеріального збитку при пошкодженні транспортного засобу, 2052, 76 грн. пені за затримку виплати цієї суми, 2976, 3 грн. інфляційних витрат та 3% вічних за користування чужими грошима в сумі 1687, 20 грн. а також моральну шкоду в сумі 15 000 грн.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 10.12.2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено /т.1 а.с. 168-177/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /т.1 а.с. 180/.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

За правилами ст. 979 ЦК України за договором страхування одна особа (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору, а ст. 988 цього Кодексу передбачено, що страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Згідно ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

За умовами ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про страхування» конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

У ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання тронами.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 належить автомобіль «Сітроен С4» 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію /т.1 а.с. 38/.

27.09.2012 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «ВУСО» було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу про страхування автомобіля «Сітроен С4» 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який є предметом застави для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 перед вигодонабувачем ПАТ «Перший Український ОСОБА_3» /т.1 а.с. 7-9/.

31.07.2013 року о 23 год. 50 хв. ОСОБА_2, керуючи зазначеним автомобілем, на місцевій дорозі села Письменне село Вербівське Васильківського району Дніпропетровської області, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, у результаті чого допустив зїзд на узбіччя з послідуючим наїздом на електроопору. Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 15.08.2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного порушення передбаченого ст. 124 КУпАП /т.1 а.с. 10/.

05.08.2013 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування /т.1 а.с. 11-12/.

31.10.2013 року ПрАТ «СК «ВУСО» складено страховий акт, згідно якого подія була кваліфікована як страховий випадок, але у виплаті страхового відшкодування відмовлено з посиланням на положення п.п. 10.3, 13.1.1, 13.1.2 договору про право страхувальника відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо про подію не було повідомлено страховика або у компетентні органи в порядку та строки, зазначені у договорі, без поважних на те причин, а також коли даний факт не підтверджується документами компетентних органів або надані документи оформлені з порушенням діючих норм.

Відповідно до ст. 10.3 договору добровільного страхування наземного транспорту страхувальник зобовязаний до зміни обстановки та обставин події, що сталася, але не пізніше, ніж 2 години, повідомити про настання страхового випадку страховика, а також до державних органів, у компетенцію яких входить підтвердження факту настання страхового випадку та протягом 2 годин з моменту ДТП пройти медичний огляд на предмет алкогольного, наркотичного або токсичного спяніння в закладах охорони здоров'я незалежно від результатів огляду проведеного працівниками ДПІ на місці пригоди з використанням індикаторних трубок «Контроль тверезості» або інших технічних засобів.

Так, підставою для проведення медичного огляду у даному випадку є ДТП, яка сталася у наслідок керування транспортним засобом особою, яка відповідно до Правил дорожнього руху України та ст. 130 КУпАП зобовязана керувати транспортним засобом у тверезому стані й тому двогодинний термін має відраховуватись саме від моменту ДТП.

Позивач підтвердив у судовому засіданні той факт, що він не повідомив ані страхову компанію, ані компетентні органи про випадок, який мав ознаки страхового, та не пройшов медичний огляд на предмет алкогольного спяніння у строки передбачені умовами договору, а пройшов його тільки 01.08.2013 року о 12 год. 10 хв., тобто через 11 год. 20 хв. після моменту ДТП.

Також судом встановлено, що позивач використовував автомобіль як таксі, що підтверджується протоколом огляду транспортного засобу від 04.11.2013 року з якого вбачається, що в частині комплектності транспортного засобу помічений як наявний тахометр.

Відповідно до пп.13.1.14, 13.1.15 договору страхування страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо на момент виплати страхового відшкодування буде встановлено, що в період дії договору транспортний засіб використовувався як таксі, у тому числі якщо така діяльність не мала систематичного характеру.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що страхувальник порушив умови договору.

Крім того, відповідно до ч.4 ст. 3 Закону України «Про страхування» страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначити фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також змінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Пунктом 1.2.1 договору страхування визначено, що вигодонабувачем за договором добровільного страхування від 27.09.2012 року є ПАТ «Перший Український ОСОБА_3 банк».

Відповідно до п.18 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної безпеки» договір страхування надає право третій особі (вигодонабувачу) вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, хоча і не покладає на нього обов'язків останнього.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобовязаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну особу або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

В матеріалах справи відсутня заява третьої особи ПАТ «Перший Український ОСОБА_3 банк», на користь якого укладено договір страхування на отримання страхової виплати, також відсутня відмова банку від права наданого йому на підставі договору, за таких обстави страхувальник не вправі вимагати від страховика виконання договору.

Таким чином, право вимоги позивач може мати лише на підставі уповноваження його належним чином вигодонабувача. Якщо ж вигодо набувач не наділив позивача такими повноваженнями, то останній не має права на держання страхової виплати і на цій підставі є неналежним позивачем у позові про її стягнення.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_4