Справа №2-1809/10
Справа №2-1806/10
код суду-0707
РІШЕННЯ

іменем України

10 вересня 2010 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючої

судді Курах Л.В., при секретарі Золтан В.М., з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в

м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5

«Мукачівський райсількомбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

середнього заробітку за весь час затримки та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ТОВ «Мукачівський

райсількомбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього

заробітку за весь час затримки та відшкодування моральної шкоди. Позов

обґрунтовує тим, що будучи працівником відповідача, він в порушенням норм

трудового законодавства заробітну плату за період роботи на товаристві з

01.01.2003 року по 12.02.2009 року не отримував, у звязку з чим просить суд

стягнути із відповідача заборгованість із заробітної плати, виходячи із розмірів

мінімальної заробітної плати за відповідний період. Також, враховуючи те, що

позивачу при звільненні не були виплачені всі належні виплати, ставить вимогу про

стягнення з ТОВ «Мукачівський райсількомбінат» на його користь середнього

заробітку за весь час затримки та моральну шкоду за завдані душевні страждання. А

всього просить стягнути на його користь 27968,72 невиплаченої заробітної плати та

виплати середнього заробітку за весь час затримки й 50 000 моральної шкоди.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав з

наведених підстав і просить його задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала з

наведених в позовній заяві підстав і просила в задоволенні його відмовити, оскільки

такий є не обґрунтованим та безпідставним.

Свідок ОСОБА_6 показав, що працює черговим на сусідньому підприємстві

яке знаходиться навпроти підприємства ОСОБА_5 „Мукачівський райсількомбінат. Всіх

працівників підприємства ТОВ „Мукачівський райсількомбінат він в обличчя не знає.

ОСОБА_1 в обличчя за період, який він працює не бачив ні разу.

Свідок ОСОБА_7 показав, що працює на ОСОБА_5 „Мукачівський райсількомбінат

водієм, час від часу працює на пилорамі. Починаючи з 2002 року ОСОБА_1 на

роботу не ходив, лиш так зявиться на пять хвилин і зникне. Після 2003 року взагалі

перестав ходити на роботу. Останній раз бачив його десь в 2003-2004 році, коли

вони шукали запчастини на його трактор разом, але так і не знайшли.

Свідок показав ОСОБА_8 працює бетонщиком. З 2004 по 2006 рік працював

в ТОВ „Мукачівський райсількомбінаті. Там працювало небагато чоловік. Його місце

роботи тоді було безпосередньо поряд з трактором. Ніколи ОСОБА_1 на робочому

місці не бачив.

Свідок ОСОБА_9, показав, що працював з 2003 року по 2005 рік на ТОВ

„Мукачівський райсількомбінат" механіком, і являється родичем позивача. Часто

підвозив позивача на роботу. В даному товаристві є ще структурні підрозділи, а саме

в Залужжі, Горонда, ОСОБА_10, Бобовище. Коли у позивача зламався трактор, він

ходив на роботу в підрозділ підприємства Залужжя ремонтував забор, хоча на

скільки він знає в трудові обов'язки його це не входило, так як на роботу він був

прийнятий як тракторист, але сказати хто його туди спрямовував, чи адміністрація чи

сам не може.

Свідок ОСОБА_11 показав що працював в підрозділі в Залужжі з 1980 року по

2005 рік. Бачив позивача в 2004 році, як той ставив огорожу в Залужжі, а також бачив

його на роботі в Мукачево коли з начальником раз в неділю приходив здавати наряд.

Бачив його, що такий працював на пилорамі разом з ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_12 показав що він є співробітником ОСОБА_1 та ОСОБА_4

І.В., працював робітником на мельниці Залужжя, яка відноситься до ТОВ

„Мукачівський райсількомбінат. На роботі позивача бачив, так як два рази на місяць

приходив на базу і тоді він все його бачив. Також позивач приходив в Залужжя

виконувати певні роботи. Хто позивача скеровував в Залужжя на виконання даних

робіт він не знає.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача,

свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 працював на ОСОБА_5 «Мукачівський

райсількомбінат» згідно трудової книжки з 16 серпня 1988 року по 12 лютого 2009

року, звідки був звільнений за згодою сторін. Згідно наказу зазначеного вище

товариства №18 від 21 червня 2005 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної

посади за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, про що зроблено запис

за №18 в трудовій книжці позивача. Окрім того, трудова книжка позивача також

містить запис про поновлення ОСОБА_1 на посаді з 21 червня 2005 року згідно

рішення Мукачівського міськрайонного суду та на підставі наказу товариства №6 від 2 жовтня 2008 року, а також запис про скасування наказу №6 від 2 жовтня 2008 року

про поновлення на роботі згідно рішення апеляційного суду Закарпатського суду на

підставі наказу товариства №3 від 10 березня 2009 року, тобто правових підстав у

відповідача ОСОБА_5 «Мукачівський райсількомбінат» для нарахування та виплати

заробітної плати ОСОБА_1 з моменту його звільнення у червні 2005 року не було -і це стверджується рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 12

лютого 2009 року, яке набуло законної сили і яким встановлено, що порушення

трудового законодавства при звільнення ОСОБА_1 з роботи 21 червня 2005 року

не було: Трудовий договір між товариством та працівником (позивачем) було

розірвано за згодою сторін, а тому й не існувало у відповідача обовязку по виплаті

заробітної плати ОСОБА_1

Більше того, у період часу з 21 червня 2005 року по 12 лютого 2009 року

позивач фактично не працював на товаристві, на своє робоче місто не виходив,

посадових обовязків не виконував, що в судовому засідання й ствердили свідки.

При звільненні з підприємства ОСОБА_1 також була видана заповнена

належним чином трудова книжка. Отже, вимога про виплату позивачеві заробітної

плати за вказаний період є безпідставною та необґрунтованою.

Так, у відповідності до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода,

обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним

орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. При цьому, з аналізу ст. 1

Закону України «Про оплату праці» випливає, що заробітна плата напряму залежить

від виконаної роботи (її складності, умов виконання та досягнутих працею

результатів).

Обовязок роботодавця по виплаті заробітної плати кореспондується із

обовязком працівника виконувати визначену роботу з підляганням правилам

внутрішнього трудового розпорядку. Зазначене підтверджує і ст. 139 КЗпП України,

яка встановлює обовязок для працівників працювати чесно і сумлінно, своєчасно і

точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу,

додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про

охорону праці, дбайливо ставитись до майна власника, з яким укладено трудовий

договір.

Однак як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 починаючи з

лютого 2003 року, в порушення встановленого режиму роботи на товаристві та

трудової дисципліни на роботу не виходив, свої прямі функціональні обовязки не

виконував, відповідно, права на заробітну плату за вказаний період не набув. У

звязку з чим, підприємство заробітну плату позивачеві і не нараховувало, утримань

із неї не проводило, відповідно, і виплати працівникові не здійснювало.

Трудовим законодавством передбачено цілу низку соціальних гарантій для

працівників, зокрема, обовязок роботодавця виплачувати відповідний розмір

заробітної плати при відсутності працівника на роботі та невиконання ним своїх

трудових обовязків. Це - погоджені із керівництвом підприємства відпустки (щорічні,

додаткові у звязку з навчанням, творчі та соціальні), періоди тимчасової

непрацездатності підтверджені листками непрацездатності, простій не з вини

працівника, інші передбачені законодавством випадки. Систематичне незявлення на

своєму робочому місці без попередження роботодавця, ненадання пояснень щодо

причин такої відсутності не є передбаченим законодавством випадком збереження

за відсутнім працівником робочого місця та виплати йому заробітної плати.

Відповідно до ст. 40 КЗпП України роботодавець має право розірвати

трудовий договір, укладений на невизначений строк, у випадку прогулу (в тому числі

відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних

причин. А тому твердження позивача про наявність у товариства заборгованості із

заробітної плати за період часу із 1 січня 2003 року по 21 червня 2005 року є

необгрунтованими. Крім того, дані факти відсутності ОСОБА_1 на роботі з лютого

2003 року документально зафіксовані, оформлені відповідними кадровими наказами

та засвідчені підписами свідків. Так, комісіями в складі начальника МКП

«Мукачівський райсількомбінат» (після реорганізації перетворено у ТОВ

«Мукачівський райсількомбінат»), бригадира, бухгалтера, інших працівників

товариства складалися акти про відсутність ОСОБА_1 на роботі. Згідно

відомостей табелів обліку робочого часу за лютий 2003 року - червень 2005 року,

саме на підставі яких бухгалтерією товариства здійснюється нарахування заробітної

плати працівникам, відповідач жодних робіт не виконував, кількість відпрацьованих

годин становить - 0.

Наказом товариства №4 від 10 червня 2005 року ОСОБА_1 було

попереджено про недопустимість порушення трудової дисципліни підприємства та у

випадку незявленні на робочому місці та непоясненні причин своєї тривалої

відсутності - про право роботодавця звільнити його за прогул. Однак, позивач на

роботу не зявився, причин своєї відсутності на роботі не пояснив, з наказом

ознайомлюватись відмовився.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті

обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Між тим,

позивачем не доведено наявність у ТОВ «Мукачівський райсількомбінат» перед ним

заборгованості із заробітної плати, зокрема, не надано суду довідки про наявність

боргу. Натомість, в матеріалах справи міститься довідка №5 від 2 квітня 2007 року,

видана відповідачем про те, що з лютого 2003 року по червень 2005 року Катран

О.В. заробітна плата не нараховувалась по тій причині, що вищевказаний був

відсутній на роботі.

Враховуючи відсутність підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1

заробітної плати за період з лютого 2003 року по лютий 2009 року, ненадання

позивачем доказів своєї фактичної роботи на товаристві у вказаний період,

відповідно, і відсутність заборгованості у відповідача по заробітній платі, вимоги про

стягнення середнього заробітку за час затримки та відшкодування моральної шкоди

є безпідставними.

Більше того, у відповідності до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування

власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику

проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних

страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових

зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму

Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в

справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" до вимог про

відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим

законодавством застосовується строк позовної давності в три місяці.

Початок перебігу строку обчислюється з моменту, коли особа дізналася або

мала дізнатися про порушення своїх прав. Позивач був звільнений з роботи 21

червня 2005 року, а 12 лютого 2009 року апеляційний суд Закарпатської області

скасував наказ ТОВ «Мукачівський райсількомбінат» про поновлення ОСОБА_1

на роботі. Між тим, до суду позивач звернувся тільки 15 вересня 2009 року, тобто з

пропуском тримісячного строку, при цьому, поновити пропущений строк не просив.

Те саме стосується і позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку

за весь час затримки - на вимоги про його стягнення поширюється вказаний у ст.233

КЗпП України тримісячний строк звернення до суду за захистом порушеного права.

Компенсація за час затримки виплати заробітної плати не є заробітною платою, а є

мірою відповідальності за порушення вимог законодавства щодо виплати заробітної

плати у встановлені ст.115 КЗпП України строки. Такі суми не є винагородою за

виконану роботу (тобто не входять до структури заробітної плати), відповідно, на них

не розповсюджуються положення ч.2 ст.233 КЗпП України про можливість

звернення до суду з вимогами про їх стягнення без обмеження будь-яким строком.

З огляду на зазначене, у задоволенні позову про стягнення із ОСОБА_5

«Мукачівський райсількомбінат» заборгованості по заробітній платі, середнього

заробітку за весь час затримки та відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-218 ЦПК України, ст.ст.40,94, 115,

139, 233, 237-1 КЗпП України, суд, -

РІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 «Мукачівський

райсількомбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього

заробітку за весь час затримки та відшкодування моральної шкоди відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду

Закарпатської області через цей суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому ст. ст. 223 Цивільного

процесуального кодексу України.

Головуюча Л.В.Курах