Справа №22ц-4321/2010 Головуючий у 1 інстанції Новосад М.Д.
Категорія 57 Доповідач: Мусіна Т.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Бермеса І.В.

Суддів Мусіної Т.Г., Гончарук Л.Я.

при секретарі: Панчуку І.С.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргоюУправління Пенсійного фонду України в м.Червонограді на постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 23 грудня 2009 року

встановила:

11 січня 2007 р. ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Червонограді, уточненим під час розгляду справи, про поновлення строку, визнання дій відповідача неправомірними, перерахунок пенсії за віком у відповідності з прожитковим рівнем, встановленим на 2001-2006 роки та виплату різниці.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що з 07.07.2001 р. йому була призначена пенсія по віку в розмірі 107 грн., що менше прожиткового мінімуму, гарантованого ст.46 Конституції.

Посилаючись на вказані обставини просив поновити строк звернення до суду, визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати його провести перерахування та виплату йому пенсії за період з 07.07.2002 р. по грудень 2006 р. в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для непрацездатних осіб з урахуванням проведених виплат.

Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 23 грудня 2009 р. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м.Червонограді Львівської області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії у розмірі нижчому встановленого законом прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб за період з 01 липня 2001 року по 01 вересня 2004 року.

Стягнуто з Пенсійного фонду України в м.Червонограді Львівської області в користь ОСОБА_1 4515 (чотири тисячі пятсот пятнадцять) грн. 52 коп. недоплаченої суми до пенсії за період з 01 липня 2001 року по 01 вересня 2004 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. Зокрема, зазначають, що розрахунок пенсії позивача за спірний період був проведений на основі чинного законодавства, у період з вересня 2003 р. по серпень 2004 р. прожитковий мінімум не був величиною для розрахунку пенсії.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що ст. 48 Конституції України передбачено право кожного на достатній життєвий рівень, який має бути забезпечений і відповідністю пенсії прожитковому мінімуму, на що звертає увагур Європейський суд з прав людини у рішенні по справі „ОСОБА_2 проти України.

Проте, до такого висновку суд прийшов внаслідок неправильного* застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_1 07 липня 2001р. на підставі ст.19 Закону України „Про пенсійне забезпечення була призначена пенсія за віком, яка обчислена в розмірі 71% його заробітної плати за 60 місяців роботи завідувачем підсобним виробництвом ДП „Червоноградське ремонтної будівельне управління в розмірі 206,56 грн. стажу роботи 41 рік 04 місяці 11 днів, розмір якої підвищувався з урахуванням коефіцієнтів постійного підвищення встановлених постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до постанови КМУ від 15.04.2003 р. № 544 „Про підвищення розмірів трудових пенсій з 1.07.2003 р. розмір пенсії позивачу підвищено до 150 грн. Згідно ст.43 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування позивачу з 1 січня 2004 р. проведено перерахунок пенсії за віком, розмір якої склав 190 грн. 21 коп. На підставі постанови КМУ № 943 від 24 липня 2004 р. встановлена доплата до пенсії до рівня прожиткового мінімуму в розмірі 30 грн. і розмір пенсії позивача з 1.08.2004 р. становив 220,21 грн. Відповідно до постанови КМУ № 1215 від 18 вересня 2004 р. розмір пенсії позивача з урахуванням дотації до прожиткового мінімуму з 1.09.2004 р. складає 284,69 грн. На підставі постанови КМУ № 92-р від 02.04.2005 р. розмір пенсії позивача з 12.01.2005 р. становив 362,43 грн., з 1.10.2006 р. - 396,43 грн., що перевищує прожитковий мінімум.

Закон України „Про пенсійне забезпечення від 15.11.1991 р. гарантує відповідно до Конституції України соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у звязку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно ст.6 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування непрацездатні громадяни, крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення, мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

Відповідно до ст. 9 зазначеного Закону визначено види пенсійних виплат і соціальних послуг, до яких віднесені пенсії за віком, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі і каліцтва, не повязаного з роботою, інвалідності з дитинства), пенсія у звязку з втратою годувальника, допомога на поховання пенсіонера. Повноваження та механізм здійснення Пенсійним фондом України інших видів соціальних виплат, у тому числі і соціальної допомоги пенсіонерам, розмір доходів яких не досягає прожиткового мінімуму, вказаним Законом не передбачені.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку, що отримання позивачем пенсії менше ніж встановлений прожитковий мінімум непрацездатної особи у період з 1.07.2001 р. по 1.09.2004 р. не може бути підставою для перерахунку пенсії, так як ст.ст. 97-99 Закону України „Про пенсійне забезпечення (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачений вичерпний перелік умов підвищення пенсій, до яких зазначена обставина не відноситься.

Зазначені положення Законів не визнані неконституційними.

Колегія суддів вважає, що не може погодитись з висновком суду першої інстанції, що у даній справі слід застосувати ч.З ст.46, ст.48 Конституції України як норми прямої дії, оскільки на реалізації соціальних прав громадян, вказаних у цих нормах, не визначені конкретні обовязки держави щодо їх забезпечення, що дає підстави вважати, що реалізація соціальних прав залежить від фінансового стану держави та наявності у неї відповідних економічних ресурсів. Такий принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства дістав відображення у Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (ст.22).

Стаття 2 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права 1966 року установлює загальний обовязок держав забезпечувати здійснення цих прав у максимальних межах наявних ресурсів.

Колегія суддів вважає, що не можна погодитись з висновком суду першої інстанції, що підставою для задоволення позову ОСОБА_1 є таке джерело права як рішення Європейського суду з прав людини у справі „ОСОБА_2 проти України від 18.07.2006 р., який за версією суду першої інстанції, вважав порушенням прав людини відмову національними судами ОСОБА_2 у задоволенні її вимог про приведення розміру її пенсії у відповідність до прожиткового мінімуму, оскільки із змісту рішення Європейського суду у даній справі цього не вбачається, а місцевий суд допустив довільне його тлумачення. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у даній справі констатується, що національний суд, відмовляючи ОСОБА_2 у позові, не розглянув скаргу заявниці з точки зору ст.46 Конституції та не навів у судовому рішенні відповідної правової аргументації і що саме це є порушенням п.1 ст.6 Конвенції (а.с.36-47).

Натомість, колегія суддів вважає необхідним при вирішенні даної справи врахувати інші рішення Європейського суду з прав людини, у яких сформульовано принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства.

Зокрема, у справі „Сорінг проти Сполученого Королівства у рішенні від 07 липня 1989 року Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположник свобод 1950 р. „спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, повязаними із інтересами суспільства загалом і вимогами захисту основних прав.

У справі „Ріс проти Сполученого Королівства у рішенні від 17 жовтня 1986 року Європейський суд зазначив, що зясовуючи, чи існує позитивне зобовязання держави стосовно людини, „належить враховувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини.

Таким чином колегія суддів вважає, що УПФ України в м.Червонограді визначило ОСОБА_1 розмір пенсії у період з 1 липня 2001 р. по 1 вересня 2004р. на підставі Закону України „Про пенсійне забезпечення, перерахували відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та чинних постанов Кабінету Міністрів України, виданих на виконанні Державного бюджету України, тому відповідно до частини 2 статті 19 Конституц України його дії є правомірними і підстав для задоволення позову по вимогах ОСОБА_1 про перерахунок розміру пенсії до прожиткового мінімуму за період з 1.07.2001 р. по 1.09.2004 р. немає.

Що стосується вимог позивача про перерахунок розміру пенсії за період з 1.09.2004 р. по грудень 2006 р. до розміру прожиткового мінімуму, суд правильно відмовив у їх задоволенні, оскільки наявні у справі розрахунки та огляд колегією суддів оригіналу пенсійної справи позивача підтверджують відповідність розміру його пенсії прожитковому мінімуму та навіть його перевищення (а.с.22-28).

Керуючись ч.1,2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1691 від 18.02.2010 р. „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України„ щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами, п.2 ч.1 ст. 301 п.4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Червонограді задовольнити частково.

Постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 23 грудня 2009 р. в частині задоволених позовних вимог скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Червонограді про визнання дій неправомірними щодо виплати ОСОБА_1 пенсії у розмірі нижчому встановленого законом прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб за період з 01 липня 2001 р. по 01 вересня 2004 р. відмовити за безпідставністю позовних вимог.

В решті постанову суду залишити без змін, апеляційну скаргу - відхилити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 2-х місяців до Верховного Суду України.

Головуючий Бермеса І.В.

Судді Мусіна Т.Г.

ОСОБА_3