Оболонський районний суд міста Києва
Справа № 2-2611/2010 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2010 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Таргоній Д.О.,

при секретарі Фоменко О.С.,

за участю прокурора Павліченко В.О.,

пр-ка Органу опіки і піклування

Оболонської РДА в м. Києві Кузьменка М.І.,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом прокурора Оболонського району м. Києва в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки і піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Оболонського району м. Києва звернувся до суду в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, 1995 року народження, про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина, посилаючись на наступні обставини.

Під час прокурорської перевірки додержання прав та законних інтересів неповнолітніх в Оболонському районі м. Києва встановлено, що на обліку в Службі у справах дітей Оболонської РДА у м. Києві перебуває неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, як дитина, що опинилась в складних життєвих обставинах внаслідок невиконання батьками встановлених законом обов'язків по вихованню та догляду.

Мати неповнолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_7 вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07.04.2009 року засуджена за вчинення злочину, передбаченого ст. 166 КК України.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.09.2009 року ОСОБА_7 позбавлена батьківських прав відносно сина.

Батько неповнолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_2, 1972 року народження, від виконання встановлених законом обов'язків по вихованню та матеріальному утриманню сина самоусунувся. Він залишив родину в 1998 році, на протязі 10 років життям сина не цікавився, не відвідував його, матеріальної допомоги на утримання сина не надавав.

Після засудження ОСОБА_7 за вчинення злочину та позбавлення її батьківських прав відносно сина, ОСОБА_2 відмовився забрати сина на виховання в родину, мотивуючи тим, що в нього інша сім'я, маленька квартира, він ніде не працює і тому не може виховувати та матеріально утримувати власну дитину.

29.09.2009 року відповідач написав заяву про влаштування сина до Центру соціальної реабілітації «Ковчег» Всеукраїнського громадського Благодійного фонду «Батьківська турбота», відмовившись таким чином від дитини.

Згідно довідки від 11.02.2010 року № 23, виданої ЦСР «Ковчег», ОСОБА_2 сина в Центрі не відвідує, обмежуючись лише формальними телефонними розмовами з адміністрацією центру.

В судовому засіданні представник прокуратури Оболонського району м. Києва підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Зазначила, що відповідач ОСОБА_2 умисно самоусунувся від встановлених законом обов"язків по вихованню сина - ОСОБА_5, на протязі тривалого часу про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток не турбувався, знехтував встановленим чинним законодавством обов'язком забезпечити здобуття сином повної загальної середньої освіти і підготовкою його до самостійного життя, матеріально сина не утримував.

Представник Органу опіки і піклування Оболонської РДА в м. Києві також підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Надав суду висновок комісії з питань захисту прав дитини виконавчого органу Оболонської районної в м. Києві ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітнього сина В ОСОБА_4, 1995 року народження.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували з наступних підстав.

ОСОБА_2 одружений з ОСОБА_7, у шлюбі в 1995 році народився їх спільний син ОСОБА_5. Ще до народження сина стосунки між подружжям погіршились. Дружина разом зі своєю матір'ю створили йому неможливі для спільного проживання умови, в зв'язку з чим він змушений був залишити родину і сина.

Через деякий час він почав проживати у громадянському шлюбі з ОСОБА_9 та зареєструвався за адресою: АДРЕСА_1, отримавши тимчасову посвідку на постійне проживання безстроково.

ОСОБА_7 забороняла йому бачитися з сином, створювала перешкоди у спілкуванні з ним, однак час від часу йому все ж таки вдавалось забирати сина, гуляти з ним, водити на вистави, виїжджати на прогулянки в парк, на дитячий майданчик.

На сьогодняшній день він є інвалідом III групи загального захворювання та з 05.01.2004 року отримує пенсію. Хворіє цукровим діабетом понад 11 років і знаходиться на інсулінотерапії. Не палить, алкоголю та наркотиків не вживає.

Про те, що ОСОБА_7 була позбавлена батьківських прав він дізнався29.09.2009 року від Служби у справах дітей Оболонського району м. Києва. Тоді ж йому стало відомо про висновок амбулаторної комплексної психолого-психіатричної експертизи, яким встановлено відставання психологічного розвитку його сина та педагогічну занедбаність, що проявлялась у відсутності загальноосвітніх знань, несформованості навичок читання, рахування, письма, лексики і т.д.

У зв'язку з такими обставинами він вирішив влаштувати сина до реабілітаційного центру, де той за індивідуальною програмою міг би отримати екстерном загальноосвітні знання та пройти психологічну реабілітацію.

Після влаштування сина в ЦСР «Ковчег» він неодноразово телефонував до директора та педагогів, однак син відмовлявся від спілкування з ним, оскільки був негативно настроєний матір'ю щодо свого батька. Перша зустріч відбулась07.10.2008 року і після неї ставлення сина кардинально змінилось в кращій бік.

На даний час ОСОБА_6 проживає разом зі своїм батьком та його сім'єю, продовжує проходження реабілітаційної програми в ЦСР «Ковчег». ОСОБА_2 піклується про його здоров'я, духовний, фізичний та моральний розвиток, намагається зробити все від нього залежне, щоб дитина здобула повну середню освіту та підготувалася до самостійного життя.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників прокуратури та Органу опіки і піклування Оболонської РДА в м. Києві, відповідача та його представника, свідків, допитавши в якості свідка неповнолітнього ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до свідоцтва про народження батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_7, (а.с. 5).

Вироком Оболонського районного суду від 07 квітня 2009 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 166 КК України, (а.с. 7-8).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.09.2009 року ОСОБА_7 позбавлено батьківських прав відносно сина - ОСОБА_4, 1995 року народження, а дитину передано Органу опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, (а.с. 14-16)

Вказаним рішенням суду, а також висновком комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому органі Оболонської районної в м. Києві ради від 22.06.2009 року встановлено, що батько дитини - ОСОБА_2 з сім'єю не проживає, участі у вихованні дитини не приймає, здоров'ям свого сина не цікавиться, (а.с. 17) Відповідно до Акту амбулаторної комплексної судової психолого- психіатричної експертизи № 184 від 24.02.2009 року, у ОСОБА_5 виявлено відставання психологічного розвитку порівняно з нормами його вікового періоду у вигляді вираженої мікросоціальної та педагогічної запущеності, що проявляється у відсутності загальноосвітніх знань, несформованості навиків читання, письма, лічби, лексики, вузькому колі інтересів, низькій пізнавальній активності, несформованості учбової мотивації, що являється наслідком невиконання його матір'ю ОСОБА_7 своїх батьківських обов'язків, (а.с. 9-13)

Як встановлено в судовому засіданні, батько дитини - ОСОБА_2, з 1996 року з ОСОБА_7, своєю дружиною, та сином не проживає.

На даний час відповідач проживає у громадянському шлюбі з ОСОБА_9, з якою виховує трьох дітей, зареєстрований в її квартирі за адресою: АДРЕСА_1, має тимчасову посвідку на постійне проживання.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 29.09.2009 року, 18 листопада 2009 року ОСОБА_5 було тимчасово влаштовано до Центру соціальної реабілітації «Ковчег» Всеукраїнського громадського Благодійного фонду «Батьківська турбота» . (а.с. 22)

Згідно довідки, виданої директором ЦСР «Ковчег» 11.02.2010 року, з 18.11.2009 рок ОСОБА_5 проходить соціальну реабілітацію, проживає та перебуває на утриманні в центрі. Батько, ОСОБА_2 має намір після реабілітації забрати сина до себе. Він періодично телефонує до Центру, цікавиться життям ОСОБА_6, декілька разів намагався приїхати відвідати сина, але через негативне відношення ОСОБА_6 до батька, вирішив зачекати. ОСОБА_10, дізнавшись про те, що до нього має приїхати батько, став поводити себе агресивно, відмовився від зустрічі. З ОСОБА_6 працює психолог та з ним проводиться індивідуальна робота для вирівнювання його освітнього рівня відповідно до віку, (а.с. 24) (і

03.0j3.2010 року директорм ЦСП «Ковчег» також видана довідка про те, що 12.02.201 d року, за порадою психолога Центру, відбулась перша телефонна розмова ОСОБА_2 з сином, після якої ОСОБА_6 погодився на зустріч. 16.02.2010 року відбулась перша зустріч ОСОБА_6 з батьком, на яку ОСОБА_2 приїхав разом зі своїм братом, дядьком ОСОБА_6. 20.02.2010 року - друга телефонна розмова ОСОБА_6 з батьком. 23.02.2010 року - друга зустріч, на яку ОСОБА_2 прийшов разом зі своєю співмешканкою. 03.03.2010 року - відбулась третя зустріч, (а.с. 42)

Допитані в судовому засіданні свідки - ОСОБА_11 - директор ЦСР «Ковчег» та психолог Центру - ОСОБА_8 пояснили суду наступне. На момент прийняття ОСОБА_6 до Центру в його поведінці спостерігалась енергійність, агресивність, він замикався в собі. Під час бесід ОСОБА_6 неохоче йшов на контакт, не проявляв інтересу до запропонованих завдань, був постійно напруженим. В розмовах про батька проявляв агресивність та небажання бачитись та спілкуватись з ним. В подальшому з ОСОБА_6 була проведена психодіагностична та психокорекційна робота, в результаті якої зменшилась його емоціна напруга, поступово почав формуватись рівень адекватної самооцінки, впевненість в собі та своїх силах. Батько ОСОБА_10 весь час перебування сина у Центрі проявляв свою турботу та занепокоєння станом сина, постійно телефонував, цікавився його успіхами, бажав зустрічі. За рекомендаціями психолога перша зустріч ОСОБА_6 з сином відбулась лише в лютому 2010 року. При цьому, відновлення родинних стосунків з батьком дуже позитивно вплинуло на психоемоційний стан дитини, сприяло підвищенню мотивації до навчання. ОСОБА_10 на даний час проживає з батьком, щоденно приїжджає до Центру, займається з педагогами Школи екстренів, продовжує проходити курс реабілітації за індивідуальною програмою.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 - співмешканка відповідача, пояснила суду наступне. З 1996 року відповідач почав проживати разом з нею, вона дала дозвіл на його реєстрацію в своїй квартирі. Під час спільного проживання у них народилось троє дітей. їй відомо, що ОСОБА_12 має сина ОСОБА_10 від шлюбу з ОСОБА_7, з якою вона знайома. ОСОБА_10 також знає з дитинства, оскільки відповідач час від часу відвідував сина, забирав його до себе, надавав ОСОБА_7 кошти на утримання ОСОБА_6, іноді сам купував для нього одяг та харчі. їх спільні діти знайомі з ОСОБА_6, спілкуються при зустрічах, дружать, їй також відомо, що певний проміжок часу ОСОБА_7 перешкоджала відповідачу у спілкування з сином, не дозволяла їм бачитись. На даний час ОСОБА_6 проживає у них в сім'ї, має своє ліжко, місце для навчання та підготовки домашніх завдань, між ними склались теплі родинні відносини і вона не заперечує проти того, щоб ОСОБА_6 постійно проживав з ними.

Свідок ОСОБА_13 - двоюрідний брат відповідача, в судовому засіданні пояснив, що перебуває з ОСОБА_2 в тісних родинних відносинах, вони спілкуються сім'ями. Йому відомо, що ОСОБА_7 на протязі декількох років не дозволяла відповідачу бачитись з сином - ОСОБА_6. Однак, відповідач завжди проявляв бажання до таких зустрічей, і коли вони були можливі - забирав сина, вони разом ходили на прогулянки в парк, на концерт, всвяткували дні народження. Йому також відомо, що ОСОБА_6 зараз проживає з батьком, для нього забезпечені гарні умови для проживання та відпочинку, батько свій вільний час проводить разом з ним.

ОСОБА_7, допитана в судовому засіданні в якості свідка, зазначила, що причиною розірвання відносин з ОСОБА_2 стало негативні відносини між ним та її матір'ю. Підтвердила, що тривалий час вона заперечувала проти зустрічей ОСОБА_2 з сином, не дозволяла їм спілкуватись, оскільки на цьому наполягала її мати. Пояснила також, що відповідач надавав їй кошти на утримання дитини, купляв йому одяг. Не заперечувала того факту, що ОСОБА_2 є гарним батьком та любить свого сина.

ОСОБА_14, 1995 року народження, в присутності педагога ЦСР «Ковчег» був допитаний в судовому засіданні в якості свідка та пояснив наступне. З дитинства він проживав разом з матір'ю - ОСОБА_7 та бабусею. Батько з ними не жив, але час від часу вони зустрічались, відмічали день народження, розважались, гуляли. Мама не дуже добре останнім часом відгукувалась про батька. Після того, як його матір позбавили батьківських прав та його було влаштовано до ЦСР «Ковчег», він був дуже злий на обох батьків, вважав їх винними, не бажав бачитися з батьком. Однак потім, після зустрічі з батьком, він радів, що між ними відновлені приязні стосунки. Зараз він дуже задоволений, що проживає з батьком, який про нього піклується. У нього з'явилась мета в житті, бажання вчитися, розвиватися.

Висновком комісії з питань захисту прав дитини виколанвчого органу Оболонської районної у м. Києві ради (Оболонської РДА у м. Києві), як органу опіки та піклування, встановлено доцільність позбавлення ОСОБА_12 батьківських, прав відносно неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що не дивлячись на те, що ОСОБА_2 на протязі тривалого часу неналежним чином виконував свої обов язки по вихованню та догляду за дитиною, фактично залишивши питання виховання, здоров'я, отримання дитиною освіти, на відповідальність матері, яка зі своїми обов язками не справилась та як наслідок була позбавлена батьківських прав, на даний час відповідач піклується про сина, створив умови для його проживання в сім'ї, забезпечує його матеріально, оточив його батьківською турботою, несе відповідальність за отримання сином освіти.

Відповідно ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками чи наркоманами, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», визначено, що позбавлення батьківських є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

З огляду на викладене, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає їх недостатніми для позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 стосовно його неповнолітнього сина ОСОБА_10.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 10, 11, 60, 209, 213, 214, 215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову прокурора Оболонського району м. Києва в інетерсах неповнолітнього ОСОБА_4, до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки і піклування Оболонськоої районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається протягом 10 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне; оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20-ти денний строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

СУДДЯ: