Броварський міськрайонний суд Київської області
справа 2-408/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

«10» лютого 2010 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Василишина В.О.,

при секретарі Пархоменко А.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та її представника - адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що їй належить ? частина квартири АДРЕСА_1. Інша ? частина цієї квартири належить ОСОБА_3 Між співвласниками на підставі судового рішення визначено порядок користування квартирою, згідно із яким позивачу ОСОБА_1 виділено у користування житлову кімнату, площею 16,5 кв.м., а відповідачу ОСОБА_3 - житлову кімнату, площею 17,1 кв.м. В спільному користуванні співвласників залишені: - житлова кімната, площею 14,4 кв.м., кухня, ванна кімната, санвузол, коридор та шафа. Разом із тим, 22 липня 2008 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено й нотаріально посвідчено договір найму ? частини квартири. При цьому вона як співвласник квартири погодження на укладення договору найму не давала, за цим договором у найм передано приміщення які перебувають у загальному користуванні. Крім того, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ведуть антигромадський спосіб життя й створюють нестерпні умови для проживаючи у квартирі. Просить суд на підставі статті 369 Цивільного кодексу України визнати недійсним спірний договір найму частини квартири від 22 липня 2008 року.

Судом на підставі статей 35, 36 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_6

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали й просили їх задовольнити. При цьому вони пояснили, що спірний правочин укладено без згоди одного із співвласників квартири, яка є обовязковою за змістом чинного законодавства України.

У судове засідання відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи зворотні поштові повідомлення про одержання судових повісток (а.с. 63-65).

У судове засідання третя особа приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_6 не зявилася. До суду надійшла письмова заява цього приватного нотаріуса, в якій вона просить суд розглядати справу у її відсутність. Одночасно зазначається, що нотаріальна дія вчинялася з дотриманням вимог чинного законодавства України (а.с. 62).

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

У судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 (? частка) та ОСОБА_1 (? частка) (а.с.46 витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2007 року (яке набрало законної сили) (а.с.4) визначено порядок користування зазначеною вище квартирою. Виділено у користування ОСОБА_3 кімнату під номером 3, площею 17,1 кв.м., а ОСОБА_1 кімнату під номером 4, площею 16,5 кв.м., з балконом. Інші приміщення, а саме: - житлова кімната під номером 2, площею 14,4 кв.м., шафа під номером 5, площею 0,3 кв.м., кухня під номером 6, площею 5,3 кв.м., санвузол під номером 7, площею 2 кв.м., ванна кімната під номером 8, площею 0,9 кв.м., коридор під номером 1, площею 5 кв.м., залишені у спільному користуванні співвласників.

22 липня 2008 року між ОСОБА_3, з однієї сторони, та ОСОБА_4 й ОСОБА_5, з другої сторони, укладено договір найму (оренди) частини квартири (а.с.6). Згідно із умовами цього договору наймодавець передав, а наймачі прийняли в тимчасове платне користування ? частину квартири АДРЕСА_1. Крім того, в цьому договорі вказано, що згідно із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2007 року ОСОБА_3 виділена у користування житлова кімната під номером 3, площею 17,1 кв.м., а житлова кімната під номером 2, площею 14,4 кв.м., й підсобні приміщення перебувають у спільному користуванні. Цей правочин посвідчено приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_6

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 дала покази про те, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 чинять перешкоди ОСОБА_1 у володінні та користуванні квартирою, ведуть антигромадський спосіб життя.

Відповідно до статей 810, 813 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Сторонами у договорі найму житла можуть бути фізичні та юридичні особи.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 наголосили, що відповідач ОСОБА_3 не мав права укладати договір найму належної йому частини квартири без погодження цього правочину із іншим співвласником ОСОБА_1, як це передбачено статтею 369 ЦК України.

Між тим, стаття 369 ЦК України визначає порядок здійснення права спільної сумісної власності.

За змістом статей 356, 368 ЦК України власність двох або більш осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частиною 1 статті 358 ЦК України чітко визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що кожному співвласнику в майні, яке належить їм на праві спільної часткової власності, належить обмежене право власності на спільну річ й змістом внутрішніх правовідносин в спільній частковій власності є право й обовязок кожного співвласника узгоджувати свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими співвласниками.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виконуючи вимоги наголошених вище статей 10, 11, 60 ЦПК України у судовому засіданні судом було уточнено предмет та підстави заявленого позову, розяснено позивачу ОСОБА_1 та її представнику адвокату ОСОБА_2 права та обовязки, наслідки вчинення чи не вчинення процесуальних дій.

У судовому засіданні, фіксування якого здійснювалося відповідно до положень Глави 5 ЦПК України, позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 наголосили, що підставою заявлених позовних вимог про визнання правочину недійсним є недодержання співвласником в праві спільної часткової власності ОСОБА_3 вимог цивільного законодавства щодо узгодження дій одного із співвласників по володінню, користуванню та розпорядженню спільним майном з іншим співвласником. Жодних інших позовних вимог до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 не має.

За змістом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені зокрема частиною 1 статті 203 цього Кодексу (зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд приходить до висновку, що спірний правочин суперечить вимогам цивільного законодавства України, а саме положенням частини 1 статті 358 ЦК України.

Враховуючи те, що правовим режимом квартири АДРЕСА_1 є спільна часткова власність, то позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212 215 ЦПК України Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір найму (оренди) частини квартири 32 в житловому будинку 49 по вулиці Короленка у місті Броварах Київської області від 22 липня 2008 року, укладеного між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідченого 22 липня 2008 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_6 й зареєстрованого в реєстрі за номером 2900.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення та подання після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, копія якої одночасно надсилається до суду апеляційної інстанції, або в порядку, передбаченому ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя В.О.Василишин