Дзержинський районний суд м.Харкова
Справа №2-8694/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРА ЇНИ

27 вересня 2010 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - ГРИГОР'ЄВОЇ А.О.

при секретарі - КВІТЧАСТІЙ О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Харківський завод електроапаратури» про зобовязання вчинити певні дії,

Установив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить зобовязати державне підприємство «Харківський завод електроапаратури» видати їй документи на закріплення за нею кімнати № 320 в будинку №193 корпус № 1 по вулиці Клочківській міста Харкова, який має статус гуртожитку.

ОСОБА_1 в процесі розгляду справи уточнила позовні вимоги та просила зобовязати державне підприємство «Харківський завод електроапаратури» видати ордер на закріплення за нею кімнати № 320 у будинку № 193 корпус 1 по вулиці Клочківській міста Харкова, який мас статус гуртожитку, визнати за нею право користування зазначеною кімнатою.

Свої вимоги вона обгрунтовує тим, що була прийнята на державне підприємство «Харківський завод електроапаратури» 16.07.1986 року, де працювала до 27.06.1997 року економістом. Після прийняття на підприємство їй надали право зайняти ліжко - місце в гуртожитку за адресою: місто Харків, вулиця Клочківська, будинок № 193, корпус № 1. кімната № 320.

В 1996 році вона фактично проживала в зазначеній кімнаті одна, адміністрація підприємства дозволила користуватися одноосібно кімнатою і відкрила на її імя особистий рахунок для сплати комунальних послуг за всю кімнату.

В 2010 році керівництво підприємства повідомило, що з будинку знімається статус гуртожитку та попросило надати ордер на займане мною приміщення кімнати, однак зазначений ордер мені не надавався, у звязку з чим вона звернулась до суду з дійсним позовом для визнання свого права на користування кімнатою № 320 в будинку № 193 корпус № 1 по вулиці Клочківській міста Харкова.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 визнав, не заперечував проти їх задоволення, повідомивши про те, що позивач у звязку з роботою дійсно отримала право на проживання спочатку на ліжко - місце в гуртожитку за адресою: місто Харків, вулиця Клочківська, 193, корп. 1 кімната 320, а з 1996 року позивачу адміністрацією підприємства було дозволено користуватися одноосібно кімнатою. На імя позивача було відкрито особистий рахунок для сплати комунальних послуг за всю кімнату.

Суд, вислухавши позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

У відповідності до степи 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами які беруть участь у справі.

Позивач ОСОБА_1 була прийнята на державне підприємство «Харківський завод електроапаратури» 16.07.1988 року, де працювала до 27.06.1997 року економістом з праці, була звільнена у звязку з переводом до ТОВ „Інтеркомп за згодою між: керівниками, згідно довідки державного підприємства «Харківський завод електроапаратури» від 14.07.2010 року № 33/682

Відповідно до довідки державного підприємства «Харківський завод електроапаратури» № 251 від 10.02.2010року позивач ОСОБА_1 проживає у кімнаті № 320 корпус 1 у будинку № 193 по вулиці Клочківській міста Харкова та сплачує комунальні послуги за кімнату як сімейну з 1996 року, боргу за квартирну плату немає.

Згідно виписки з постанови спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету державного підприємства «Харківський завод електроапаратури» протоколом № 2 від 20.01.2010 року будинки № 193 та № 193 - А по вулиці Клочківській були виключені з числа гуртожитків.

Зазначені обставини визнані сторонами у справі та не підлягають доказуванню.

Згідно статті 127 Житлового кодексу України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

Відповідно до стаття 129 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Згідно зі статтею 132 Житлового кодексу України сезонні, тимчасові працівники особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Надаване громадянам у зв'язку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу.

Осіб, які проживають у гуртожитках, виселяються також у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення.

Особи, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, виселяються із спеціальних гуртожитків після поліпшення їх житлових умов у порядку, передбаченому законодавством, або після звільнення їх жилої площі, тимчасово заселеної іншими особами, чи після проходження відповідного курсу лікування. Особам, які пройшли курс лікування і не мають іншої жилої площі, житло надається в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до вимог ст.125 Житлового кодексу України, без надання іншого жилого приміщення, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Приймаючи до уваги викладене, тривалість проживання позивача у кімнаті № 320 будинку № 193 корпусу № 1 по вулиці Клочківській міста Харкова, у звязку з трудовими відносинами з відповідачем, сумлінне користування позивача зазначеним приміщенням, не надання ордеру позивачу на зазначену вище кімнату без поважних причин, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання за позивачем права користування зазначеною кімнатою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.208-223 ЦПК України, ст.ст. 118,125,127,129 Житлового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право користування кімнатою № 320 в будинку № 193 корпус № 1 по вулиці Клочківській міста Харкова.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

СУДДЯ: