Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області
Справа №2-13/2010
28 квітня 2010 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в
головуючої судді Курочкіної О. М.
при секретарі Лукіної Л. Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради про визнання права власності на спадкове майно
До суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом про визнання права власності на спадкове майно до відповідача ОСОБА_2 сільської ради.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 30 травня 2002 року помер його дідусь ОСОБА_3. За життя він склав заповіт відповідно до якого заповідав батькові позивача все своє майно. Спадкове майно складається з земельної ділянки, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради та житлового будинку по вул. Горького, 6 в с. Троїцьке Петропавлівського району, Дніпропетровської області. В належний строк батько позивача оформив на своє ім'я земельну ділянку, а будинок не оформив, тому що на нього немає всіх належних документів. Будинок було збудовано в 1984 році, але з невідомих причини не зареєстровано,. На даний час проживає у вказаному будинку, а його батько відмовляється від будинку на користь позивача.
Позивач в судовому засіданні позовом підтримав, просить його задовольнити.
Від відповідача надійшла заява з проханням розглянути справу без участі їх представника.
Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що проти задоволення позову не заперечує, тобто відмовляється від спадщини у вигляді житлового будинку на користь позивача.
Вислухавши позивача, третю особу, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Судом встановлено, що 30.05.2002 року помер дідусь позивача ОСОБА_5 після смерті якого залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки розташованої на території ОСОБА_2 сільської ради та житлового будинку № 6 по вул. Горького в с. Троїцьке, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження батька позивача, копією свідоцтва про народження позивача, копією свідоцтва про смерть. За життя померлий ОСОБА_5 склав заповіт відповідно до якого все своє майно в тому числі і житловий будинок № 6 по вул. Горького в с. Троїцьке, Петропавлівського району, Дніпропетровської області і земельну частку (пай) заповів батькові позивача - третій особі по справі ОСОБА_4, що підтверджується копією заповіту.
ОСОБА_4 у встановленому законом порядку прийняв спадщину > вигляді земельної ділянки і 16.12.2002 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а спадщину у вигляді житлового будинку ОСОБА_4 не прийня; так як на будинок відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджується відмовок: нотаріуса.
Відповідно до довідки ОСОБА_2 сільської ради Петропавлівського район. Дніпропетровської області від 27.04.2010 року власником житлового будинку № 6 по вул Горького в с. Троїцьке, Петропавлівського району, Дніпропетровської області був померлий ОСОБА_5.
Відповідно до довідки відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства від 31.01.2008 року № 52 документів на введення будинку № 6 по вул. Горького в с. Троїцьке, Петропавлівського району, Дніпропетровської області в експлуатацію немає, будівництво житлового будинку завершено в 1984 році, порушень містобудівних норм не виявлено.
Таким чином суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 був належним власником житлового будинку № 6 по вул. Горького в с. Троїцьке, Петропавлівського району, Дніпропетровської області.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 року, який набрав чинності 01 січня 2004 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Згідно зі ст. 524 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року, який був чинним на той час, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.
Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 549. Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:
1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;
2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Батько позивача ОСОБА_6 відмовляється в судовому засіданні від спадщини у вигляді житлового будинку на користь позивача.
Відповідно до довідки ОСОБА_2 сільської ради від 27.04.2010 року вих. № 386 позивач ОСОБА_1 проживає та зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1. Петропавлівського району, Дніпропетровської області.
Згідно з актом депутата ОСОБА_2 сілької ради від 27.04.2010 року та довідки ОСОБА_2 сільської ради від 27.04.2010 року вих. № 383 померлий ОСОБА_5 проживав у домовлодінні № 6 по вул. Горького в с. Троїьке Петропавлівського району. Дніпропетровської області, його онук ОСОБА_1 проживав за вищевказаною адресою без реєстрації, також в акті вказано, що позивач доглядав свого дідуся ОСОБА_5.
Таким чином судом встановлено, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 відмовився від спадщини у вигляді житлового будинку на користь позивача, а позивач в свою чергу спадщину прийняв, оскільки проживав з спадкоємцем в спадковому будинку, а отже вступив в управління та володіння спадковим майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 212-214 ЦПК України, ст. 328 п. 4 прикінцевих і перехідних положень ЦК України, ст. ст. 524, 548, 549, 553 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 р., суд-
Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.
Встановити, що ОСОБА_5, який помер 30.05.2002 року, на праві приватної власності володів житловим будинком № 6 по вул. Горького в с. Троїцьке, Петропавлівського району, Дніпропетровської області.
Визнати за ОСОБА_1, як за спадкоємцем за законом, право власності на житловий будинок № 6 по вул. Горького в с. Троїцьке, Петропавлівського району. Дніпропетровської області, який належав, померлому 30.05.2002 року ОСОБА_5.
Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя О.М.Курочкіна