АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2010 року м. Дніпропетровськ

27 січня 2011 року колегія судців судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Деревянка О.Г.

суддів - Красвітної Т.П., Черненкової Л.О.

при секретарі - Качур Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Самарської районної у місті ОСОБА_2 ради на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2010 року за позовом ОСОБА_3 яка діє також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до Самарської районної у місті ОСОБА_2 ради , Комунального Виробниче житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Самарського району, третя особа орган опіки та піклування Самарської районної у місті ОСОБА_2 визнання права користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2009 р. позивачка в свої інтересах та в інтересах неповнолітнього сина звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідачів. В обґрунтування зазначила про те, що з 1991 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_5. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 У грудні 1992 року ОСОБА_5 отримав по обміну житлової площі квартиру АДРЕСА_1, в яку вона разом із чоловіком та сином вселились, вели спільне господарство. 14.03.2009 року ОСОБА_5, який був основним квартиронаймачем помер. Просила визнати за нею та за сином право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_2.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2010 року позов ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_2.

Додатковим рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 26 листопада 2010 року ОСОБА_3 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Самарська районна у місті ОСОБА_2 рада ставить питання про скасування рішення суду в звязку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з 14 серпня 1991 року перебували у шлюбі, від шлюбу мають сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.6)

25 грудня 1992 року на підставі обмінного ордеру на жиле приміщення ОСОБА_5 отримав однокімнатну квартиру АДРЕСА_3. (а.с.8)

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер 14.03.2009 року, (а.с.7)

До членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України, тобто дружина власника квартири, їхні діти і батьки, а також інші особи.

Відповідно до вимог ст.. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, іцо вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між дими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до акту від 23.06.2009 року складеного представниками РЕУ № 2 КПЖРЕП Самарського району, за участю мешканців будинку № 25 по вул.. Роторній, в квартирі № 12 на момент смерті ОСОБА_5 в квартирі постійно проживали без реєстрації ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3, (а.с.9)

Як член сімї наймача квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_4 тривалий час проживав в квартирі разом з батьком, і це приміщення було постійним місцем його проживання, оскільки з попереднього місця проживання він був знятий, вів з батьком спільне господарство, а тому він у встановленому законом порядку набув право користування жилим приміщенням, що відповідає положенням п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (із змінами та доповненнями) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». При цьому, як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійснення правосудця», наявність чи відсутність прописки само по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член, сімї наймача приміщення, або ж для відмови'їй у цьому.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що рішення суду, яким за ОСОБА_4 визнано право користування квартирою № 25 по вул.. Роторній, 12 в м. Дніпропетровську є обгрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону, тому підстави для його скасування чи зміни відсутні. Відповідачем не надано доказів які б спростовували доводи ОСОБА_4

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду по їх оцінці, тому є необгрунтованими і не можуть служити підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.218, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Самарської районної у місті ОСОБА_2 ради відхилити.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту її проголошення і може буги оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: