30.09.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Справа №22ц-4888,2010р. Головуючий в 1-й інстанції
Категорія: 27 ОСОБА_1
Доповідач - Цуканова І.В.
УХВАЛА

ІМВНЕМ УКРАЇНИ

2010 року вересня місяця «ЗО» дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого - Цуканової І.В.

Суддів: Полікарпової О.М., Приходько А.А.

при секретарі - Ляшенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від «25» червня 2010 року

за позовом

ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитної угоди недійсною, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2010р. позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 29.01.2008р. між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», був укладений кредитно-заставний договір №НЕСЕРА. За даним договором позивачу було надано кредит в сумі 21428,37 доларів СІПА з терміном погашення до 28.01.2013 року зі сплатою 9% річних, з цільовим призначенням - придбання автомобілю «МіІзиЬізІїі Оиїйапсїег», реєстраційний номер НОМЕР_1. В забезпечення виконання всіх зобовязань за договором ним передбачена застава - транспортний засіб, на придбання якого надається кредит. Позивач вважав, що договір від 29.01.2008р. як укладений з порушенням законодавства є недійсним, крім того, відповідачем були порушені його права, як споживача. Враховуючи викладене на підставі ст.192;ч.1ст.203; ч.1ст.215; 230; ч.1ст.524;ст.533 ЦК України, ст.99 Конституції України, просив суд визнати недійсним кредитно-заставний договір №НЕСЕРА від 29.01.2008р.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 25.06.2010р. у задоволенні позову відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, який діє в інтересах позивача, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що 29.01.2008р. між позивачем та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», був укладений кредитно-заставний договір №НЕСЕРА. За даним договором позивачу було надано кредит в сумі 21428,37 доларів США з терміном погашення до 28.01.2013 року зі сплатою 9% річних, з цільовим призначенням - придбання автомобілю «МіізиЬізЬі ОиНапсіег», реєстраційний номер НОМЕР_1 /а.с. 9-18/.

В підтвердження прийняття на себе зобовязань, передбачених договором №НЕСЕЕА від 29.01.2008р., в якості забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобовязань щодо погашення кредиту та інших платежів було заставлено автомобіль «МіізиЬізЬі Оийапсіег», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВТС №023513, виданого МРЕВ ДАІ м.Херсона 25.01.2008 року, вартістю 132310,00 грн.

Відповідно до регламенту надання кредитів кредити видавалися як в іноземній, так і в національній валюті.

Під час укладення спірного договору ОСОБА_3 самостійно обрав валюту (іноземну) кредиту, що підтверджується його анкетою-заявою від 21.01.2008р. /а.с. 39/.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що волевиявлення позивача при укладенні спірного договору було вільним, дії відповідали його внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором, а саме: повернення фактично одержаної суми кредиту, сплата відсотків за користування кредитом, інших обовязкових платежів та штрафних санкцій.

Правомірність укладення кредитного договору в іноземній валюті суд обґрунтував нормами Закону України «Про банки і банківську діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», послався на наявність у позивача генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку /а.с. 35,36/.

Оскільки позивач не надав доказів, що видання кредиту в іноземній валюті є дискримінацією по відношенню до нього, ОСОБА_3, то суд не знайшов підстав для задоволення позову і як такого, що суперечить ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, підтверджуються дослідженими судом доказами, яким дана відповідна юридична оцінка, ґрунтуються на вимогах закону.

Рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування колегія судців не вбачає.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки такі доводи висувалися представником позивача з судовому засіданні місцевого суду і підстави їх неприйняття судом відображені у судовому рішенні.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст.ст. 303, 308,315, п.1 ч.І ст. 307 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 25 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до судової палати у цивільних справах Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: