Справа №22-ц-4764 Суддя-доповідач - Семеній
УХВАЛА

30 листопада 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого Семеній Л.І.,

суддів Кононенко О.Ю., Білецького О.М.,

з участю секретаря судового засідання Федини Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 жовтня 2010 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника Зарічного відділу Державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції ОСОБА_2 та державних виконавців Шум Т.В., Мурашковської В.В., Матусенко Т.П., заінтересована особа ОСОБА_3,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 жовтня 2010 року скаргу ОСОБА_1 на дії начальника Зарічного відділу Державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції (далі Зарічний ВДВС) ОСОБА_2 залишено без задоволення, а скаргу на дії державних виконавців Зарічного ВДВС ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без розгляду.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначену ухвалу суду скасувати та задовольнити її скаргу.

Зазначає, що судом не перевірено доводів державного виконавця щодо часу виїзду боржника за кордон та його місцезнаходження на теперішній час. Також виконавчою службою не вчиняється жодних дій по поверненню боржника в Україну або його депортації з Італії. Крім того, керівництвом виконавчої служби порушено порядок розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги на дії начальника Зарічного відділу Державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції ОСОБА_2 та державних виконавців Шум Т.В., Мурашковської В.В., Матусенко Т.П., в частині вимог щодо неналежного виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що при вчиненні виконавчих дій строк виконавчого провадження не порушено, враховуючи періоди зупинення виконавчого провадження. У судовому засіданні спростовано доводи скаржниці, що боржник знаходився за межами території України після відкриття виконавчого провадження та, що всі дії державних виконавців відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції про проведення виконавчих дій і є правомірними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, так як він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 06 березня 2008 року державним виконавцем Зарічного ВДВС відкриті виконавчі провадження за виконавчими листами від 11 жовтня 2007 року №2-338, виданих Охтирським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 16946,12 грн., які 13.03.2008 року обєднані в одне провадження.

06.03.2008 року державним виконавцем зроблено запити до ДАІ, Сумського МБТІ, адресного бюро м. Суми, Сумської обласної інспекції державного технічного нагляду.

При проведенні виконавчих дій ним встановлено, що крім не визначеної частки у власності на квартиру АДРЕСА_1, у ОСОБА_3 іншого майна не виявлено. З метою визначення частки боржника у праві власності на квартиру, державним виконавцем було подано подання до суду і після його задоволення проведено опис та арешт належної йому ? частки квартири. У цей період державним виконавцем виконавче провадження неодноразово зупинялось в звязку з розшуком майна боржника, призначенням експертизи, а потім поновлювалось з метою продовження вжиття заходів необхідних для реалізації виконання рішення суду. Після визначення вартості частки нерухомого майна боржника, яка відповідно до експертної оцінки склала 67500 грн., державним виконавцем вчинялися заходи щодо реалізації цього майна. В звязку з тим, що первинні та повторні торги не відбулися через відсутність покупців, реалізувати арештоване нерухоме майно не вдалося, про що стягувача було повідомлено та запропоновано залишити за собою непродане майно в рахунок погашення боргу. На вказану пропозицію ОСОБА_7 відповіді не надала.

За час проведення виконавчих дій від боржника надійшло 1663 грн. 22 коп. на погашення боргу, які державним виконавцем були перераховані на рахунок стягувача, що підтверджується платіжними дорученнями №2015 від 01.03.2010р., №2147 від 19.03.2010р., №2313 від 20.04.2010р., №2829 від 20.07.2010р., №3028 від 11.08.2010р., №3284 від 21.09.2010р., №3736 від 27.10.2010р. (а.с. 28-34).

З урахуванням наведеного дії державних виконавців з примусового виконання виконавчих листів від 11 жовтня 2007 року за №2-238 відповідають вимогам ст.ст. 35, 36, 42, 44-1, 49, 50, 54, 55, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції про проведення виконавчих дій і є правомірними.

Враховуючи, що у періоди з 24 квітня по 04 червня 2008 року, з 16 червня 2008 року по 12 лютого 2009 року, з 19 жовтня 2009 року по 01 лютого 2010 року виконавче провадження було зупинене, порушення виконавчою службою строків проведення виконавчих дій, передбачених ст.25 Закону України Про виконавче провадження, не встановлено.

Всупереч вимогам ст.60 ЦПК України ОСОБА_7 не довела тих обставин, на які вона посилалася в своїй скарзі.

Вирішуючи скаргу на дії начальника Зарічного відділу Державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції ОСОБА_2 та державних виконавців Шум Т.В., Мурашковської В.В., Матусенко Т.П., в частині вимог щодо неналежного виконання рішення суду, місцевий суд повно і всебічно зясував обставини справи, дав належну оцінку доказам, у т. ч. і тим, на які посилався заявник, і дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги в цій частині.

Залишаючи скаргу ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльність начальника Зарічного відділу Державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо відсутності реагування на подані скарги без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що вона, не отримавши в передбачений ст.85 Закону України Про виконавче провадження строк постанови, довідалася про порушення її прав, проте за їх захистом звернулася більше ніж через два роки, тобто після закінчення процесуальних строків. З заявою про їх поновлення до суду не зверталася.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.4 ст.85 Закону України Про виконавче провадження скарга, подана у виконавчому провадженні до начальника органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, розглядається у 10-денний строк. За наслідками розгляду скарги начальник органу державної виконавчої служби виносить постанову про задоволення чи відмову в задоволенні скарги, яка у 10-денний строк може бути оскаржена до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 17.03.2008 року звернулася безпосередньо до начальника Зарічного відділу Державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції з заявою про хід виконання рішення суду, а 20.05.2008 року зі скаргою на бездіяльність судового виконавця та надіслала їх копії для контролю Головному управлінню юстиції у Сумській області. Відповіді на них відповідно від 02.04.2008 року та 25.06.2008 року вона отримала лише від Головного управління юстиції. Зі скаргою на бездіяльність начальника Зарічного ВДВС вона звернулася до суду 18.10.2010 року.

Згідно з ст.72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

За таких обставин та враховуючи, що з заявою про поновлення строку на оскарження до суду ОСОБА_7 не зверталася, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про залишення скарги в цій частині без розгляду.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, оскільки були предметом дослідження суду першої інстанції і отримали обєктивну оцінку.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.303, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, ст.313, п.4 ч.1ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 жовтня 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді