Справа № 2-510/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2010 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі: головуючого -судді Білінської Г.Б.

при секретарі Руденко Н.М.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третіх осіб ЛОКБТІ та ЕО , органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації м.Львова, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, СГІРФО Шевченківського району м.Львова про визнання договору дарування квартири та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно недійсними, визнання права користування квартирою та зобов'язання до вчинення дій

встановив

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_7, із позовом., у якому просить визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 19.02.2009 р. між його колишньою дружиною ОСОБА_8 та її матїрю ОСОБА_5, вважаючи, що такий договір порушує права його неповнолітнього сина ОСОБА_3 на проживання у вказаній квартирі та користування нею. Окрім цього , просить визнати недійсним витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно на імЯ ОСОБА_5. на вказану квартиру, а також - визнати за неповнолітнім ОСОБА_3 право користування спірною квартирою та зобовязати ОСОБА_8 зареєструвати сина у спірній квартирі.

В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що з 04.02.1995 року перебував у шлюбі із ОСОБА_8 Від шлюбу у 1995 році у них народився син ОСОБА_9. Підчас шлюбу за спільні кошти була придбана квартира АДРЕСА_2 , яка складається із трьох кімнат ,кухні та комунальних вигод, житловою площею 61.6 кв.м. Зазначена квартира після укладеного ним та дружиною договору купівлі-продажу перейшла у власність дружини. Після розірвання між позивачем та відповідачкою ОСОБА_8 шлюбу, син залишився проживати із дружиною Однак, 19.02.2009 р. ОСОБА_8 уклала договір дарування із своєю матірю ОСОБА_5,. за яким власником квартири стала остання. А синові колишня дружина відмовляє у праві користування спірною квартирою, зареєструвала його у будинку своїх батьків у смт.Меденичі, де насильно утримує. Оскільки права неповнолітнього сина грубо порушуються, він вимушений звертатись до суду за захистом його прав.

У судовому засіданні позивач ствердив свої вимоги та дав пояснення, аналогічні змісту позову.

Відповідачка ОСОБА_8 позовні вимоги заперечила та пояснила ,що дійсно під час перебування її у шлюбі з ОСОБА_2Б, була придбана квартира АДРЕСА_1. Ця квартира була придбана за кошти її батьків і її власні заощадження, жодних коштів її колишній чоловік ОСОБА_2 не надавав. Оскільки нормальні стосунки у сімї не склались через негативне ставлення позивача до неї, як до жінки, шлюб було розірвано. Позивач ОСОБА_2 поставив вимогу, що він не має наміру сплачувати аліменти на утримання сина , так як ніде не працює і у нього немає коштів, а взамін її обіцянки не звертатись в суд із позовом про стягнення аліментів ,відмовився в її користь від своєї частки у спірній квартирі. Це було оформлено нотаріально посвідченим договором , за яким позивач подарував їй належну йому 1/2 частку спірної квартири 20.04.2001 р., а вона не ставила питання про стягнення коштів на утримання сина, який залишився проживати з нею.

У спірній квартирі вони із сином проживали дуже незначний період часу, так як син ОСОБА_9 , навчаючись у м.Львові ,попав у дуже погану компанію, став прогулювати уроки, вчителі скаржились на його поведінку, і тоді вона вирішила переселитись до своїх батьків у смт.Меденичі, де маються дуже добрі умови для проживання, де сип почав ходити в школу. Йому жити у селі подабається, у нього там хороші друзі, навчання налагодилось, він став займатись спортом і наміру повертатись у м.Льввів не має. Оскільки вона сама вимушена утримувати дитину, квартиру їй утримувати було важко, їй прийшлось укласти договір дарування спірної квартири з матірю ОСОБА_5 Відповідачка вважає, що жодні права дитини при цьому не порушені. Син не мав частки у праві власності на спірну квартиру, не був там ніколи зареєстрований , фактично з дня народження постійно, за виключенням незначного періоду часу ,проживав у будинку у смт.Меденичі, де має свою кімнату, всі умови для навчання і розвитку. Відповідачка вважає, що своїм зверненням до суду позивач хоча не вирішувати будь -які проблеми дитини ,а задовольнити якісь свої власні амбіції і у забезпечити собі через дитину право користування спірним житлом, від частки у якому сам добровільно відмовився.

Відповідачка ОСОБА_5 позовні вимоги заперечила та суду пояснила, шо спірна квартира була придбана за її кошти та частково заощадження її доньки ОСОБА_8, яка займалась бізнесом. Зять ОСОБА_10 ніколи ніде не працював, коштів своїх не мав, а після розірвання шлюбу відмовився сплачувати на сина аліменти. За те, що донька не буде звертатись в суд про стягнення аліментів , він погодився подарувати їй свою частку у квартирі. Після розірвання шлюбу позивача не цікавився своїм сином, не надавав на його утримання ніякої матеріальної допомоги, не відвідував школу і не знав про його успіхи чи проблеми. ОСОБА_11 тоді, коли позивач дізнався, що спірна квартира не належить його колишній дружині, звернувся з позовом в суд ніби-то в інтересах сина, а насправді переслідуючи лише свої власні інтереси.

Представник органу опіки та піклування Шевченківської райадміністрації м.Львова позовні вимоги заперечив та пояснив, що звернення позивача із заявами щодо порушення прав його неповнолітнього сина були предметом розгляду органу опіки та піклування, однак було зясовано, що неповнолітній син ОСОБА_8 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживає із матірю у смт.Меденичі Дрогобицького району Львівської області, умови проживання у нього згідно актів обстежень добрі - дитина має свою окрему кімнату, забезпечений всім необхідним, у школі у нього склались добрі дружні стосунки із учнями, він займається спортом. Батько ОСОБА_2 не ставив питання про визначення місця проживання сина із ним. покликаючисьна незадовільні особисті умови проживання. Умовою батька було реєстрація сина за адресою спірної квартири і проживання сина у цій квартирі в м.Львові. Однак, як вбачається із слів матері, спірна квартира подарована нею її матері ОСОБА_12, квартира використовується не для житла ,а під бізнес , і наміру проживати з сином у м.Львові вона не має, оскільки за нетривалий час проживання сина

у м.Львові, він почав підтримувати стосунки із особами, які вели аморальний спосіб життя, на нинішній день понесли кримінальні покарання. На думку представника органу опіки та піклування права дитини укладенням оспорюваного договору не порушені, дитина, маючи вік 14 років ,сама визначає, де і з ким з батьків вона хоче проживати. Зі слів ОСОБА_3 відомо, що йому у смт.Меденичі комфор тно, зручно, є всі умови для його навчання та розвитку , наміру змінювати місце проживання він на даний час не бажає. Що стосується оспорюваного договору дарування , то спірна квартира належала на праві власності ОСОБА_8, її син не мав частки у праві власності на квартиру, а тому згоди органу опіки та піклування при відчудженні зазначеної квартири не вимагалось.

Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 позавні вимогги заперечила та пояснила, що при укладенні договору дарування нею дотримані всі вимоги,передбачені законодавстсвом. Жодних порушень прав будь-кого із учасників договору не допущено. Оскільки неповнолітній син ОСОБА_8 не був співвласником квартири, згоди на її відчудження органу опіки та піклування не було потрібно.

Представники ЛОКП БТІ та ЕО та СГІРФО Шевченківського району м.Львова у судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи судом. Самостійних вимог ними заявлено не було.

3ясувавши обставини справи , заслухавши доводи сторін,суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає за наступних мотивів.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 04.02.1995 р. Шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_2 Мкксима, ІНФОРМАЦІЯ_1. Підчас шлюбу 08.11.2000 р. сторони придбали квартиру №56 по вулт ОСОБА_11, 45ум.Львові. 20.04.2001 р.

ОСОБА_2 подарував свою частку у спільному майні подружжя - 1/2 частину спірної квартири ОСОБА_8 Договір оформлений нотаріально відповідно до чинного законодавства , умови договору ОСОБА_2 не оскаржувались. Позивач ОСОБА_2 при укладенні договору не обумовлював вимогу щодо обовязкового проживання та реєстрації у спірній квартирі сина ОСОБА_3,а також не вимагав згоди на відчудження своєї частки органу опіки та піклування . Після реєстрації зазначеного договору у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, єдиним власником спірної квартири стала ОСОБА_8

19.02.2009 р. ОСОБА_8, будучи єдиним власником спірної квартири, подарувала належне їй майно своїй матері ОСОБА_5 Договір оформлений нотаріально відповідно до вимог законодавства.

Позивач просить визнати спірний договір недійсним з підстав, передбачених ст. 235 ЦК України, вважаючи, що вказаний договір є удаваним, без наміру створити юридичні наслідки.

Таке твердження позивача заперечили учасники договору ОСОБА_8 та ОСОБА_5 Зокрема , ОСОБА_8 пояснила , що постійно проживає разом із сином та зареєстрована у будинку своїх батьків у смт.Меденичі. У спірній квартирі вона майже не проживала, лише незначний відрізок часу, а фактично використовувала його для бізнесу. Оскільки вона сама виховує і утримує дитину, вона не в стані сама утримувати цю квартиру, тому подарувала її матері,у будинку якої постійно проживає. Укладений договір не є фіктивним, відповідає дійсній волі її та матері, такий не укладався з притизаконною метою .

На момент укладення договору відповідачка ОСОБА_8 являлась єдиним власником спірної квартири, що ніколи не оспорював позивач , і вправі була розпоряджатись на свій розсуд належним їй майном.

Оскільки неповнолітній ОСОБА_3 не був зареєстрований у спірній квартирі і не був її співвласником, згоди органу опіки та піклування при укладенні договору відчудження не вимагалось. Реєстрація прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_5 здійснена на підставі укладеного договору і відповідно до вимог закону.

Позивачем у судовому засіданні не надано суду жодних доказів того, що будь-які права його сина ОСОБА_3 при укладенні оспорюваного договору були порушені.

Неповнолітній ОСОБА_3 з дня народження зареєстрований у смт.Меденичі у житловому будинку ,який належить на праві власності його дідові ОСОБА_13 Як зясвано у судовому засіданні незначний проміжок часу неповнолітній ОСОБА_3 проживав із своєю матірю у спірній квартирі навчався у одній із Львівських шкіл, однак через проблеми, які виникли із-за негативного оточення неповнолітнього, він був переведений у Меденицьку школу і по даний час постійно проживає з мітірю у с. Меденичі. Будинок, у якому проживає неповнолітній має площу

252,7 кв.м., складається із чотирьох житлових кімнат, кухні, двох санвузлів. Як ствердив у судовому засіданні представник органу опіки та піклування, при обстеженні умок проживання неповнолітнього за заявами позивача, було встановлено . що умови проживання та виховання ОСОБА_3 добрі, він має свою кімнату, добре вчиться, має у школі багато друзів, займається спортом, тоді, як під час навчання у м Львові ,він мав звязки із особами, які вели аморальний спосіб життя і на даний час засуджені. Із листа ОСОБА_3 ,адресованого суду, завіреного і написаного ним в присутності класного керівника, вбачається, що неповнолітній сам вибрав своє місце проживання з матірю - у смт.Меденичі, зміни місця проживання на м.Львів не бажає, позов, який поданий його батьком в його інтересах - не підтримує.

Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає за його безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 10,62,213-215, 218,209 ЦПК України, ст. 235 ЦК України, ст. 160 СК України, суд,-

вирішив

у задоволенні позову ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третіх осіб ЛОКБТІ та ЕО , органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації мЛьвова, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, СГІРФО Шевченківського району м.Львова про визнання договору дарування квартири та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно недійсними, визнання права користування квартирою та зобовязання до вчинення дій - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд шляхом подачі заяви про оскарження протягом десяти днів після проголошення рішення та шляхом подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після' подачі такої заяви.

Суддя ОСОБА_14