Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

„ 19 " травня 2010 року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.,

суддів: Забродського М.І.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового

засідання Никончук 0.0.

з участю: сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малинського районного суду від 24 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ворсівської сільської ради про визнання права власності на жилий будинок в порядку спадкування,

встановив:

У листопаді 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом. Просив визнати за ним право власності на жилий будинок № 22 по вул.Монякіна у с.Ворсівка Малинського району. При цьому посилався на те, що 7 листопада 2006 року померла його мати ОСОБА_3, якій належав зазначений будинок. Він є спадкоємцем першої черги за законом. Проте не може оформити спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на будинок.

Рішенням Малинського районного суду від 24 березня 2010 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову до Ворсівської сільської ради про визнання права власності на жилий будинок в порядку спадкування за безпідставністю вимог.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового - про задоволення його вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, зазначає, що суд мав підстави для задоволення позову, оскільки представник відповідача позов визнав. Вважає, що належність померлій матері спадкового будинку підтверджена виписками із книг погосподарського обліку та архівними витягами про надання їй земельних ділянок.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що мати позивача ОСОБА_4 Іванівна померла 7 листопада 2006 року (а.с.9,10).

Після її смерті відкрилася спадщина на жилий будинок № 22 по вул.Монякіна у с.Ворсівка Малинського району. Про те, що зазначений будинок рахується за померлою свідчать лише надані позивачем довідки Ворсівської сільської ради, видані на підставі записів в книзі погосподарського обліку (а.с.18,19).

Відповідно до роз"яснень, що викладені в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в

експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що позивач не надав доказів, які б свідчили про набуття його померлою матір"ю за життя права власності на спірний будинок. Зокрема, позивачем не доведено, що будинок був збудований на відведеній в установленому законом порядку земельній ділянці, що він був прийнятий в експлуатацію та пройшов реєстрацію. Виписки із книг погосподарського обліку цих обставин не підтверджують.

Крім того, із змісту ст.ст.1296,1297 ЦК випливає, що оформлення права на спадщину, в тому числі на нерухоме майно, проводиться шляхом видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до роз"яснень, що викладені в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від ЗО травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач до Малинської держнотконтори про прийняття спадщини після смерті матері не звертався, оскільки відмова нотаріуса у видачі йому свідоцтва про право на спадщину в матеріалах справи відсутня.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що підстав для визнання за позивачем права на жилий будинок в порядку спадкування не було.

Доводи апеляційної скарги про можливе задоволення заявлених вимог у зв"язку з визнанням позову відповідачем є безпідставними та висновків суду не спростовують. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК ухвалення судом рішення про задоволення позову у разі визнання відповідачем позову можливе лише тоді, коли для цього наявні законні підстави та визнання позову не суперечить закону.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.209,307,308,313-315 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малинського районного суду від 24 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржено безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: