Справа № 2-3246/2010
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2010 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Чех Н.А.

при секретарі Кузьменко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що 08.05.2007 року він передав в борг відповідачу грошові кошти у сумі 25 000 доларів США, з нарахуванням відсотків у розмірі 5 % щомісяця, що становить 1 250 доларів США. Перебуваючи у дуже тісних дружніх (довірительних) відносинах з відповідачем та його родиною, і розраховуючи на щирість та порядність останнього, договір позики було укладено у формі розписки від 08.05.2007 року. Суму боргу відповідач зобовязався повернути до 15.09.2007 року. На підтвердження одержання грошової суми позики, відповідачем 14.05.2007 року власноручно було оформлено додатком до розписки перелік обладнання, в тому числі автомобіль «Крайслер Себринг», державний номер НОМЕР_1, що мало бути передано йому (позивачу) у разі невиконання відповідачем грошового зобовязання. В установлений строк відповідач кошти не повернув, як і не передав у власність обладнання, перелічене в додатку до розписки. Він (позивач) неодноразово вимагав повернення боргу у відповідача, але і до теперішнього часу, ОСОБА_2 ухиляється від сплати коштів. Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 11.11.2010 року, загальна сума боргу, що підлягає стягненню з відповідача становить 687 044,30 грн., яка складається: 25 000 доларів США, що еквівалентно 197 767,50 грн. сума боргу за договором позики у формі розписки від 08.05.2007 року; 11 850 доларів США, що еквівалентно 93 741,80 грн. інфляційне збільшення; 50 000 доларів США, що еквівалентно 395 535 грн. проценти у розмірі 5 % щомісяця від суми боргу. В судовому засіданні представник позивача підтримав обставини викладені в позовній заяві, збільшені позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснив, що на сьогоднішній день відповідач борг не сплатив, майно, зазначене в переліку, позивачу не передав, врегулювати спір в позасудовому порядку не намагається. Зауважив, що відповідач давав різні адреси свого проживання щоб уникнути виконання рішення суду.

В судовому засіданні представник відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що розписка про отримання коштів є лише додатковим до договору позики документом і не може вважатися договором позики, зважаючи на те, що відповідача було введено в оману позивачем щодо укладення договору. Тобто позивач запевнив відповідача про те, що розписка лише засвідчує наміри позивача надати позику, а відповідача отримати. Фактичне укладення договору позики, за усною домовленістю сторін, мало відбутися шляхом укладення договору позики та засвідчення його нотаріально. В даному випадку ні укладення договору позики сторонами, ні отримання коштів відповідачем фактично не відбулося. Розписка є необовязковою при укладенні договору позики. Чинне законодавство (ст. 1047 ЦК України) розмежовує поняття «договір позики» та «розписка». Написання розписки є правом сторін договору позики і лише підтверджує укладення договору, проте, ні в якому разі не може його замінити. Договір позики двосторонній правочин, який засвідчує волю сторін на настання певних юридичних наслідків. Розписка є підписана лише відповідачем, а тому є одностороннім правочином. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики має бути підписаний сторонами, дана вимога не була виконана, оскільки розписка не містить підпису позивача, який би засвідчував його бажання надати кошти в борг. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, проте, гроші відповідач від позивача не отримував, про що свідчить не підписання договору позики у встановленому чинним законодавством порядку. Відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надання грошових коштів на умовах позики зі сплатою процентів не допускається. Стосовно нарахування пені, неустойки зауважив, що Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» не розповсюджується на правовідносини між фізичними особами та не передбачений договором чи розпискою. Щодо нарахування індексу інфляції пояснив, що між сторонами виник спір щодо неналежного виконання грошового зобовязання, яке визначене в іноземній валюті, тому відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», що розраховується Державним комітетом статистики України, який визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, нарахування індексу інфляції позивачем є неправомірним. Не заперечував, що відповідачем була написана розписка та перелік. Але вважав, що розписка не може замінити договір позики, який є двосторонньою угодою. Такого договору між сторонами укладено не було.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

В суді встановлено, що 08.05.2007 року позивач передав, а відповідач прийняв гроші у розмірі 25 000 доларів США в борг. Відповідно до розписки, написаної відповідачем, останній мав повернути борг 25 000 доларів США та сплатити пять процентів від суми боргу щомісяця за користування грошима до 15.09.2007 року. Крім того, 14.05.2007 року відповідачем був складений перелік майна, яке у випадку не виконання зобовязань з його боку, переходить у власність позивача. Але до цього часу відповідач взяті на себе зобовязання не виконав, кошти не повернув, майно не передав.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути предявлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Підтверджувати факт укладення договору позики, тобто факт передачі грошей та строк їх повернення або предявлення вимоги до повернення, можуть боргові документи розписка, акт передання та прийняття, розрахунок фактура тощо. В даному випадку позивачем надана розписка, яка написана особисто відповідачем. Факт написання розписки підтвердив представник відповідача. Відповідно до розписки, відповідач взяв у борг у позивача 25 000 доларів США, строк повернення позики сторонами встановлений до 15.09.2007 року. Таким чином сума основного боргу, яка має бути стягнута з відповідача на користь позивача, становить 25 000 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 197 767,50 грн. Судом не можуть бути прийняті до уваги заперечення представника відповідача з приводу того, що договір позики має бути підписаний сторонами, оскільки відповідно до законодавства договір позики є одностороннім договором. Позикодавець за договором набуває лише права. Обовязки за договором позики, зазвичай виникають лише у позичальника, який зобовязаний повернути таку ж суму грошей, яку і позичає.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує пятдесятикратного розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до розписки, відповідач брав позику під пять процентів щомісяця, що від суми боргу становить з дня одержання позики з 08.05.2007 року по 16.11.2010 року 50 000 доларів США, що в еквіваленті відповідає 395 535 грн. Відповідно до п. 6 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надання коштів у позику є фінансовою послугою. Фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Фінансові послуги надаються з метою отримання прибутку, різновидом якого є проценти. Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також фізичними особами субєктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено законом. Отже, в інших випадках надання грошових коштів на умовах позики зі сплатою процентів не допускається. По даній справі встановлено, що договір позики укладався між фізичними особами, позивач не є субєктом підприємницької діяльності, тому в частині стягнення з відповідача на користь позивача 395 535 грн. має бути відмовлено.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення. Період нарахування індексу інфляції з 16.09.2007 року по 16.11.2010 року, інфляційне збільшення суми становить 11 850 доларів США, що становить за курсом НБУ складає 93 741,80 грн. Індекс інфляції розраховується Державним комітетом статистики, він визначає рівень знецінення національної грошової одиниці, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Позивачем, відповідно до розписки, позика надавалася в іноземній валюті доларах США. При перерахунку суми боргу з іноземної валюти на національну судом враховано офіційний курс гривні до доларів США, встановленого Національним банком України на час розгляду справи. Тому при вирішенні питання про повернення боргу не може враховуватися індекс інфляції, який встановлений відносно гривні, а не іноземної валюти відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». З урахуванням викладеного, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.

По даній справі позивачем було сплачено судовий збір 1700 гривень та було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді - 120,00 гривень, дані витрати підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 625, 1047-1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 60, 88, 212-215, 218, 224-228, 233, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати розписку ОСОБА_2 від 08.05.2007 року договором позики.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 08.05.2007 року в сумі 197 767 грн. 50 коп., судові витрати 1 820 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: