Сколівський районний суд Львівської області
Справа №2-60/2010р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2010 року Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Гуменної Н.М.

при секретарі Трембач М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сколе Львівської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи Нижньосиньовидненської сільської ради про визнання заповіту недійсним,

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати заповіт ОСОБА_4, посвідчений 01.10.2004 року Нижньосиньовидненською сільською радою недійсним. Свої позовні вимоги мотивує тим, що її бабуся ОСОБА_5 померла 24.06.2007 року. Після її смерті відкрилась спадщина на: житловий будинок по вул. І. Франка, 4-А в с. Н. Синьовиднє, земельну ділянку, грошові вклади та інше майно Будинок був побудований її батьком та матір»ю, які оформили право власності на будинок в 1987 році, на земельну ділянку в 1997 році, оскільки ОСОБА_4 була неписьменною та не вміла читати. Після смерті батька бабуся говорила, що будинок перепише на онуку. В день похорону 25.06.2007 року і через 40 днів від дня смерті мати приїздила в с. Н. Синьовиднє, однак ОСОБА_2 про наявність заповіту не говорила. З нею вони домовились про те, що разом будуть оформляти спадщину. 15.08.2007 року вона подала заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини. 24.01.2008 року державний нотаріус повідомив, що крім її заяви інших заяв немає. Про заповіт, теж повідомив, що такий відсутній. 13.03.2008 року в державній нотаріальній конторі вона зустрілась з відповідачкою, і саме в цей день дізналась про наявність заповіту. Вважає, що даний заповіт не відповідає волі ОСОБА_4, а є волею ОСОБА_2 Заповіт оформлений з порушенням ст.ст. 1247,207 ЦК України, а саме не вказано місця та часу його складання. Заповіт не підписаний ОСОБА_4, оскільки вона була неписьменною, так як не вміла писати і читати, а тому заповіт необхідно було скласти в присутності свідків, що не було зроблено.

Позивач, представник позивача в судовому засідані дали пояснення аналсйїчні наведеним та доповнили, що підтвердження того, що померла не вміла писати є листи, які від її імені писала ОСОБА_2, а тому заповіт не міг бути підписаний ОСОБА_4 Просять позов задоволити.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що померла ОСОБА_4 вміла читати та писати. Складений заповіт підписаний нею та відповідає її волі, а тому вважають, що підстав для визнання його недійсним немає.

Третя особа в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечує, стверджує, що заповіт підписаний померлою, а тому заявлений позов є безпідставним.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.203,1247 ЦК України зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Підставою недійсності правочину згідно з ст.215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1,2,3,5 ст.203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України та іншим актах цивільного судочинства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України саме на момент вчинення правочину.

З наявного в матеріалах справи заповіту вбачається, що такий складений 01.10. 2004 року у с. Н. Синьовиднє та посвідчений секретарем Нижньосиньовидненської сільської ради.

Покликання позивачки на те, що в заповіті не зазначено місця та часу його - складання та заповіт підписано не ОСОБА_4, оскільки така не вміла писати, а також те що заповіт не відповідає волі спадкодавця, суд вважає, необгрунтованими, оскільки це спростовується показами свідків.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що з 1989 року по 2005 рік вона працювала начальником відділення зв»язку в с. Н. Синьовиднє. Померла ОСОБА_4 особисто сама приходила та отримувала пенсію, за одержання якої власноручно ставила підпис. Протягом останнього часу приходила разом із ОСОБА_2, але підпис за одержання пенсії ставила сама.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона працюючи бухгалтером в Нижньосиньовидненській сільській раді бачила, як ОСОБА_4 особисто ставила свій підпис на заповіті. Щоб в цей день вона ще щось підписувала не бачила, в цей час коли вона зайшла в кабінет, то при ній вона ставила підпис один раз. Чи була померла грамотною не знає.

Свідок ОСОБА_8 секретар, яка посвідчувала оскаржуваний заповіт в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 особисто прийшла в сільську раду, щоб скласти заповіт. При складені заповіту постійно був присутнім сільський голова. Заповіт складено в двох примірниках, один з яких залишився в сільській раді. Підписи на двох примірниках заповіту та в книзі обліку заповітів, ОСОБА_4 ставила особисто. Заповіт відповідав її волі. Після складання заповіту вона прочитала його спадкодавцю, оскільки так робить завжди.

Згідно повідомлення №2151 від 06.09.2010 року про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи, вбачається, що дати висновок судово,- ^ почеркознавчої експертизи не видається можливим.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Між тим, позивачем не представлено і судом не здобуто жодних доказів на підтвердження того, що підпис який наявний на заповіті, ОСОБА_4 що посвідчений 01.10.2004 року секретарем Нижньовиньовидненської сільської ради не належить ОСОБА_4, а також те що заповіт не відповідав волі спадкодавця.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що в позові слід відмовити за необгрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 10-12,60,213,215,218 ЦПК України ст.ст.203,207,215,1247,1248,1251 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування, суд

вирішив:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи Нижньосиньовидненської сільської ради про визнання заповіту недійсним, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скас^ано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. Гуменна