Апеляційний суд Черкаської області
Справа № 22ц-1423/2010 Категорія: 19
Головуючий по 1 інстанції Ротаєнко Д.С. Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В.І.

суддівСкіця М.І., ОСОБА_1

при секретаріПономаренко Ю.І.

з участю позивачаБліновського С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 5 березня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу; зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання правочинів недійсними, заслухавши ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, -

встановила:

У листопаді 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу посилаючись на те, що відповідачка 2 грудня 2008 взяла в нього у борг 5000 грн., які зобов'язувалася повернути до кінця 2008 року про що видала відповідну розписку. 4 травня 2009 відповідачка взяла в нього в борг 20 000 грн., які зобов'язувалася повернути до 30 червня 2009 року про що видала дві відповідні розписки по кожній з яких зобов'язувалася повернути по 10 000 грн. До визначених у розписках строків відповідачка боргів не повернула, а тому він вимушений звернутися за захистом порушених прав до суду з даним позовом.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 посилається на те, що вона з ОСОБА_3 у період з 28 жовтня 1995 року по 24 травня 2007 року перебувала у шлюбі від якого народилася донька Владислава ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу вона з ОСОБА_3 деякий час спільно не проживали, однак у травні 2008 року спільне проживання відновили і проживали сумісно, вели спільне господарство як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу до 13 липня 2009 року.

Оскільки у ОСОБА_3 малися епілептичні напади, що обумовлювалося поведінковими розладами, він почав підраховувати внески його заробітної плати у їх сімейний бюджет та зажадав письмового підтвердження таких внесків. Станом на 2 грудня 2008 року за підрахунками ОСОБА_3 із його заробітної плати ним було внесено у сімейний бюджет 5 000 грн. і на його вимогу під його психологічним тиском та несприйняття роз'яснень, що ці витрати є спільними, вона написала розписку від 2 грудня 2008 року. Аналогічна ситуація склалася і 4 травня 2009 року, тому вона вимушена була написати дві розписки про взяття у борг у ОСОБА_3 20 000 грн. Проте дані розписки не були спрямовані на договір позики, оскільки ОСОБА_3 їй зазначених коштів не передавав, розписки підтверджують грошовий внесок ОСОБА_3 у їх сімейний бюджет. За час проживання однією сім'єю з травня 2008 року по 13 липня 2009 року ними за спільні кошти було витрачено на оплату кімнати в пансіонаті 8000 грн., на придбання одягу та взуття близько 5000 грн., на харчування близько 20000 грн., на оплату проїзду в м.Київ близько 3000 грн. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просила встановити, що вона з ОСОБА_3 проживали однією сім'єю як чоловік і жінка без шлюбу з 1 травня 2008 року до 13 липня 2009 року та визнати правочини - письмові розписки, написані нею 2 грудня 2008 року та дві розписки від 4 травня 2009 року - недійсними.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 5 березня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг в сумі 25 000 грн. та судові витрати в розмірі 370 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, порушує питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_3 в первісному позові та задоволення її зустрічного позову.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в порядку статті 303 І.ЩК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з таких підстав.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд установив, що ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_3 2 грудня 2008 року 5 000 грн., які зобов'язувалася повернути до кінця 2008 року; 4 травня 2009 року -10 000грн., які зобов'язувалася повернути до 30 червня 2009 року та 4 травня 2009 року -10 000 грн., які зобов'язувалася повернути до 30 червня 2009 року про що свідчать відповідні письмові розписки.

Відповідно до ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.І статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З огляду на це висновок суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг в сумі 25 000 грн. є правильним, оскільки грунтується на вірно встановлених обставинах справи та правильно застосованих нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий право чин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Оскільки ОСОБА_2 не надала суду доказів для визнання правочинів позики недійсними та встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без шлюбу, то висновок суду про відмову їй у зустрічних позовних вимог через відсутність на це

правових підстав є правильним.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що судове рішення є законним і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та на підставі закону, що регулює їх.

У судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги були предметом перевірки суду першої інстанції, правильності висновків суду не спростовують та не дають підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 5 березня 2010 року у даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/