Справа №22-ц-3893/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого Семеній Л.І.,

суддів Кононенко О.Ю., Білецького О.М.,

за участі секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 20 липня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2

про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди

в с т а н о в и л а:

У березні 2009 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації. Свої позовні вимоги мотивує тим, що у газеті «Новини Тростянеччини» № 9 від 06 лютого 2009 року в рубриці «Резонанс» опублікована стаття «Шкода за вчителя ОСОБА_3», автором якої є відповідач. У статті автор коментує фахові і моральні якості позивачки, застосовує відносно неї словосполучення: «На її прикладі (ОСОБА_3) можна побачити, що політична заангажованість робить зі зрілою людиною, соромлячи, зрештою, славне звання вчителя», «…і цим ставить під сумнів свої професійні навики вчителя історії», «не дозволяти ніяким «вчителям», в тому числі ОСОБА_3, навязувати свою точку зору на будь-які події в минулому чи сучасності», які вважає образливими, принижуючими честь, гідність та ділову репутацію.

Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати зазначену інформацію недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, зобовязати ОСОБА_2 спростувати недостовірну, образливу і принизливу інформацію, принести вибачення в газеті «Новини Тростянеччини» та стягнути з відповідача 500 грн. моральної шкоди.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 20 липня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано інформацію, наведену в статті «Шкода за вчителя ОСОБА_3», підписану ОСОБА_2, опубліковану в газеті «Новини Тростянеччини» № 9 від 06 лютого 2009 року, публікацію «Резонанс», а саме: «На її прикладі (ОСОБА_3) можна побачити, що політична заангажованість робить зі зрілою людиною, соромлячи, зрештою, славне звання вчителя», «і не дозволяти ніяким «вчителям», в тому числі ОСОБА_3, навязувати свою точку зору на будь-які події в минулому чи сучасності» недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3

Зобовязано ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію, викладену стосовно ОСОБА_3 в газеті «Новини Тростянеччини» № 9 від 06 лютого 2009 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування завданої моральної шкоди 300 грн. та понесені судові витрати 14,75 грн.

В решті позовних вимог відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність ухваленого рішення, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, а судові вирати покласти на позивачку.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що місцевим судом проігноровано положення Європейської конвенції про захист прав людини, вимоги ст.ст. 9, 77-1 Закону України «Про інформацію», не викликано свідків.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що інформація, викладена у статті є фактами, які відповідачем необґрунтовані та недоведені, а тому, враховуючи положення ст. 277 ЦК України, вказана інформація є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачки і підлягає спростуванню.

При цьому суд вважав, що такою інформацією позивачеві завдана моральна шкода.

Однак, такий висновок не відповідає обставинам справи і ґрунтується на помилковій оцінці доказів та неправильному застосуванні судом норм матеріального права з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в газеті «Новини Тростянеччини» за № 9 від 06 лютого 2009 року в рубриці «Резонанс» опубліковано статтю голови Тростянецького осередку «ОСОБА_4 ОСОБА_5» ОСОБА_2 з назвою «Шкода за вчителя ОСОБА_3» або в чому винна ОСОБА_4 перед школярами ?» (а.с. 10-11).

У другому абзаці четвертому реченні зазначеної статті надруковано: «На її прикладі, мені здається, можна побачити, що політична заангажованість робить зі зрілою людиною, соромлячи, зрештою, славне звання вчителя». У четвертому абзаці першому реченні надруковано: «І це пише вчитель історії з багаторічним стажем роботи, яка особисто не була присутня на заході по відзначенню Соборності та, мабуть, жодного разу не бачила фільм «Собор на крові» і цим ставить під сумнів свої професійні навики вчителя історії». У шостому абзаці другому реченні надруковано: «В майбутньому молодь поповнить ряди високоосвічених, духовно багатих і порядних громадян України, які поважатимуть історію своєї держави, дбатимуть про національні інтереси, і не дозволять ніяким «вчителям», в тому числі і ОСОБА_3, навязувати свою точку зору на будь-які події в минулому чи сучасності».

Статті 3 та 28 Конституція України визначають честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також гарантують право кожного на повагу до його гідності.

Статтею 32 Конституції України, ст.ст. 23, 277, 297 ЦК України гарантовано судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї, захист своєї гідності та честі, а також право на відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, ст. 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Частина 3 цієї статті передбачає, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати чи вона є фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно з ч. 2 ст. 47 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, які не можуть бути витлумачені, як такі, що містять фактичні дані з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Виходячи з викладеного, у сенсі ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 8 ЦПК України, є складовою частиною національного законодавства.

З наведеного слідує, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Таким чином, оцінюючи доводи позивача, встановлені судом фактичні дані, колегія суддів дійшла висновку, що спірна інформація не є образливою, а є допустимою критичною оцінкою з боку голови Тростянецького осередку «ОСОБА_4 ОСОБА_5» ОСОБА_2

Аналіз змісту оскаржуваної інформації говорить про те, що вона направлена не на приниження честі, гідності чи ділової репутації позивачки, а на доведення до широкого кола читачів газети певної оцінки її дій.

Судом першої інстанції не враховано того, що в спірній статті наведені оціночні судження, думки, переконання відносно позивачки як вчителя, депутата районної ради, діяльність якої підлягає оцінці суспільством, а також критична оцінка її статті «Чиновник адміністрації афішує нацизм?».

Крім цього, спірна стаття не є позицією редакції, а є авторським матеріалом (власним баченням) ОСОБА_2, який оцінює та критикує зміст зазначеної статті ОСОБА_3

Судом не враховано, що використання автором висловів «мені здаєтся», «мовляв», «мабуть», «нам здається» як вцілому у тексті статті, так і у висловах речень, які позивачка просить спростувати, вказує на висловлювання автором статті свого припущення, а не твердження про будь-які фактичні дані.

Таким чином, будучи вираженням субєктивної думки й поглядів автора статті, оціночні судження не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності і не можуть бути спростовані.

На думку колегії суддів, такі обставини вказують на відсутність порушень з боку відповідача, визначених ст.ст.297, 299 ЦК України прав ОСОБА_3 на повагу до честі та гідності і на недоторканість ділової репутації і, як наслідок, на відсутність законних підстав для спростування та відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають перерозподілу.

Враховуючи, що у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, документально підтверджені судові витрати, понесені ОСОБА_2 при зверненні до апеляційного суду на загальну суму 83,50 грн., з яких 8 грн.50 коп. судового збору та 75 грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, слід покласти на ОСОБА_3 Недоплачений при цьому ОСОБА_2 судовий збір у сумі 8 грн.50 коп. підлягає стягненню з позивачки на користь держави.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3,4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 20 липня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 83,50 грн. на відшкодування судових витрат, повязаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Достягнути з ОСОБА_3 на користь держави 8 грн.50 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді