АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-6483/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2010 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Пищиди М.М., Повєткіна В.В.

при секретарі: Шило С.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2010 року

за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення у Жовтневому районі м. Дніпропетровська про визнання дії незаконними та зобовязання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в :

В жовтні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська про визнання дії незаконними та зобовязання вчинити певні дії посилаючись на те, що він є учасником бойових дій, інвалідом війни 2-групи, приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а тому згідно ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому повинна бути виплачена разова щорічна грошова допомога до 05 травня року. Оскільки відповідач з 2002 по 2008 рік таку допомогу виплачував не в повному розмірі, просив суд стягнути з відповідача на його користь недоплачену суму одноразової щорічної грошової допомоги з 2002 року по 2008 рік як учаснику бойових дій у розмірі 12352,00 грн. (а.с.2-3).

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (а.с.31-33).

В апеляційній скарзі (а.с.34-36) ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати, як ухвалену з порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги, оскільки:

- відповідно ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод, а тому суд безпідставно послався на Закон України «Про державний бюджет»;

- відповідно до постанов КМУ № 486 від 11 квітня 2002 року та № 425 від 31 березня 2003 року виплата разової допомоги здійснюється органами праці та соціального захисту населення;

- згідно з діючим законодавством органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх обовязків;

- в даній категорії справ строк давності не існує, що вбачається з практики Європейського Суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 є інвалідом війни 2-групи довічно, в період з 2002 року по 2008 рік отримував разову щорічну грошову допомогу до пятого травня згідно ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням положень цього закону та законів України про державний бюджет на відповідний рік, що діяли на час виникнення у позивача права на отримання цієї допомоги, при цьому виплати цієї допомоги в 2007-2008 роках були здійснені відповідачем відповідно до діючого законодавства до того, як вони були визнані рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, а крім того позивач без поважних причин пропустив строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що згідно з позовом ОСОБА_2 також просив зобов'язати відповідача в 2009 році проводити виплати згідно з Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Такі позовні вимоги позивача не були предметом дослідження в суді першої інстанції, судове рішення з приводу цих позовних вимог не було ухвалене і цей недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення судом першої інстанції.

З огляду на це колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки суд розглянув не всі позовні вимоги, з направленням справи відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.311 ЦПК України до суду першої інстанції на новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

У зв'язку з викладеним і керуючись п.5 ч.1 ст.311 та ст.ст.307,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2010 року скасувати.

Справу направити до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська на новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: