Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 2-918/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2010 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Маржиної Т.В.

при секретарі Мирошниченко Р.М.

за участю прокурора Козлової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Органу опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області, Комунального підприємства „Житло - про визнання недійсним ордера на вселення, визнання незаконним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виселення з квартири, зобовязання видати ордер на вселення;

та зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи Первомайська міська рада Миколаївської області, Комунальне підприємство „Житло про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що за життя його мати ОСОБА_4 постійно проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1 і померла 09.02.1998 року, не встигнувши приватизувати квартиру. Рішенням суду від 08.09.1998 року за ним було визнано право на користування вказаною квартирою та зобовязано Первомайське ЖЕО відкрити особовий рахунок на його імя. Копію такого рішення він надав до ЖЕО, де його запевнили, що особовий рахунок на нього відкрито і тому він спокійно виїхав у райони Крайньої Півночі ОСОБА_5 Федерації на роботу. Після виходу на пенсію прибув до м. Первомайська і дізнався, що 13.04.2007 року виконком Первомайської міської ради надав ордер на вселення у вказану квартиру ОСОБА_2, чим порушено його право на проживання в даній квартирі, а тому просить визнати ордер на імя ОСОБА_2 недійсним та виселити її зі спірної квартири. Оскільки ОСОБА_2 та її неповнолітній син приватизували спірну квартиру і отримали свідоцтво про право власності на неї, просить визнати незаконним і таке свідоцтво, оскільки воно видане на підставі незаконно отриманого ордеру.

ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_3, законним представником якого є мати ОСОБА_2, звернулись до суду із зустрічним позовом, в якому просили визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою №22 в будинку №54 по вул. Будівельній в м. Первомайську, мотивуючи тим, що на законних підставах отримала ордер на вселення у спірну квартиру, оскільки на той час в ній ніхто не був зареєстрований, не проживав, тобто квартира була безхозна. Після отримання ордеру вона законно приватизувала спірну квартиру на себе та свого неповнолітнього сина і проживає з ним в цій квартирі на законних підставах. Після смерті колишньої мешканки ОСОБА_4 у 1998 році ніхто у спірній квартирі не проживав і не був зареєстрований, в тому числі і ОСОБА_1, який став претендувати на проживання у квартирі лише у 2008 році. Оскільки ОСОБА_1 вибув з м. Первомайська у 1980 році до м. Мурманська і був знятий з реєстраційного та військового обліку в м. Первомайську, з 1991 по 2003 рік був постійно зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 РФ, з 2003 року зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_3 РФ, є громадянином ОСОБА_5 Федерації, ніякої участі в утриманні квартири не приймав, його особисті речі у квартирі не зберігаються, жодного разу до 2008 року проживати у квартирі не намагався, вважає, що він втратив право на проживання у спірній квартирі, оскільки був відсутній у ній понад шість місяців без поважних причин.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повністю підтримали заявлений ОСОБА_1 позов, просили його задовольнити і відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3, мотивуючи тим, що його мати до смерті проживала у спірній квартирі, але за життя не приватизувала її. Він не був зареєстрований і цій квартирі, однак після смерті матері у 1998 році рішенням суду йому було надано право на проживання. Таке судове рішення він відніс до ЖЕО і вважаючи себе зареєстрованим у спірній квартирі, виїхав до ОСОБА_8 на роботу. В Україну приїздив у відпустку і проживав у квартирі матері. Однак у 2007 році під час його відсутності ОСОБА_2 самовільно вселилась у спірну квартиру, згодом отримала ордер на вселення та приватизувала квартиру на себе та свого неповнолітнього сина. Вважає, що на момент видачі ордера квартира не була безхозною і тому не могла бути надана будь-якій особі, а тому просить визнати недійсним виданий ОСОБА_2 ордер на житло, свідоцтво про право власності на вказану квартиру, видане на імя ОСОБА_2 та ОСОБА_9 та виселити їх зі спірної квартири. Також просив зобовязати виконком міської ради видати йому ордер на заселення в квартиру. Вважає, що оскільки згідно рішення суду отримав право на проживання у спірній квартирі і надав таке рішення до ЖЕО, а не проживав постійно у квартирі у звзку з необхідністю працювати в іншій державі, тобто з поважної причини, його не можна визнати таким, що втратив право на проживання, тому просив відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_2, яка також є законним представником неповнолітнього ОСОБА_3, представник відповідача ОСОБА_10 в судовому засіданні проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечували та просили задовольнити зустрічний позов, мотивуючи тим, що у період з 1998 року з моменту смерті ОСОБА_4 та до 2007 року позивач не проживав у спірній квартирі і не був у ній зареєстрований, тому ця квартира являлась вільною. Оскільки ОСОБА_2 потребувала поліпшення житлових умов, їй було видано ордер на вселення в квартиру і згодом вона та її неповнолітній син її приватизували. ОСОБА_1 є громадянином ОСОБА_5 Федерації, має там житло, у якому зареєстрований належним чином, роботу, не скористався наданим судом у 1998 році правом на проживання у спірній квартирі, оскільки не оформив на своє імя особовий рахунок. Не зареєструвався у квартирі, не проживав у ній, не бронював за собою житло на час роботи за кордоном, не отримав охоронного свідоцтва на житло, а тому втратив право на проживання у спірній квартирі ще до отримання нею ордера на вселення. За таких обставин просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольнити зустрічний позов, визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право на проживання у ІНФОРМАЦІЯ_4.

Представник КП „Житло, на балансі якого перебуває будинок №54 по вул. Будівельній в м. Первомайську, в судовому засіданні проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечував, мотивуючи тим, що рішення суду про надання права на проживання у спірній квартирі, предявлене ОСОБА_1, було винесене щодо ОСОБА_11, а не ОСОБА_1, тому ОСОБА_1 не міг бути і не був зареєстрований у спірній квартирі за вказаним рішенням, на його імя не відкривався особовий рахунок. Ухвалу про виправлення помилки в судовому рішенні ОСОБА_1 до ЖЕО не надавав і лише у 2008 році така ухвала була винесена судом, а до того часу ОСОБА_1 більше жодного разу до ЖЕО не звертався і за комунальні послуги не сплачував. Крім того, від сусідів постійно надходили скарги, що у безхозній квартирі тече дах, а господар відсутній. Вважає, що ОСОБА_1 втратив право на проживання у спірній квартирі, а тому просив відмовити в задоволенні його позову і задовольнити зустрічний позов.

Представники міської ради, Органу опіки та піклування міської ради та прокурор в судовому засіданні проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечували та просили задовольнити позов ОСОБА_2 з наведених вище підстав.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 був відкритий на імя ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 з 1979 року по день її смерті 09.02.1998 року /актовий запис №122/. Після смерті ОСОБА_4 в цій квартирі ніхто не був зареєстрований, квартира не була приватизована (довідки МБТІ № 54 від 14.03.2005 року). Ордер на вселення у квартиру отримала сімя ОСОБА_2, яка зареєстрована в даній квартирі з 27.06.2007 року, особовий рахунок відкрито на її імя з 01.07.2007 року. Такі обставини підтверджуються довідкою КП „Житло №274 від 04.03.2008 року, копіями рішень виконкому Первомайської міської ради №326 від 04.05.2007 року, № 239 від 13.04.2007 року.

Як вбачається з архівної довідки 2006 року, ОСОБА_1 був зареєстрований за місцем проживання у ІНФОРМАЦІЯ_6 РФ АДРЕСА_2 з 24.12.1991 року по 27.05.2003 року, а згідно довідки відділу розвитку міського господарства м. Кіровська № 07/934 від 14.07.2009 року ОСОБА_1 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_7 з 18.07.2003 року по теперішній час. Такі ж обставини підтверджуються штампами в його паспорті, довідкою житлової контори від 17.09.2008 року, з якої видно що ОСОБА_1 постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3 у чотирьохкімнатній квартирі разом із своєю співмешканкою та її сином.

Як видно з картки прописки на імя ОСОБА_1, з квартири АДРЕСА_1 він був виписаний ще 08.12.1980 року. Згідно довідки СГІРФО Первомайського МВ УМВС України в Миколаївській області №53/7757 від 06.05.2010 року ОСОБА_1 16.02.1995 року у Мурманській області видавався вкладиш до паспорту громадянина ОСОБА_8 серії 111-ПГ №4506206, а 07.05.1997 року Кіровським МВ УМВС у Мурманській області вклеєно фотокартку у паспорт громадянина ОСОБА_8. Також згідно паспорту ОСОБА_1 № 47 03 650422, виданого 16.04.2003 року, він є громадянином ОСОБА_8 і постійно проживає на території вказаної держави. Згідно тієї ж довідки СГІРФО Первомайського МВ УМВС України, ОСОБА_1 як іноземний громадянин реєстрував своє перебування в Україні у період з 24.03.2008 по 23.06.2008 року по вул. Лермонтова, 53 в м. Первомайську.

Таким чином, 08.12.1980 року ОСОБА_1 добровільно виписався зі спірної квартири і виїхав на проживання до м. Мурманськ. Житло не бронював, будь-які відмітки про виїзд на тимчасове проживання у звязку з роботою в наданих суду документах відсутні. З того часу ОСОБА_1 у спірній квартирі постійно не проживав і до смерті своєї матері в ній не реєструвався, а мав постійне місце проживання та роботи в ОСОБА_8, отримав громадянство ОСОБА_8.

Дійсно, рішенням Первомайського міського суду №2-1105 від 08.09.1998 року ОСОБА_11 визнаний таким, що має право на проживання та користування квартирою №22 в будинку №54 по вул. Будівельній в м. Первомайську Миколаївської області, а ЖЕО м. Первомайська зобовязано відкрити на його імя особовий рахунок. Таке рішення вступило в силу 20.09.1998 року. Будь-якого рішення суду про надання таких прав ОСОБА_1 до ЖЕО м. Первомайська надано не було, за виправленням помилки в судовому рішенні ОСОБА_1 звернувся до суду лише у 2008 році, що підтверджується ухвалою Первомайського міськрайонного суду №6-236 від 12.12.2008 року. Такі обставини свідчать про те, що з моменту отримання судового рішення у 1998 році по 2008 рік ОСОБА_1 не проявляв жодної зацікавленості щодо спірної квартири, не намагався в ній проживати та навіть зареєструватися, оформити особовий рахунок. Про це свідчать і довідки КП „Житло та Первомайського міськводоканалу про наявність великої заборгованості за комунальні послуги та водопостачання на момент видачі ордеру ОСОБА_2 у 2007 році. Тобто ОСОБА_1 також не виконував обовязки наймача житлового приміщення щодо оплати за житло та послуги. Таким чином, з моменту отримання права на проживання (рішення суду від 08.09.1998 року, яке вступило в силу 20.09.1998 року) ОСОБА_1 протягом часу, що значно перевищує шість місяців, не проживав у спірній квартирі, не користувався нею, не оплачував житлово-комунальні послуги. Крім того, протягом усього цього часу він являвся і являється на даний час громадянином іншої держави, в якій має роботу та постійне місце проживання, за яким зареєстрований.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 пояснили суду, що ОСОБА_1 після смерті матері не проживав у спірній квартирі, а лише іноді навідувався, коли приїздив у відпустку з ОСОБА_8, де проживає, працює та має сімю. Сам же позивач ОСОБА_1 на питання суду відповів, що не міг зареєструватись у спірній квартирі за рішенням суду у 1998 році, оскільки був постійно зареєстрований в ОСОБА_8.

Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача бо членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору судом. Однак, як зазначено вище, судом не встановлено поважних причин відсутності позивача у спірній квартирі понад шість місяців, а навпаки встановлено, що він виїхав до ОСОБА_8 на постійне місце проживання, а не тимчасово. В районах Крайньої Півночі він працював як громадянин ОСОБА_8, а не громадянин України і має відповідні пільги за таку роботу як громадянин ОСОБА_8. Він не вчинив жодних дій, направлених на збереження за ним житла в України, зокрема не зареєструвався у квартирі, не відкрив особовий рахунок на своє імя, не бронював його як це передбачено ст. 73 ЖК України, не отримував охоронного свідоцтва, як це передбачено ст. 75 ЖК України, не виконував під час відсутності обовязки наймача житлового приміщення, як це передбачено ст. 78 ЖК України, а тому на підставі ст. 72 ЖК України ОСОБА_1 слід визнати таким, що втратив право на проживання та користування спірною квартирою.

Наведені вище встановлені судом факти свідчать про те, що ОСОБА_1 втратив право на проживання у спірній квартирі ще 21.03.1999 року, тобто через шість місяців з дня набрання чинності судовим рішенням, яким йому було надано таке право, оскільки він таким правом не скористався. Враховуючи наведене, суд вважає, що виконком Первомайської міської ради цілком правомірно, у відповідності до ст.ст. 15, 31, 34, 51, 58 ЖК України, видав ордер на вселення до спірної квартири сімї ОСОБА_2, оскільки фактично спірна квартира на той час була безхозна і жодна особа не була в ній зареєстрована, фактично не проживала та не оплачувала житлово-комунальні послуги, тобто квартира була вільна. Будь-яких передбачених ст. 59 ЖК України підстав для визнання ордеру на жиле приміщення (спірну квартиру) недійсним судом не встановлено. Суд вважає, що права ОСОБА_1 в даному випадку не порушені з наведених вище підстав. Відповідно, згідно до Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду, ст. 65-1 ЖК України цілком законно ОСОБА_2 та її неповнолітньому сину ОСОБА_3 спірна квартира була передана у власність, оскільки вони були зареєстровані і проживали у спірній квартирі. Таким чином, відсутні передбачені ст. 117 ЖК України підстави для виселення ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 із спірної квартири, а також відсутні підстави для видачі ОСОБА_1 ордера на вселення, бо він не має права на проживання в цій квартирі.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 не може бути задоволений, в позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 6, 8, 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Органу опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області, Комунального підприємства „Житло - про визнання недійсним ордера на вселення, визнання незаконним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виселення з квартири, зобовязання видати ордер на вселення відмовити повністю.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити повністю. Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_9 краю РФ, таким, що втратив право користування квартирою №22 в будинку № 54 по вул. Будівельній в м. Первомайську Миколаївської області з 21 березня 1999 року.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати, а саме витрати із сплати судового збору в сумі 8 (вісім) грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 37 (тридцять сім) грн., а всього 45 (сорок пять) грн. 50 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: