ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-49/10/0408
Провадження № б/н
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"26" квітня 2010 р.

Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу у складі:

головуючого судді Костенко В.В.

при секретарі Кулагіній І.Д.

за участю позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 Мехрібан Мамедбагір кизи до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог Відділ опіки і піклування виконкому Дзержинської районної у місті ради м.Кривого Рогу про визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду із вищеназваним позовом ОСОБА_2 посилається на ті обставини, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 1997 року, який був розірваний рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 01.02.2006 року.

Від подружнього життя вони мають двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_5, 30.09.1999 року та сина ОСОБА_6,05.12.2001 року.

В період шлюбу з відповідачем вони придбали 3-х кімнатну квартиру, яка знаходиться у АДРЕСА_1.

У цій квартирі проживає позивачка разом з дітьми. Відповідач в квартирі не мешкає , витрат на її утримання не несе, між сторонами склалися неприязнені стосунки і сумісне мешкання в одній квартирі є неможливим, оскільки суперечить інтересам її та дітей.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 01.02.2006 року на вищеназвану квартиру було визнано право власності на 1/2 частину за нею , а відповідно до умов мирової угоди укладеної між сторонами та затвердженої ухвалою цього суду 01.02.2006 року відповідач ОСОБА_4 зобов"язався у строк до 15.04.2006 року подарувати належну йому 1/2 частину квартири своїм дітям шляхом укладення мирової угоди.

Між тим, взяті на себе зобов"язання за мировою угодою відповідач не виконав, та ухиляється від нотаріального посвідчення договору дарування належної йому частини квартири.

Позивач вважає, що укладена між ними мирова угода є правочином, вчиненим у письмовій формі, особами , які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності. При укладенні цієї угоди волевиявлення відповідача було вільним і відповідало його внутрішній волі, укладений правочин був спрямований на настання реальних наслідків.

ОСОБА_2 просить суд винести рішення, яким визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , яка належить відповідачу ОСОБА_4 , за неповнолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частинах за кожним.

В ході судового розгляду позивачка підтримала заявлені вимоги і просила задовольнити позов у повному обсязі .

Представник позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3, підтримала думку позивачки та пояснила, що мирова угода, укладена між сторонами 01.02.2006 року є правочином, відповідач добровільно взяв на себе зобов"язання за ним, які повинні виконуватися належним чином. Оскільки ОСОБА_4 ухиляється від виконання взятих на себе зобов"язань, то позивачка має право на судовий захист прав та інтересів неповнолітніх дітей шляхом визнання за ними права власності на спірну частину квартири.

Представник третьої особи - відділу опіки та піклування виконкому Дзержинської районної у місті ради ОСОБА_7 в судове засідання 26.04.2010 року не з"явилася, але подала раніше до суду письмову в заяву, в якій зазначила, що проти позову вона не заперечує, просить розглянути справу за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання 26.04.2010 року не з"явився, про день та час розгляду справи сповіщений через засоби масової інформації. Допитаний раніше у судових засіданнях відповідач ОСОБА_4 заперечував проти задоволення позову. На теперішній час він має нову сім"ю, де також є неповнолітня дитина і він вважає, що і її інтереси повинні бути враховані. Позивачка перешкоджає йому у спілкування з дітьми, в них неприязнені стосунки. Він не бажає дарувати дітям квартиру, т.я. позивачка може її відчужити, коли діти стануть дорослі, він буде вирішувати це питання. Просив відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню за наступними підставами.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі- продажу АЕІ № 279612 від 28.11.2001 року , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 , ОСОБА_4 придбав у власність трьохкімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ( а.с.7).

Вищеназвана квартира була придбана ОСОБА_4 під час його шлюбних відносин з позивачем по справі ОСОБА_2

У 2006 році шлюб між сторонами був розірваний на підставі рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу , про що 13.06.2006 року Саксаганським відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-КИ № 025666 ( а.с.17).

Крім того, при винесенні вищеназваного рішення 01.02.2006 року судом було також вирішено питання про розподіл вищеназваної квартири, яка знаходилась у спільній сумісній власності подружжя. Позов про розірвання шлюбу та розподіл майна був поданий до суду ОСОБА_4 ( ОСОБА_2) Мехрібан Мамедбагір кизи, у своїх первинних вимогах позивач просила відступити від принципу рівності часток кожного із подружжя на користь інтересів двох неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( свідоцтво про народження 1-КИ № 140720 а.с.18) та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( свідоцтво про народження 1-КИ № 057897 а.с.18). Між тим, в ході розгляду справи сторони дійшли добровільного висновку, щодо вирішення ситуації, яка склалася можливо шляхом укладення мирової угоди. Так, позивач ОСОБА_9 відмовилась від частини заявлених вимог і не заперечувала, щоб за нею було визнано право власності на ? частину спірної квартири, а відповідач ОСОБА_4 зобовязався належну йому ? частину квартири передати на підставі договору- дарування своїм неповнолітнім дітям.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 01.02.2006 року шлюб між сторонами був розірваний та визнано за ОСОБА_9 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_4 ( а.с.9-11).

Крім того, ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 01.02.2006 року була затверджена мирова угода, яка укладена між ОСОБА_9 та ОСОБА_4, відповідно до умов якої, відповідач визнає, що позивачка має право на ? частину квартири , яка знаходиться за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Рязанова ,17/7, та зобовязується укласти у строк до 15.04.2006 року нотаріально посвідчений договір дарування належної йому ? частини вищеназваної квартири своїм неповнолітнім дітям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( а.с.12).

Рішення та ухвала суду від 01.02.2006 року сторонами не були оскаржені та набрали законної чинності.

Між тим, у встановлений у мировій угоді строк, відповідач взяті на себе зобовязання не виконав.

Позивач ОСОБА_2 зверталася до державної виконавчої служби з питання звернення вищезазначеної ухвали суду про затвердження мирової угоди до виконання, але постановою державного виконавця ДВС Дзержинського районного управління юстиції м.Кривого Рогу від 23.04.2007 року було відмовлено у відкритті провадження щодо її примусового виконання.

Як убачається із наданих суду доказів, відносини між сторонами неприязнені , про що свідчить копія вироку Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 25.09.2006 року за скаргою приватного обвинувачення ОСОБА_9, винесений за ст.125 ч.2 КК України у відношенні ОСОБА_4 ( а.с.14-15). У звязку із такими відносинами між колишнім подружжям органом опіки та піклування виконкому Дзержинської районної ради м.Кривого Рогу було прийнято 21.06.2006 року рішення про відмову батьку у визначенні часу спілкування з малолітніми дітьми (а.с.16).

Аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей відповідач сплачує нерегулярно станом на 21.12.2009 року ця заборгованість складає 15028,03 грн., про що свідчить довідка Дзержинського відділу ДВС Криворізького МУЮ.

Витрати на утримання належної йому частини квартири також не несе ( а.с.48,50,51,52).

Нормами ЦПК України передбачено, що одним із засобів вирішення спору є мирова угода, яка повинна стосуватися прав і обовязків сторін щодо предмета спору. Відповідно до п.14 додатка 1 до пункту 2.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 07.02.2002 року № 7/5, зареєстрованого в Мінюсті 18.02.2002 року № 157/6445 мирова угода, затверджена ухвалою суду, є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться реєстрація права власності.

При укладені мирової угоди між ОСОБА_9 та ОСОБА_4, позивач пішла на певні поступки, погодившись з тим, що їй особисто належить право власності на 1/2 частину квартири, а відповідач у добровільному порядку взяв на себе зобовязання переоформити належну йому частину квартир на своїх неповнолітніх дітей.

Діючим законодавством не передбачений механізм реалізації умов мирової угоди у разі відмови сторони від її виконання у добровільному порядку, у звязку з чим, суд на підставі ст.8 ЦК України вважає за необхідне застосувати аналогію закону.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Згідно із ст.12,13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у тому числі може відмовитися від свого майнового права. При здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, дотримуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, встановлених частиною 2-5 ст.13 ЦК України, суд може зобовязати її припинити зловживання своїми правами. А також застосувати наслідки, встановлені законом. Крім того, відповідно до ч.1 ст.14 ЦК України особа повинна виконувати і взяті на себе обовязки у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Підписавши умови мирової угоди 01.02.2006 року, відповідач ОСОБА_4 виконав дії, спрямовані на припинення своїх цивільних прав та обовязків щодо належного йому нерухомого майна , тобто згідно до ст.202 ЦК України вчинив правочин. При здійсненні цього правочину були дотримані всі вимоги, передбачені ст.203 ЦК України, а саме: зміст правочину не протиречить діючому законодавству; підписаний сторонами , які мають повний обсяг цивільної дієздатності; доказів того, що волевиявлення сторін при цьому не було вільне суду не надано; правочин укладений у письмовій формі та спрямований на реальне настання правових наслідків у вигляді безоплатного відчуження квартири на користь неповнолітніх дітей, при цьому він не суперечить їх правам та інтересам ( органи опіки погодились з позовними вимогами ОСОБА_2М.). Таким чином, на підставі ст.204 ЦК України укладена між сторонами мирова угода є правомірним правочином, недійсність якого не оспорювалася відповідачем у судовому порядку.

Підписавши мирову угоду, відповідач ОСОБА_4 взяв на себе зобовязання за договором , відповідно до ст.509 ЦК України передати майно- належну йому ? частину квартири своїм неповнолітнім дітям, а згідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст.620 ЦК України у разі невиконання боржником обовязку передати кредиторові у власність річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобовязання.

ОСОБА_2 як законний представник своїх неповнолітніх дітей діє у їх інтересах та має право вимагати виконання взятого на себе відповідачем зобовязання у спосіб визнання права власності на належну йому частину нерухомого майна за дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Понесені позивачем судові витрати 51 грн.судовий збір та витрати на ІТЗ в сумі 30 грн. стягнути на її користь з відповідача ОСОБА_10, а також стягнути з нього на користь держави недоплачений ОСОБА_2 при подачі позову судовий збір в сумі 134 грн.50 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8,11,13,14, 202,203, 204, 509,526,620 ЦК України, ст.ст.3, 11, 60, 88, 212, 215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов ОСОБА_2 Мехрібан Мамедбагір кизи.

Визнати право власності на ? частину квартири АДРЕСА_5, яка належить ОСОБА_4 за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в рівних частинам по ? частині кожному.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 Мехрібан Мамедбагір кизи судовий збір в сумі 51 грн. та 30 грн. витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи в суді.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави недоплачений позивачем судовий збір в сумі 134 грн.50 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в Дніпропетровський апеляційний суд, через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу, шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду на протязі десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається на протязі двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: В. В. Костенко