Справа № 2-202/2010
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.01.2010 року Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Нікітішина В.П.
при секретарі Бондаренко Н.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Котовську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання права власності і виключення майна з акту опису
В ході розгляду справи у суді позивачка повністю підтримала свої позовні вимоги та додатково пояснила, що не є водієм, а тому кредит банку й покупку авто було оформлено на чоловіка. Хоча цей кредит вона практично погашає сама із-за відсутності роботи у чоловіка. Вона також допомагає чоловікові фінансово у погашені заборгованості по аліментам. Однак погасити всю заборгованість одразу не має можливості із-за фінансової скрути. Тому наполягала на своєму позові.
Відповідач ОСОБА_2 позов повністю визнав і не заперечував у його задоволені. Пояснив, що на цей час фактичний борг по аліментам є близько 3.5 тис. грн.. Він надіється, що найближчі місяці цей борг сам погасить.
Відповідачка ОСОБА_3 проти позову заперечувала. Хоча визнавала факт того, що її бувший чоловік ОСОБА_2 , проживає з позивачкою з 2003 року. І спірний автомобіль, яким керує ОСОБА_5 , належить йому і ОСОБА_1 . Тому вважала за можливе зберегти арешт на частину авто, що належить саме ОСОБА_2 .
Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача, ВДВС Котовського МРУЮ Одеської області, в особі державного виконавця Чернеги О.О., пояснила, що арешт автомобіля здійснено відповідно до даних Котовського МРЕВ. За якими власником авто є саме ОСОБА_2 . Даних про те, що ОСОБА_6 є співвласником цього авто у них не має. Тому їх дії були правомірними.
Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача, АТ «УкрСиббанк», ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, однак надала заяву в якій повідомила про те, що кредитні зобов`язання ОСОБА_2 перед банком повністю виконанні, тому їх слід виключити як сторону із цього процесу.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення цього позову, виходячи з наступного.
Згідно ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт належить їй, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і звільнення майна з під арешту.
Згідно ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Згідно ст.60 цього кодексу майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). При цьому ст.70 СК України встановлено, що частка кожного подружжя є рівною.
Статею 73 СК України визначено, що за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.
Факт того, що позивачка і відповідач ОСОБА_2 спільно проживають однією сімєю з 2003 року, в принципі не оспорюється сторонами у справі, а також підтверджується довідкою голови квартального комітету ОСОБА_8 від 04.09.2009 року, згідно якої вбачається, що позивачка і ОСОБА_2 проживают однією сімєю по АДРЕСА_1 з січня 2003 року і до часу видачі цієї довідки.
Відповідно придбаний ОСОБА_2 спірний автомобіль слід визнати їх спільною сумісною власністю в рівних частинах.
Відповідно до спірнх правовідносин щодо стягнення боргу по аліментах ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 , позивачка не може нести віждповідальність своїм майном по цих зобовязаннях. Тому постанова державного виконавця в частині арешту майна належного ОСОБА_1 є незаконною.
Тому належну позивачці Ѕ частину спірного автомобіля слід звільнити з під арешту.
Питання розподілу між сторонами судових витрат судом не вирішується, оскільки таких вимог сторони не заявляли.
Керуючись ст.ст. 328,334,355,368,386 ЦК України, ст.74 СК України, ст.т.50,59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.10,60,212-215,256 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Встановити факт її проживання однією сім`єю без укладання шлюбу з ОСОБА_2 з 2003 року.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину цього автомобіля.
Визнати незаконною постанову державного виконавця ВДВС Котовського МРУЮ Одеської області Н.М.Ковальової від 31.07.2009 року в частині накладення арешту на Ѕ частину автомобілю належного ОСОБА_1 та звільнити її з під арешту.
Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області, шляхом подачі до суду, який його ухвалив заяви про апеляційне на протязі 10 днів з дня його проголошення, а надалі апеляційної скарги в наступні 20 днів.

Суддя -