Кузнецовський міський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2010 року м.Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області під головуванням

судді Малкова В.В.

при секретарі Корнійчук Ю.М.

з участю: позивача ОСОБА_1В

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кузнецовськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кузнецовського міського комунального підприємства про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

22 березня 2010 року позивач звернувся в суд з позовом до Кузнецовського міського комунального підприємства (далі по тексту КМКП) про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивує незаконністю наказу про звільнення його з роботи та допущеними відповідачем порушеннями вимог п.1 ст.40, ч.2 ст.40,частин 1 та 2 ст.42, ч.1 ст.49-2 КЗпП при звільненні його з роботи. А саме: невідповідність формулювання причин звільнення в трудовій книжці та наказі про звільнення №57-к від 22.02.10, невідповідність наказу КМКП №471 від 13.08.10 про скорочення посади, яку він займав, причинам звільнення, вказаним у наказі №57-к; недотримання позивачем вимог щодо персонального попередження про наступне звільнення не пізніше ніж за два місяці та одночасного пропонування працівникові іншої роботи; не враховано його переважне право на залишення на роботі; заборона звільнення з підстав, зазначених у п.1 ст.40 КЗпП України, при наявній можливості переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

У поданому запереченні проти позову відповідач просить у позові відмовити через необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. У запереченні вказує, що згідно ст.64 ГК України підприємство (власник або уповноважений ним орган) вправі самостійно встановлювати чисельність працівників і штатний розпис та вносити до нього відповідні зміни, враховуючи потреби виробництва. Позивач був звільнений з роботи згідно з наказом №57-к від 22.02.2010 року по п.1 ст.40 КЗпП (скорочення штатного розпису). Скорочення штатного розпису відбулось на підставі наказу КМКП №471 від 13.08.09 про внесення змін до штатного розпису КМКП, згідно з яким посада, яку займав позивач - старший начальник зміни дільниці водопостачання УЕРЗМ КМКП підлягає виведенню із штатного розпису. Про наступне вивільнення позивач був попереджений 11 вересня 2009 року, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою відділення зв»язку про вручення попередження позивачу та поштова квитанція про відправку попередження позивачу. Згода на вивільнення позивача була отримана від виборного органу профспілки, членом якої є позивач, що підтверджується протоколом засідання профкому КМКП №24 від 22.10.09.

У судовому засіданні позивач повністю підтримав позов. Представник позивача у судовому засіданні просив позов задоволити, з підстав, вказаних у позові. Крім того пояснив, що при розгляді профспілковим комітетом КМКП подання власника про надання згоди на звільнення позивача, позивач присутній не був. Звільнення відбулось через 3 місяці після надання профспілкою згоди на звільнення позивача, що є порушенням ч.3 ст.43 КЗпП. Відповідач в порушення вимог ч.2 ст.40 КЗпП не пропонував перевести позивача на іншу роботу в КМКП, хоча за період з вересня 2009 по лютий 2010 на роботу в КМКП, в тому числі і по переводу, була прийнята значна кількість працівників.Попередження про звільнення позивач не отримував.

В судовому засіданні представники відповідача просили у позові відмовити з підстав, вказаних у запереченні. Також вказали, що перевести його на іншу роботу позивач не просив, тому робота йому не пропонувалась. Згода на вивільнення позивача була отримана від профспілки, що підтверджується протоколом засідання профкому КМКП №24 від від 22.10.09. Також вказали, що у період з 01.07.09 по 14.06.10 в КМКП були прийняті на роботу, в тому числі і по переводу, 112 осіб.

В судове засідання 18.10.2010 представники відповідача не з»явились. Від в.о директора КМКП поступила заява про розгляд справи за відсутності представників відповідача. Оскільки, сторонами подано всі наявні докази, представники відповідача давали пояснення на минулих судових засіданнях, суд, керуючись положеннями п. 3 ч. 1 ст.169 ЦПК, вирішив судовий розгляд не відкладати і розглянути справу без участі представника відповідача.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 дав наступні показання. Він є директором КМКП під час вирішення питання про скорочення посади позивача він особисто розмовляв з позивачем. Останній просив свідка ОСОБА_5 звільнити його по скороченню, оскільки не хотів, щоб його звільняли за перебування на роботі у нетверезому стані. Тому мова про надання позивачу іншої роботи в КМКП взагалі не стояла.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 дала наступні показання. Вона являється головою профкому первинної профспілкової організації КМКП профспілки працівників ЖКГ, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення. В жовтні від адміністрації КМКП в профком поступило подання про звільнення з роботи старшого начальника зміни дільниці водопостачання УЕРЗМ КМКП ОСОБА_1 у зв»язку із скороченням його посади. На той момент позивач був членом відповідної профспілки. Чи був присутній позивач при обговоренні його кандидатури на звільнення вона не пам»ятає. Згоду на звільнення ОСОБА_1 профком дав. Згода оформлена протоколом засідання профкому КМКП №24 від 22.10.09.

Також у судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_7,ОСОБА_8, ОСОБА_9. Їх показання не наводяться, оскільки показання вказаних свідків не відносяться до предмету спору.

Заслухавши пояснення сторін та показання свідків, у результаті всебічного, повного і обєктивного дослідження доказів та керуючись законом, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Підставою для такого висновку є наступне.

Наказом КМКП "про припинення трудового договору" №57-к від 22.02.2010 року (далі-наказ №57-к) позивач ОСОБА_1 був звільнений з посади старшого начальника зміни дільниці водопостачання УЕРЗМ КМКП по п.1 ст.40 КЗпП України (скорочення штатного розпису), підстава звільнення наказ КМКП №471 від 13.08.09 про внесення змін до штатного розпису КМКП (далі-наказ №471), згідно з яким посада старшого начальника зміни дільниці водопостачання УЕРЗМ КМКП підлягає виведенню із штатного розпису з 13.11.09. Дія наказу №471 була продовжена наказом КМКП №628 від 30.10.09 до 31.12.09 (далі наказ №628) . Згідно запису в трудовій книжці позивача ОСОБА_1 за №21 позивач був переведений на посаду старшого начальника зміни дільниці водопостачання управління по експлуатації і ремонту зовнішніх інженерних мереж КМКП 29.12.08 (наказ №473к). Згідно запису №22 позивач ОСОБА_1 звільнений з КМКП у зв»язку із скороченням штату (п.1 ст.40 КЗпП України) наказ №57-к.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства, або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення працівника допускається при дотриманні власником положень законодавства, зокрема:

- якщо неможливо перевести працівника на іншу роботу за його згодою (ч.2 ст.40 КЗпП);

- наявності згоди виборного органу профспілки, членом, якої є працівник на звільнення (ч.1 ст.43 КЗпП);

- звільнення повинно відбутись протягом одного місяця, з моменту отримання згоди виборного органу профспілкової організації (ч.8 ст.43 КЗпП);

- вимог колективного договору щодо встановлення гарантій при звільненні працівників.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звільнив позивача з порушенням встановленого законодавством порядку та умов звільнення у звязку із скороченням чисельності або штату працівників.

По перше, позивачу не пропонувалось переведення на іншу роботу у зв»язку із скороченням посади, яку він займав. Хоча вакантні посади, які за своєю кваліфікацією міг зайняти позивач, на підприємстві були, що підтверджується довідками КМКП про наявність вакансій та про прийнятих на роботу працівників з 13.08.09 по 31.12.09 та з 01.07.09 по 14.06.10. Посилання свідка ОСОБА_5 на те, що позивач просив його звільнити, тому інша робота позивачу не пропонувалась, не підтверджуються наявними у справі доказами.

Підставою звільнення позивача являється наказ №471, який діяв до 31.12.09. Проте позивач звільнений з роботи 22.02.10 за наказом №57-к, тобто після того, як наказ №471 втарив чинність.

По друге, згода на звільнення позивача надана профкомом 22.10.09. Проте звільнення позивача відбулось 22.02.10, тобто через 4 місяці з дня отримання згоди профспілки, членом якої є позивач ОСОБА_1, на його звільнення з роботи.

По третє, відповідач не дотримав положень п.3.1.2 колективного договору КМКП щодо гарантій забезпечення зайнятості і соціальної підтримки вивільнених працівників.

Вказані обставини та юридичні факти дають суду підстави вважати, що звільнення з роботи позивача ОСОБА_1 проведене відповідачем з порушенням вимог трудового законодавства в частині дотримання порядку і умов звільнення у звязку із скороченням чисельності або штату працівників. Зазнеченої правової позиції дотримується також Верховний Суд України. Так, у п.15 Постанови Пленуму ВСУ від 6.11.92 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вказано - розірвання трудового договору допускається лише за попередньої згоди профспілкового органу, крім випадків, встановлених ст.. 43 та 43-1 КЗпП. Пунктом 19 цієї ж Постанови Пленуму ВСУ передбачено, що суди при розгляді спорів про поновлення на роботі зобов»язані з»ясовувати, зокрема, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві.

Статтею 43 Конституції України гарантується захист громадян від незаконного звільнення. За таких обставин та у відповідності із ч.1 ст.235 КЗпП України позивач підлягає поновленню на попередній роботі в КМКП.

Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. При визначенні розміру середнього заробітку, який підлягає виплаті позивачу за час вимушеного прогулу, суд керувався вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМУ від 08.02.95 №100.

Середньомісячна заробітна плата позивача, згідно з довідкою КМКП №165 від 28.04.10 становить 2310 гривень. Для визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судом визначено середньоденну зарплату позивача - 2310 гривень (середньомісячний заробіток) : 18 (кількість робочих днів у січні 2010 р. місяць, що передує місяцю звільнення з роботи)= 128 грн. 33 коп.. Середньоденний заробіток помножений на кількість робочих днів, з дня звільнення по день винесення судом рішення: 128,33 грн. х 165 р.дн. (з 23.02.10 по 18.10.10)= 21174,45 грн. 2310 гривень ( вихідна допомога при звільненні) = 18864 гривні 45 коп.. При визначенні суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за час вимушеного прогулу також було враховано, що позивачу була виплачена вихідна допомога при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку.

Всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 18864 гривні 45 коп. за час вимушеного прогулу.

Оскільки позивачі у спорах, що випливають з трудових правовідносин звільнені від сплати державного мита на підставі п.1 ст.4 Декрету КМУ «Про державне мито» та п.5 р.11 ЦПК, слід звільнити позивача від сплати судового збору за звернення з позовом. У відповідності із п.1 та п.2 ч.3 ст.83 ЦПК, не підлягають оплаті і покладаються на сторони після розгляду справи витрати на ІТЗ у справах про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати. У зв»язку з викладеним та у відповідності із ч.3 ст.83, ч.3 ст.88 ЦПК, суд вважає, що судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача у дохід держави пропорційно до задоволених вимог.

У відповідності із пунктами 2 та 4 ч.1 ст.367 ЦПК України суд вправі допустити негайне виконання рішення в частині поновлення незаконно звільненого працівника на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за один місяць. Тому суд вважає за необхідне застосувати вказані положення закону, в частині негайного поновлення позивача на попередній роботі та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за один місяць.

На підставі наведеного та керуючись ст.43 Конституції України, ст.ст.40, 42, 43, 235 КЗпП України, ст.ст. 83, 88, 212-215, 367 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю. Поновити ОСОБА_1 на роботі старшим начальником зміни дільниці водопостачання Управління по експлуатації і ремонту зовнішніх інженерних мереж Кузнецовського міського комунального підприємства.

Стягнути з Кузнецовського міського комунального підприємства (м.Кузнецовськ, м-н Незалежності, 2, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 18864 (вісімнадцять тисяч вісімсот шістдесят чотири) гривні 45 коп.

Звільнити позивача від сплати судового збору.

Стягнути з Кузнецовського міського комунального підприємства (м.Кузнецовськ, м-н Незалежності, 2, ) в дохід держави судовий збір в розмірі 188 (сто вісімдесят вісім) гривень 64 коп. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень.

Рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 і присудження йому виплати заробітної плати за один місяць в сумі 2310 (дві тисячі триста десять) гривень підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається сторонами протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Рівненської області через Кузнецовський міський суд Рівненської області.

Головуючий

Повний текст рішення підписано суддею 21 жовтня 2010 року