Справа № 2-392/2010
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.03.2010 року Котовський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді Нікітішин В.П.
при секретарі - Бондаренко Н.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Котовську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогогосподарського виробничого кооперативу «Ракулово» про визнання дійсним договору купівлі-продажу майна і встановлення права власності на майно вартістю 190000 грн.
Тому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу зазначеного майна від 04 квітня 2000 року та визнати за ним право власності на придбане за цим договором та перераховане в акті прийому передачі від 18 квітня 2000 року майно на суму 190000 грн..
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_1 помер.
Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 02.02.2010 року до справи залучено правонаступника ОСОБА_3 .
В ході розгляду справи у суді правонаступник ОСОБА_3 позов свого батька підтримав у повному обсязі та додатково просив визнати за ним право власності на це майно в порядку спадкування.
Представник відповідача за довіреністю, СВК «Ракулово», за довіреністю від 09.03.2010 року, ОСОБА_4 , проти позову не заперечував.
Третя особа у справі, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці позивача, ОСОБА_2 , вважав за можливе задовольнити цей позов.
Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову з наступних підстав.
Встановлено, що ОСОБА_5 та відповідачем СВК «Ракулово», в особі ОСОБА_3 , як керівника останнього, було укладено письмовий договір купівлі-продажу майна СВК «Ракулово» на суму 231367 грн. 44 коп. з розстрочкою платежу спочатку до 04 квітня 2003 року, а потім до 01.07.2004 року (а.с.19-20). Згідно акту-прийому передачі майна СВК «Ракулово» було передано ОСОБА_5 майно на загальну суму 190000 грн. (а.с.25-27).
Таким чином спірні правовідносини між сторонами у справі мали місце в 2003 році, тому вони регулювались діючим в той час Цивільним кодексом України в редакції 1963 року.
Згідно ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) зобов`язана передати іншій стороні у власність визначену кількість та якість майна, а остання, у свою чергу, (покупець) зобов`язана прийняти це майно у свою власність і сплатити за нього визначену обумовлену суму коштів.
Доказів про сплату позивачем будь-яких коштів на виконання договору купівлі-продажу майна матеріали справи не містять.
Згідно ст.153 цього Кодексу договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Необхідними умовами договору купівлі-продажу є предмет продажу й ціна.
Як вбачається із тексту договору купівлі-продажу предметом продажу стало майно перечислене в Додатку до цього договору (п.1 Договору). Однак матеріали справи не місять такого документу, як Додаток додоговору узгодженого і підписаного сторонами. Крім цього ціна продажу становила 231367.44 грн., а в Акті передачі майна ціна майна, що передано є 190000 грн.. Тому за цих обставин, суд вважає, що сторони не досягли істотних умов договору купівлі-продажу. Підтвердженням цьому є також і рішення господарського суду Одеської області від 19.01.2004 року (справа №9/203-03-9651) (а.с.114-118), зідно якого зазначається, що позивач СВК «Ракулово» 19.09.2003 року звернувся до Шляхівської сільради з заявою про видачу Свідоцтва про право колективної власності рухоме й нерухоме майно кооперативу. До складу цього майна входить і майно яке оспрюється у цій цивільній справі. Згідно рішення господарського суду право власності на спірне майно визнано саме за СВК «Ракулово». Зазначене рішення суду спростовує положення п.6 договору купівлі-продажу майна, за яким право власності на придбане майно виникає у покупця з моменту підсання цього договору, тобто, 04.04.2000 року.
Крім цього згідно ст.154 цього ж Кодексу коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась.
Як вбачається із тексту договору купівлі-продажу, сторони досяли умови посвідчити його у нотаріальному порядку (п.п.6,7,10 Договору).
Крім цього обовязковою умовою для передачі покупцю придбаного майна має бути посвідчення цього договору у нотаріальному порядку (п.7 Договору).
Виходячи з цього суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу майна від 04.04.2000 року є не укладеним.
Підписаний сторонами на виконання цього договору 18.04.2000 року та у протиріччя п.7 цього Договору Акт передачі майна у власність покупцю не має юридичної сили.
Крім того, відповідно до п.п. 5, 12 Статуту СВК «Ракулово» (а.с.9,10) порядок використання його майна віднесено до виключної компетенції загальних зборів кооперативу. У підтвердження позовних вимог позивачем було надано суду витяг з протоколу загальних зборів СВК «Ракулово» від 22 квітня 2000 року (а.с. 93), яким було дозволено продаж майна СВК на суму 231367 грн. 44 коп.. Однак загальні збори не розглядали питання про продаж майна СВК з розстрочкою (відстрочкою) платежу, що є істотною умовою. Крім цього загальні збори проходили 22 квітня 2000 року і було вирішено дозволити продаж майна, хоча на цей час воно вже було продано головою кооперативу. Таким чином спірна угода договору купівлі-продажу майна фактично укладалась без дозволу загальних зборів СВК «Ракулово». Тобто без згоди належного власника цього майна. За змістом ця угода протирічила основним засадам діяльності кооперативу визначених його статутом та Законом України «Про сільськогосподарську кооперацію», оскільки направлена була на відчуження значних основних виробничих засобів кооперативу фактично на безоплатній основі. Тому ця угода була недійсною в момент її підписання сторонами зважаючи на положення ст.50 ЦК України (в редакції 1963 року).
Додатковою підставою для відмови у цьому позові є пропуск позивачем трирічного строку позовної давності. Оскільки спірна угода укладалась сторонами 04 квітня 2000 року, у той самий час, як ОСОБА_5 , звернувся до суду 06 вересня 2005 року року, тобто по закінченню строку позовної давності, враховуючи те, що договір купівлі-продажу є консенсуальною угодою. При цьому позивач не просив поновити йому термін для звертання до суду з цим позовом та не надав поважних підстав пропуску ним терміну.
Виходячи з вищенаведеного у суду немає ніяких підстав для задоволення вимоги і щодо визнання за ОСОБА_3 права власності на це майно в порядку спадкування після батька.
Суд також бере до уваги пояснення ОСОБА_3 про те, що кооператив на цей час перебуває у стадії ліквідації і він фактично залишився єдиним членом цього кооперативу. Враховуючи це у нього є можливість набути право власності на майно кооперативу в установленому статутом порядку по завершенню його ліквідації.
Питання розподілу судових витрат у справі судом не вирішується, оскільки таких вимог сторони не заявляли.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. ст.ст.41,42,44,71, 75,76,80, 151,153,154,224,225,227,228 ЦК України ( редакції 1963 р.)суд
ОСОБА_1 , в особі його правонаступника ОСОБА_3 , у задоволені позову відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд який його ухвалив, шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня його проголошення, а надалі апеляційної скарги в наступні 20 днів.

Суддя -