Справа №2-8999/09 03.02.2010 03.02.2010 03.02.2010
Провадження №22ц-254/10
Справа 22ц-254/10 Головуюча суду 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Категорія 5 Суддя доповідач апеляційного суду - Шолох З.Л.
Ухвала

Іменем України

3 лютого 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Галущенка О.І. ,

суддів - Лівінського І.В., Шолох З.Л.,

при секретарі судового засідання - Фірсовій Т.В.,

за участю:

- позивачки та представниці позивачів ОСОБА_2,

- представника відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_4,

- представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6,

- відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

- представника відповідача - Миколаївської міської ради ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

діючої в своїх інтересах та в інтересах осіб, яких вона представляє за дорученням

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2009 року у справі за

позовом

ОСОБА_2, діючої в своїх інтересах та на підставі доручення в інтересах ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32

до

ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_33, Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, Миколаївської міської ради, виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання незаконними рішення, недійсними свідоцтва про право власності та договорів купівлі-продажу, витребування майна із чужого незаконного володіння,

встановила:

В листопаді 2006 року ОСОБА_2, в своїх інтересах та на підставі доручення в інтересах інших позивачів - вищезазначених мешканців будинку № 64-а по вул. Шевченка в м. Миколаєві, звернулася до суду з указаним позовом.

Позивачі посилались на те, що вони є власниками приватизованих квартир цього будинку, а тому відповідно до закону водночас й співвласниками допоміжних нежитлових приміщень будинку.

Однак, без їхньої згоди в підвальних приміщеннях будинку була проведена реконструкція, а рішенням Миколаївської міської ради від 23 січня 2002 року до переліку обєктів комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягали приватизації шляхом викупу, включено й нежиле приміщення підвалу вказаного будинку, площею 266,2 кв.м, що складало 750/10000 частини будинку, яке в березні 2002 року викупила приватний підприємець ОСОБА_3 В подальшому спірне приміщення неодноразово було перепродано. Новими власниками проводиться його реконструкція, яка призводить до деформації фундаменту та загрожує руйнацією будинку.

Неодноразово уточнюючи позовні вимоги та посилаючись на порушення вимог ст. ст. 1, 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», позивачі просили визнати недійсними: вказане рішення Миколаївської міської ради, свідоцтва про право власності, видане в порядку приватизації на спірне нежитлове приміщення, а також послідуючі договори його купівлі продажу, витребувати майно із чужого незаконного володіння та зобовязати відповідачів привести спірне приміщення в первісний стан.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.05.2007 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучені приватні нотаріуси Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_34, ОСОБА_35 та Біржа Нерухомості „Едвайс-Консульт.

Ухвалою того ж суду від 13.10.2008 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову, залучені: КЖЕП «Центральний -1», інші мешканці вказаного будинку (квартир № 4, 6, 30, 33, 35, 36, 39, 43, 46, 50, 64, 70, 71, 83, 59) - ОСОБА_36, ОСОБА_37 та інші, а також в якості співвідповідачів Миколаївська міська рада та виконком Миколаївської міської ради.

Відповідачі позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що спірне приміщення не відноситься до допоміжних приміщень будинку.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2009 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивачі, посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції, просили його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд повно, всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку доказам у справі та прийшов до вірного висновку про те, що спірне підвальне приміщення у багатоквартирному будинку, не відносилося до допоміжних приміщень житлового будинку і не підлягало безоплатній передачі при приватизації квартир жильцями відповідного житлового будинку. А тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

У відповідності до ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року (далі Закон) та Рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року №4-рп/2004, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання та елементів зовнішнього благоустрою. Допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Частиною 3 п. 9 ст.8 цього ж Закону встановлено, що нежилі приміщення житлового фонду, які використовуються підприємствами торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди, передаються у комунальну власність місцевих рад.

Згідно ст.1 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29 листопада 2001 року вперше було визначено, що допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машини відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Виходячи з викладеного підлягають розмежуванню поняття «допоміжного» приміщення і «нежилого» приміщення будинку, які являють собою різні частини багатоквартирного будинку.

Функціональне призначення допоміжних приміщень полягає в тому, що вони призначені для забезпечення експлуатації та обслуговування будинку.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивачі є власниками квартир у багатоквартирному чотирьохповерховому будинку 64-а по вул. Шевченко в м. Миколаєві. Частині позивачів право власності належить на підставі свідоцтв про приватизацію житла, а інші набули таке право шляхом придбання квартир у попередніх власників приватизованих квартир або в порядку спадкування (т.2 а.с. 19- 43).

Відповідно до даних інвентарної справи МБТІ, проектної організації - розробника проекту житлового будинку, а також документів архівної установи вказаний чотирьохповерховий будинок (девять підїздів) запроектований в 1948 році, введений в експлуатацію у 1950 році. З другого по четвертий поверхи це житлові квартири для заселення наймачами (всього 89 квартир), а перший - нежилий поверх був запроектований та переданий у користування торгівельним організаціям міста під промислові магазини та підприємства громадського харчування (рішення виконкому Миколаївської міської ради від 17 травня 1950 року № 653 та 15 листопада 1950 року № 1851 ( т. 2 а.с.2, 101-114; т.3 а.с.2-4; т.1 а.с. 96-112; т.5 а.с. 89).

Водночас підвальні приміщення вказаного будинку мали різне цільове призначення, а саме: частина їх, що становила 92 сараї, призначалася безпосередньо для користування мешканцями квартир, які й відносяться до допоміжних.

Інша, відокремлена від житлової частини будинку, частина підвального приміщення згідно з проектом використовувалася як склади магазинів першого поверху та вугільна котельня, яка знаходилася у підпорядкуванні житлово комунального господарства та обслуговувала житловий будинок, в тому числі й магазини першого поверху. Тобто остання частина підвального приміщення використовувалася за призначенням підприємствами торгівлі, громадського харчування та житлово-комунального обслуговування ( т.2 а.с. 101, т. 5 а.с. 89).

Безпосередньо котельня складалася із приміщень, а саме - коридору, площею 9,7 кв.м ( № 94-1), слюсарної майстерні -14,7 кв.м (№ 94-2), приміщення котельної 84 кв.м (№ 94-3), вугільної - 35,9 кв.м (№ 94-4), машинного відділення 14,9 кв.м (№ 94-5).

До 1997 року житловий будинок належав Державному підприємству «Чорноморський суднобудівельний завод» (далі ДП «ЧСЗ») знаходився на обслуговуванні його житлово-комунального управління.

В 1982 році власником цільове призначення та правовий статус котельні було змінено на складське приміщення.

Зазначені зміни відбулися у звязку з приєднанням будинку до централізованої теплотраси міста, що підтверджується рішенням виконкому № 1231 від 20 грудня 1982 року про прийняття в експлуатацію теплотраси до вказаного житлового будинку. Власник (ДП «ЧСЗ») звільнив приміщення котельні від обладнання, перепланував його, теплові вузлові комунікаційні елементи, які були розміщені в ньому, переніс в інше підвальне приміщення та на фасад будинку.

Приміщення бувшої котельні разом з іншими прилеглими складськими приміщеннями магазинів здавалися в оренду як складські приміщення для зберігання товару магазину «Дитячий світ» та іншим, а в подальшому - приватному підприємцю ОСОБА_3 (т. 3 а.с. 6-110).

З 26 вересня 1997 року (рішення виконкому № 14/22 від 26 вересня 1997 року) весь житловий фонд та обєкти комунального призначення з балансу ДП «ЧСЗ» передано до комунальної власності територіальної громади міста (т. 1 а.с.20).

Нежитлові приміщення підвалу по вул. Шевченка,64-а в м. Миколаєві рішеннями Миколаївської міської ради від 26 квітня 2000 року за № 18/7 та від 23 січня 2002 року за № 39/15 були включені до переліку обєктів комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягали приватизації способом «викупу» ( т.4 а.с.113-114, 122-123).

27 лютого 2002 року територіальна громада міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради отримала свідоцтво про право власності на частину підвального приміщення вказаного будинку, загальною площею 1341,3 кв.м, що склало 3649/10000 частини від усіх нежитлових приміщень вказаного будинку (т.3 а.с. 152).

29 березня 2002 року Управління майном комунальної власності Миколаївської міської ради продало приватному підприємцю ОСОБА_3 частину підвальних приміщень 750/10000 частини, загальною площею 266,2 кв.м, яке складалося із підвальних приміщень під № 94-1, 94-2, 94-3, 94-4, 94-5, 94-7, уклавши нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу ( т.1 а.с.117-118 ).

Предметом даного спору стало саме це підвальне приміщення (під підїздом № 6 та частиною підїзду № 5), загальною площею 266,2 кв.м, яке складалося із вищезазначених приміщень бувшої котельні, а також складу магазину жіночого одягу ( коридор, площею 13,4 кв.м під № 105-1, склад 40,3 кв.м під № 105-2, склад 50 кв.м під №105-3).

В користуванні мешканців будинку наймачів спірне приміщення ніколи не перебувало та ними не утримувалося.

Згідно довідки МБТІ (т.1 а.с.177) внаслідок перепланування підвальних приміщень змінилася первинна нумерація спірного приміщення, а саме: приміщення № 105-1 та № 105-3 були обєднані в одне за № 94-1, загальною площею 64,3 кв. м. Приміщення № 105 -2 стало № 94- 2, а приміщення № 94-1 та № 94-2 стали відповідно приміщеннями № 94-7 та № 94-6. За такою нумерацією й відбувся продаж спірного майна ПП ОСОБА_38 шляхом «викупу».

31 серпня 2002 року ОСОБА_3 продала спірне приміщення ОСОБА_5 за договором, який зареєстровано Біржею Нерухомості «Едвайс-Консульт» (а.с.8 том 1).

17 жовтня 2003 року тією ж біржею, було зареєстровано договір купівлі-продажу спірного приміщення між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (т.1 а.с.9 ).

22 жовтня 2004 року рішенням виконкому Миколаївської міськради № 2009 спірному приміщенню належному ОСОБА_7 надана нова адреса: вул. Шевченка будинок 64-А/2, який 14 травня 2005 року й отримав свідоцтво про право власності на підвальне приміщення за новою адресою, де спірне приміщення становило цілу частку (а.с. 28 т.1).

За окремими адресами виділялися й частки інших співвласників нежитлових приміщень першого поверху та підвальних приміщень будинку у відповідності до різних рішень виконкому (т.2 а.с.112).

21 грудня 2006 року ОСОБА_7 продав ОСОБА_33 належні йому на праві власності нежитлові приміщення по вул.Шевченка,64-А/2 в м. Миколаєві, уклавши договір в нотаріальній формі (а.с. 57 т. 1).

Вказаний житловий будинок з вересня 1997 року ( тобто після передачі будинку до комунальної власності) та на час розгляду справи знаходився на балансі та обслуговуванні комунальних підприємств міста - КЖЄП «Соборне», а з 1 квітня 2007 року ТОВ «Центральний 1».

На час розгляду справи в підвальному приміщенні знаходиться 17 вільних сараїв, які відносяться до допоміжних приміщень вказаного будинку, але його мешканцями не використовуються.

В спірному нежитловому приміщенні відсутнє технічне оснащення будинку, технічні пристрої, інженерні комунікації необхідні для його обслуговування, що підтверджується довідками обслуговуючих підприємств та висновками спеціалістів різних компетентних установ. Наявність у спірному приміщенні транзитних комунікаційних труб, не впливає на його правовий статус «недомопоміжного» приміщення (т. 5 а.с. 89- 183).

Аналіз викладених доказів у своїй сукупності спростовує доводи апеляційної скарги про приналежність спірного приміщення до «допоміжного» та про порушення прав позивачів на їх приватизацію, оскільки спірне підвальне приміщення не відносилося до допоміжних приміщень, яке б підлягало безоплатній приватизації наймачами разом з квартирами, тому правомірно було передано до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для вирішення цієї справи, тому не можуть бути прийняті до уваги.

Однією з підстав звернення позивачів до суду з позовом була їх незгода із проведенням новими власниками спірного приміщення робіт по його реконструкції, що є предметом розгляду в іншій справі.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення місцевого суду, ухваленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючої в своїх інтересах та на підставі доручення в інтересах ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32 - відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2009 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня проголошення.

Головуючий Судді: