Справа №2-103/10
07 жовтня 2010 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Туренко С.І.,
при секретарі Сокирко О.С.,
за участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про надання інформації та визнання частково недійсним правочину, -
Позивач ОСОБА_2 звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про надання інформації та визнання частково недійсним правочину.
Порядок здійснення погашення заборгованості за цим договором було визначено у абзаці 2 п.7.1 в наступному порядку: щомісяця починаючи з наступного місяця в період з 13 по 17 число кожного місяця я повинен надавати Банку - відповідачу кошти (щомісячний платіж) у сумі 1263,52грн., (одна тисяча двісті шістдесят три грн. 52 коп.) для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.
Свої зобов'язання позивач ретельно виконував у Сєвєродонецькому відділенні Луганського філіалу відповідача, що може бути підтверджено квитанціями про перерахування відповідних коштів. 20.11.2008 року позивача було запрошено до Сєвєродонецького відділення Луганського філіалу відповідача, де йому було вручено повідомлення про те, що у зв`язку з порушеннями зобов'язань за вказаним кредитним договором відносно нього нараховано, прострочену заборгованість станом на 20.11.2008 року у розмірі 3094,98 грн., з яких основний борг складає 2678,47 грн., відсотки - 414,48 грн., пеня - 2,03 грн. На другий день у директора відділення вже повідомлялось про його заборгованість у сумі більш ніж сім тисяч гривень. На звернення позивача відповідно надання інформації щодо підстав нарахування заборгова¬ному було надано відповідь про відсутність такої інформації з усним визначенням, що це можливо пов'язано із здійсненням відповідачем страхування на наступний рік.
- визнати недійсним правочин в частині, а саме визнати недійсними положення кредитного договору № DN81AR03110093 від 13.08.2007р. між позивачем та відповідачем щодо:
1) визначення у п.7.1 надання кредитних коштів на сплату винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 4381,60грн. та у п.7.2 щодо доручення банку без додаткового узгодження перераховувати кредитні кошти як комісію Банку в сумі 4381,60грн. на вказаний у цьому пункті рахунок;
2) визначення зобов'язань та санкцій у п.2.2.7 як „Заемщик обязуется погасить сумму кредита на оплату очередного страхового платежа, и уплатить проценты за его пользование не позднее 30 дней со дня перечисления Банком страхового платежа. В случае непогашения этой части кредита, в указанный срок, она считается просроченной, и Заемщик обязан уплатить проценты за её пользование согласно п.п. 3.2, 3.8 данного Договора".
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав заявлені уточнені вимоги, просив позов задовольнити в повному обсязі. Суду пояснив, що позивач не отримував повного тексту Кредитного договору, вказану суму в договору сплачував справно. Отже вважає дії відповідача такими, що не відповідають чинному законодавству. Не заперечував проти винесення заочного рішення по справі за відсутності представника відповідача.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився і про причини неявки в судове засідання суду не повідомив, про день, час та місце слухання справи відповідач повідомлявся у встановленому законом порядку. Враховуючи вищевказане, суд визнає причину неявки відповідача у судове засідання неповажною, та вважає можливим розглянути справу у його відсутність.
Згідно із ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Позовні вимоги щодо визнання недійсним правочину в частині, а саме визнати недійсними положення кредитного договору № DN81AR03110093 від 13.08.2007р. між позивачем та відповідачем щодо визначення у п.7.1 надання кредитних коштів на сплату винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 4381,60грн. та у п.7.2 щодо доручення банку без додаткового узгодження перераховувати кредитні кошти як комісію Банку в сумі 4381,60грн. на вказаний у цьому пункті рахунок підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Вказані визначення не відповідають вимогам діючого законодавства і відповідно порушують права позивача ОСОБА_2
Відповідно до законодавства України, визначення поняття «фінансовий інструмент» надається у ст.1 Закону України № 3480-IV від 23.02.2006р. «Про цінні папери та фондовий ринок»: «фінансові інструменти цінні папери, строкові контракти (ф'ючерси), інструменти грошового обігу, відсоткові строкові контракти (форварди), строкові контракти на обмін (на певну дату в майбутньому) в разі залежності ціни від відсоткової ставки, валютного курсу чи фондового індексу (відсоткові, курсові чи індексні свопи), опціони, що дають право на купівлю або продаж будь-якого із зазначених фінансових інструментів, у тому числі тих, що передбачають грошову банку, а на умовне користування якою йому, можливо, нараховуються відсотки - п.7.1: «зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0.75% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом».
До вказаного слід звернути увагу і на незрозуміле визначення сплати «винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 4381,60грн», визначеної так у п.7.1, а у п.7.2 «комісію Банку в сумі 4381,60грн.», і як це співвідноситься з визначенням у п. 6.3 Договору, що: «Все виды платежей (за исключением кредита, вознаграждения за проведение дополнительного мониторинга, неустойки), которые вносятся Заемщиком по данному Договору, являются процентам в понимании ГК Украины». Відповідно до законодавства України, визначення поняття «фінансовий інструмент» надається у Законі України № 3480-ІV від 23.02.2006 «Про цінні папери та фондовий ринок»: «фінансові інструменти цінні папери, строкові контракти (ф'ючерси), інструменти грошового обігу, відсоткові строкові контракти (форварди), строкові контракти на обмін (на певну дату в майбутньому) в разі залежності ціни від відсоткової ставки, валютного курсу чи фондового індексу (відсоткові, курсові чи індексні свопи), опціони, що дають право на купівлю або продаж будь-якого із зазначених фінансових інструментів, у тому числі тих, що передбачають грошову форму оплати (курсові та відсоткові опціони)». Саме таке визначення фінансового інструменту застосовується і у Законах України «Про оподаткування прибутку підприємств» - п. 1.28 ст.1; «Про державне регулювання ринку цінних паперів» - п.10 ч.1 ст.4; «Про захист прав споживачів»- п.1 ч.5 ст. 11.
На підставі вище визначеного слід зробити висновок про те, що відповідачем не було дотримано вимог Закону України „Про захист прав споживачів", зокрема п.п. в), г) і д) ч.2 ст. 11, де визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про - п.п - в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; п.п г) тип відсоткової ставки; і - д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); з визначенням в абзаці 2 ч.4 ст.11 про те, що: «У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону». Також не було дотримано положень абзацу 1 ч.4 ст.11 «Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредигодавця» та п.5 абзацу 3 ч.4 цієї статті, де зазначено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються річна відсоткова ставка за кредитом.
Відповідно положень Закону України „Про захист прав споживачів" слід зробити висновок про те, що у даному кредитному договорі є ознаки несправедливих умов договору:
- 1) відповідно до п.1 ч.5 ст. 11: «для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом». У п.7.1 коредитного договору визначено сплату за рахунок кредитних коштів „винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 4381,60грн.", за який він не одержував ніяких відсоткових ставок, тому такі умови слід визнати недійсними;
-2) відповідно до п.10 ч.3 ст.18 несправедливими є умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. З умовами п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного кредитного договору він не був ознайомлений, так як йому не було надано самого тексту договору з цими пунктам, а у сертифікаті про кредитування (копія додається) про особливості перестрахування та додаткові витрати щодо цих послуг нічого визначено не було, тому умови щодо санкцій за прострочення платежів п.п. 2.2.7, 3.2 і 3.8 слід визнати недійсними. На підставі наведеного та керуючись умовами кредитного договору позивач просить:
- зобов'язати відповідача КБ „Приватбанк" надати інформацію щодо підстав та розрахунку нарахування заборгованості станом на 20.11.2008 року за кредитним договором від 13.08.2007 року між ним та відповідачем;
- визнати незаконними дії відповідача щодо нарахування заборгованості, процентів на неї.
Відповідачем доказів щодо підстав нарахування заборгованості надано не було, суд не може самостійно розраховувати можливість виникнення заборгованості боржника за окремими пунктами кредитного договору, бо це виходить за межі повноважень суду.
Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд-
Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про надання інформації та визнання частково недійсним правочину задовольнити частково.
Визнати недійсними положення Кредитного договору № DN81AR03110093 від 13.08.2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» в частині визначення у п.7.1 надання кредитних коштів на сплату винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 4381,60 грн., та у п.7.2 щодо доручення банку без додаткового узгодження перераховувати кредитні кошти як комісію Банку в сумі 4381,60 грн. на вказаний у цьому пункті рахунок.
Зобов'язати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» надати інформацію щодо підстав та розрахунку нарахування заборгованості станом на 20.11.2008 року за Кредитним договором від 13.08.2007 року № DN81AR03110093 укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк».
Визнати незаконними дії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» щодо нарахування заборгованості, процентів на неї та пені станом на 20.11.2008 року за Кредитним договором від 13.08.2007 року № DN81AR03 110093 укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк».
В решті позовних вимоги ОСОБА_2 відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 08 гривень 50 копійок.
Рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подання до Сєвєродонецького міського суду письмової заяви про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ С.І.Туренко