Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2010 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в "складі: головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Романцові М.В.,

за участю позивача ОСОБА_1.

за участю відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2010 року позивач звернулася до суду з позовом, в яком) просила винести рішення, яким стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 47520 грн. та судові витрати по справі.

В обгрунтування позовної заяви, позивач вказала на те, що 22 квітня 2009 року вона уклала з відповідачем договір позики, згідно якого вона передала відповідачу грошові кошти у сумі 6000 доларів США. що еквівалентно 47520 грн., а відповідач написав розписку та зобовязався їх повернути у липні 2009 року. Після того, як відповідачем не було повернуто борі' у липні 2009 року, відповідач, знову написав розписку 06.08.2009 року, якою підтвердив раніше взятий ним борг у сумі 6000 доларів США га зобовязався їх повернути у грудні 2009 року. До теперішнього часу відповідач кошти не повернув, у звязку з чим, позивач вимушена звернутися до суду із вказаним позовом.

У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, посилаючись на те, що 22 квітня 2009 року він позичив у позивачки грошові кошти у сумі 29000 грн.. проте, будь-яких доказів на підтвердження зазначеного суду надати не зміг.

Вислухавши позивача, відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним.

'Згідно ч.І ст.1046 ЦК України, за-договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сум) позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

4а змістом ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.І ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У судовому засіданні встановлено, що 22 квітня 2009 року ОСОБА_1 уклала з Г1)ОСОБА_4 договір позики, згідне якого позивач передала відповідачу і рошові кошти у сумі 6000 доларів США, що еквівалентно 47520 грн.. а відповідач написав розписку і а зобов'язався їх повернути у липні 2009 року (арк.с. 1 8).

Встановлено, що відповідачем не було повернуто борг у липні 2009 року. том/, ОСОБА_3 знову написав розписку 06 серпня 2009 року, якою підтвердив раніше взятий ним борг / сумі 6000 доларів США та зобовязався їх повернути у грудні 2009 року (арк.с. 19).

В силу передбаченого ст.545 ЦК України, загального правила на позикодавця, як кредитора, покладається обов'язок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець повинен видати позичальникові розписку про отримання виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ (розписку позичальника).

Отже, якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов'язання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ. Знаходження розписки у позикодавця позивача по справі, свідчить про те, що боргове зобов'язання не припинено.

Оскільки, у визначений строк, грошові кошти відповідачем не були повернуті, суд, відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, приходить до обгрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача суми боргу за договором позики у розмірі 47520 гри.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача па те, що ним 22 квітня 2009 року було позичено грошові кошти у сумі 29000 грн., оскільки відповідачем не надано в матеріали справи будь- яких доказів на підтвердження зазначеного, отже, відповідач зазначених обставин не довів, чим не виконав вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказу ють на наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.1 ст.88 Ц1ІК України, з відповідача на користь позивача сущ присуджує понесені і документально підтверджені судові витрати: судовий збір у розмірі 475 грн. 20 когі. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

На підставі виїцевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11. 57-60, 88. 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст.545. 625, 1046, 1047. 1049 ЦК України, суд. -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .суму боргу за договором позики у розмірі 47520 (сорок сім тисяч п'ятсот двадцять) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 475 (чотириста сімдесят п'ять) грн. 20 (двадцять) коп. га витрати на іиформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 (сто двадцять) грн.. а разом 595 (п'ятсот девяносто п'ять) грн. 20 (двадцять) коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 10- депний протягом 20 днів апеляційної скарги в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Токар