Апеляційний суд Чернігівської області
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2010 року АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ

ОБЛАСТІ у складі:

Головуючого судді Хромець Н.С.

Суддів: Горобець Т.В., Страшного М.М..

При секретарі Кравченко В.В.

З участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2 Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради та ОСОБА_3 про визнання рішення недійсним

Встановив:

В обґрунтування апеляційної скарги на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2010 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні його позовних вимог про скасування, як незаконного, рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 195 від 18.08.1997 про виділення земельної ділянки ОСОБА_4, позивач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального та матеріального права і ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про задоволення його позовних вимог.

ОСОБА_1 в своїй скарзі аналізує зміст ст.ст. 10,26 ЗУ „ Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 9 ЗК України , не вказуючи які порушення цих законів допустив судом першої інстанції та звертає увагу апеляційного суду на те, що рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 195 від 18.08.1997 року спірна земельна ділянка виділена на особу, що померла ще в 1996 році, зазначаючи, що це є порушенням ст.25 ЦК України.

Крім того апелянт вважає, що висновок суду про пропуск ним строку позовної давності є безпідставним, оскільки про існування такого рішення йому стало відомо у судовому засіданні у 2007 році.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинковолодІння, розташованого у м. Чернігові по вул.. Трудовій, 5. Суміжним землекористувачем позивача є його брат ОСОБА_5 та відповідач - власник будинковолодіння по вул. Трудовій, 5-а ОСОБА_3, - спадкоємець ОСОБА_6 , померлого в 1996 році, відносно земельної ділянки якого і прийняте оскаржуване рішення про виділення у постійне користування земельної ділянки площею 400 м2 з доведенням загальної площі до 1000 м2. та надання у тимчасове користування ділянки площею 788 м2. Суд також встановив, що про виділення ОСОБА_4 цих земельних ділянок рішенням міськвиконкому № 195 від 18.08.1997 року позивачу було відомо вже в 1998 році.

Пославшись на відсутність доказів про порушення прав позивача та на пропуск ним строку позовної давності, в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ЗОЗ ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інтонації, якщо не буде встановлено обставин, які є безумовною підставою для скасування рішення

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо дійде висновку що рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, заявленого ОСОБА_1, суд, виходячи з доказів, наданих позивачем, правильно прийшов до висновку, що факт порушення прав позивача матеріалами справи не підтверджується. Жодних доказів, які б свідчили, що земельна ділянка чи її частина, яка була виділена ОСОБА_4, на момент прийняття оскаржуваного рішення виконавчого комітету міської ради перебувала у правомірному користуванні чи власності позивача, матеріали справи не містять. Оскільки , ні існування у позивача прав саме на спірну земельну ділянку ні їх порушення оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради матеріалами справи не доведено та виходячи з правил ст. З ЦПК України, суд обгрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 Також, ґрунтуються на наявних у справі доказах висновки суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку позовної давності . Так , на а.с. 24 знаходиться ксерокопія листа-відповіді № 224 від 12.05.1998 року адресованої ОСОБА_1 за результатами розгляду його звернення, де зазначається, що 18.08.1997 року рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради

№195 ОСОБА_4 виділено у постійне користування земельна ділянка, площею 400 кв.м. та надано у тимчасове користування земельну ділянку , площею 788 кв. Цей факт визнано і самим позивачем у його позовній заяві від 26.05.2008 року( а.152 цивільної справи Новозаводського суду ОСОБА_7 №2-157/08.)

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив надані сторонами докази , виходячи з наданих доказів в обсязі необхідному для вирішення справи з"ясував всі обставини, вірно визначив характер спірних правовідносин, правильно застосував до спірних правовідносин закон і ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Доводи апеляційної скарги правильність цього рішення не спростовують.

В той же час, посилання суду першої інстанції в мотивувальній частині рішення на пропуск позивачем строку позовної давності, як на одну з підстав прийнятого рішення про відмову в задоволенні позову в зв"язку з його недоведеністю, хоч і відповідає фактичним обставинам справи , проте с зайвим.

Проте, враховуючи, що таке порушення не вплинуло на правильність судового рішення та виходячи з положень ч.2 ст. 308 ЦП К України, підстави для задоволення апеляційної скарги , скасування рішення з задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 , відсутні.

Керуючись ст.303,304, 307,308, 314-315, 317,319 ,324 ЦПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити. Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з моменту набрання законної сили.

Головуючий Судді