Справа № 2-742/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2010 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Тарасової І.В

при секретарі судових засідань - ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства фірми «Елакс-сервіс» про стягнення невиплачених сум, зміну формулювання причин звільнення та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Позивач ОСОБА_3 22.05.2009 року звернувся до суду з позовом до приватного підприємства фірми «Елакс-сервіс» про стягнення з відповідача 123 грн. за час перебування позивача у суді та час перебування в дорозі до суду та від суду до місця роботи, зміну формулювання причин звільнення з п.1 ст.36 КЗпП України на п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України та стягнення середньомісячної заробітної плати в сумі 800 грн., стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 1500 грн. та стягнення судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з 02.01.2007 року по 22.04.2009 року він працював на приватному підприємстві фірма «Елакс-сервіс» контролером КПП. За цей час він викликався до суду в якості заявника, оскільки за його заявою прокуратурою Київського району м. Харкова була порушена кримінальна справа за фактом заподіяння йому тілесних ушкоджень, по якій він має процесуальний статус свідка. Через виклики до суду позивачем згідно 9 судових повісток витрачено на перебування в судах 10 годин 15 хвилин та на дорогу до суду 18 годин, а всього 28 годин 15 хвилин робочого часу, за які відповідач згідно ч.2 ст.92 КПК України повинен виплатити позивачу 123 грн.

Також позивач зазначив, що в січні 2009 року адміністрація відповідача в особі аступника директора ОСОБА_4 запропонувала позивачу звільнитися за власним іажаиням, але він відмовився. Після цього ОСОБА_4 почав пред»являти позивачу необґрунтовані зауваження з приводу неналежного виконання ним службовим обов»язків та погрожувати звільненням позивача у зв»язку невиконанням своїх службових обов»язків, у зв»язку з чим позивач був вимушений написати заяву про звільнення з 01.04.2009 року, але він не був звільнений, оскільки з 01.04.2009 року знаходився на лікарняному. Вищевказаними діями адміністрації відповідача позивачу була спричинена значна моральна шкода, яку позивач просить стягнути з відповідача у сумі 1500 грн.

Після виходу позивача на роботу з»ясувалося, що він відсутній у графіку чергувань на квітень 2009 року, а графік контролерів КПП змінився і вони з 1 квітня 2009 року працюють через 2 доби, замість 3 діб, як працювали до квітня 2009 року. За таких обставин позивач вважає, що його звільнення з 22.04.2009 року за власним бажанням є незаконним і просить суд змінити формулювання причин звільнення з п.1 ст.36 КЗпП Україна п.1 ч.І ст.40 КЗпП України за скороченням штату.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, пояснив обставини, викладені вище, а також зазначив, що ним були понесені судові витрати на оплату рекомендованої поштової кореспонденції, якою 28.07.2009 року відповідачу була направлена ухвала суду про відкриття провадження та судова повістка в сумі 7 грн. 40 коп. та 18.08.2009 року судова повістка в сумі 6 грн., які позивач просив стягнути з відповідача.

Представник відповідача директор приватного підприємства фірми «Елакс-сервіс» ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що за домовленістю з позивачем на підставі його заяви від 22.04.2009 року про звільнення за згодою сторін з 22.04.2009 року, позивача було звільнено з 22.04.2009 року відповідно о п.1 ст.36 КЗпП України. З будь-якими заявами в усній чи письмовій формі про примушення написати вказану заяву позивач до нього не звертався, у зв»язку з чим підстави для визнання звільнення незаконним та стягнення моральної шкоди відсутні. Також представник відповідача пояснив, що на час звільнення позивача скорочення штатів на підприємстві не відбувалося, зміни у графіку чергувань контролерів КПП на квітень 2009 року відбулися у зв»язку з тим, що позивач з 01.04.2009 року по 10.04.2009 року знаходився на лікарняному, а з 13.04.2009 року по 21.04.2009 року у черговій відпустці. Також представник відповідача не визнав вимоги про виплату позивачу витрат, понесених у зв»язку з явкою до суду, оскільки заробітна плата позивачу виплачувалася в повному обсязі, будь-яких відрахувань за час перебування в суді відповідачем не робилося.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі приватним підприємством фірмою «Елакс-сервіс» та працював на посаді контролера КПП з 02.01.2007року.

Наказом директора приватного підприємства фірми «Елакс-сервіс» ОСОБА_5 від 22.04.2009 року № 11-К ОСОБА_6 було звільнено з 22.04.2009 року за згодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. Як вбачається з наказу, позивач був ознайомлений з ним 22.04.2009 року.

Підставою звільнення в наказі зазначена заява ОСОБА_6 від 22.04.2009 року.

Згідно заяви ОСОБА_6 від 22.04.2009року на ім»я директора приватного підприємства фірми «Елакс-сервіс» ОСОБА_5, позивач просить звільнити його з роботи за згодою сторін з 22 квітня 2009 року.

Згідно ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що вказану заяву від 22.04.2009 року про звільнення з роботи він написав під примусом.

В судовому засіданні позивач пояснив, що він власноруч заповнив заяву про звільнення від 22.04.2009 року та розписався в неї, після звільнення з підприємства відповідача позивач отримав всі належні йому при звільненні виплати, при цьому з заявами про примушування його з боку заступника директора ОСОБА_4 звільнитися з роботи він ні до директора підприємства ОСОБА_5, ні до будь-яких компетентних органів не звертався.

Один лише факт наявності у позивача зразків заяв про звільнення не є беззаперечним доказом доводів позивача про примушення його написати заяву про звільнення від 22.04.2009 року.

Крім того, після виходу на роботу з лікарняного 11.04.2009 року, позивачу на підставі його заяви від 13.04.2009 року, наказом директора приватного підприємства фірми «Елакс-сервіс» ОСОБА_5 від 13.04.2009 року № 7 була надана щорічна основна відпустка тривалістю 8 календарних днів з 13.04.2009року по 21.04.2009 року, за період з 02.01.2009 року по 01.01.2010 року, і саме після закінчення наданої відпустки позивач написав заяву про звільнення.

Таким чином підстав для визнання звільнення позивача з підприємства відповідача незаконним у суду не має.

У зв»язку з викладеним позовні вимоги про зміну формулювання причин звільнення з п.1 ст.36 КЗпП України на п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату не підлягають задоволенню.

Також, з вищевикладених підстав у зв»язку з не встановленням в судовому засіданні фактів порушення прав позивача не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1500 грн. моральної шкоди.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем у зв»язку з викликом та явкою до суду.

Так, позивачем надано до суду 9 судових повісток, з яких 6 судових повісток про виклик позивача до Червонозаводського районного суду м.Харкова 01.12.2008р., 17.12.2008р. ( 2 повістки), 30.01.2009р., 11.02.2009р., 16.03.2009р. в якості заявника на постанову прокуратури Харківської області та 1 повістка про виклик позивача до апеляційного суду Харківської області 14.10.2008р. ( справа № 11-УК) за його скаргою .

Як вбачається з постанови Червонозаводського районного суду м.Харкова від 16.03.2009 року і підтверджується поясненнями позивача в судовому засіданні, він викликався до Чевонозаводського районного суду м.Харкова суду та апеляційного суду Харківської області по вищевказаним повісткам в якості заявника у зв»язку з оскарженням ним постанови прокурора відділу прокуратури Харківської області про відмову в порушенні кримінальної справи відносно посадових осіб прокуратури Київського району м.Харкова за ст. 364, 365, 366, 367, 373 КК України.

Як вбачається з судової повістки про виклик ОСОБА_6 до Харківського апеляційного адміністративного суду 04.09.2007р., він викликався до суду в якості позивача по адміністративній справі про порушення кримінальної справи відносно прокурора Харківської області.

Як вбачається з судової повістки про виклик ОСОБА_6 до Московського районного суду м. Харкова на 18.02.2009 року та інформації помічника судді Єрмак Н.В., позивач викликався до суду в якості позивача по цивільній справі за його позовом до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про відновлення порушеного права.

Згідно ст.92 КПК України свідки, потерпілі, законні представники потерпілих, перекладачі, експерти, спеціалісти і поняті мають право на відшкодування їм витрат по явці за викликом в органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і до суду.

За переліченими вище особами зберігається середній заробіток по місцю роботи за час, витрачений у зв'язку з явкою за викликом. Особам, які не є робітниками чи службовцями, виплачується винагорода за відрив їх від занять.

Згідно з Інструкцією про порядок і розміри відшкодування витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним науково-дослідним установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 1 липня 1996 p. N 710, за свідками, потерпілими, законними представниками потерпілих, понятими, а також експертами, спеціалістами і перекладачами зберігається середня заробітна плата за весь час, затрачений ними у зв'язку з явкою та викликом до органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення (далі орган, який зробив виклик). Особам, які не є працівниками підприємств, установ чи організацій, виплачується винагорода за відрив від звичайних занять.

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача та представника відповідача, ОСОБА_6 з 02.01.2007р. по 22.04.2009 р. працював у відповідача за графіком змінності змінами протягом 24 годин з перервами між змінами 3 доби і як вбачається з табелів обліку робочого часу ППФ «Елакс-Сервіс» за жовтень, грудень 2008 року, січень, лютий, березень 2009 року, дні виклику та явки позивача до суду припадали на неробочі дні.

Суд вважає не обґрунтованими доводи позивача, що оскільки дні виклику та явки в якості заявника до Червонозаводського районного суду м.Харкова 01.12.2008р., 17.12.2008р., 30.01.2009р., 11.02.2009р., 16.03.2009р. та до апеляційного суду Харківської області 14.10.2008р. припадали на перерви між змінами в його роботі, тому відповідач повинен оплатити йому час знаходження у суді та час дороги до суду пропорційно від розміру його середнього заробітку, тому що, як випливає із змісту вище приведених нормативних актів, середня заробітна плата за час, затрачений особою у зв'язку з явкою та викликом до суду, зберігається за всі робочі дні за графіком, встановленим за місцем роботи.

Згідно положень Цивільно-процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України, збереження за сторонами середньої заробітної плати за час, затрачений ними у зв'язку з явкою до суду по цивільним та адміністративним справам не передбачений; стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять, сплачуються іншою стороною.

У зв»язку з вищевикладеним позовні вимоги по стягнення з відповідача середньої заробітної палати за час, витрачений ОСОБА_6 на явку до суду не підлягають задоволенню.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача витрат , понесених позивачем по даній справі у зв»язку з направленням відповідачу рекомендованою поштовою кореспонденцією процесуальних документів та судових повісток. Так, ч.5 ст.74 ЦПК України передбачено, що стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути надані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Проте, якщо вона цього не бажає робити, то повідомлення учасників процесу про дату судового засідання є обов»язком суду. Діючи цивільне процесуальне законодавство не відносить такі витрати до судових витрат( ст..79 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 36, 59 КЗпП України, Інструкцією про порядок і розміри відшкодування витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним науково-дослідним установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 1 липня 1996 p. N 710, ст. 79, 85, 88, 208, 209,212, 213. 214 ,215 ЦПК України, суд-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до приватного підприємства фірми «Елакс-Сервіс» про стягнення невиплачених сум, зміну формулювання причин звільнення та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження через Фрунзенський районний суд м.Харкова з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги або шляхом подачі апеляційної скарги у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано, якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження апеляційна скарга не подана - після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: