Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-759/2010р.

21 грудня 2010 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківскої області

в складі головуючого - судді: Безбородько В.А.

секретаря: Дмитрук С.І.

позивача ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

представника відповідача, ОСОБА_3»юк Н.О., ОСОБА_4

третя особа ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до Центральної районної лікарні Надвірнянського району, третя особа ОСОБА_5 про визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення на роботі , стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Центральної районної лікарні Надвірнянського району, третя особа ОСОБА_5 про визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення на роботі , стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги і суду пояснила , що наказом № 178-к від 23.12.1985 року по Надвірнянськіому ТМО її було прийнято на посаду дільничного лікаря-педіатра дитячої лікарні з 24.12.1985 року.

Наказом № 22-к від 11.03.1992 року по Надвірнянській ЦРЛ її переведено на посаду заступника головного лікаря по дитинству і рододопомозі ЦРЛ з 14.03.1992 року.

21.04.2010 року її звільнено із займаної посади наказом № 28-к по статті 36 п.1 КЗпП України за згодою сторін. Пізніше по лікарні було видано наказ за тим же № 28-к, але вже датований 20.04.2010 року. 21.04.2010 року головним лікарем районної лікарні було видано наказ за № 128 «Про дисциплінарне стягнення», згідно п.1 якого її звільнено із займаної посади заступника головного лікаря ЦРЛ з ОХМД, з 21.04.2010 року за згодою сторін.

Всі три накази про звільнення являються незаконними, так як видані з грубим порушенням трудового законодавства України, виходячи з наступних підстав.

20.04.2010 року Координаційною радою головного управління охорони здоров»я облдержадміністрації з питань материнської та дитячої смертності, розглядалось питання про надання медичної допомоги породіллі ОСОБА_6 Після закінчення засідання її та інших лікарів закликали до одного з кабінетів управління охорони здоров»я Івано-Франківської ОДА, де під психологічним тиском вона написала заяву від 20.04.2010 року про звільнення її з роботи , не вказуючи в заяві підставу звільнення. О 17.00 год. 20.04.2010 року вона подала заяву в канцелярію головного лікаря, в якій просила вважати її заяву про звільнення недійсною, тому що вона написана в стані сильного психологічного стресу.

Однак незважаючи на її заяву 21.04.2010 року було видано наказ про її звільнення. Впевнена, що коли відкликала заявою свою первинну заяву на звільнення, наказу за № 28-к від 20.04.2010 року не було в наявності.

Просить постановити рішення, яким визнати незаконними п.1 наказу головного лікаря Надвірнянської ЦРЛ за № 28-к від 20.04.2010 року про звільнення її з роботи, п.1 наказу головного лікаря Надвірнянської ЦРЛ за № 28-к від 21.04.2010 року про звільнення з роботи та п.1 наказу за № 128 від 21.04.2010 року «Про дисциплінарне стягнення» , поновити її на роботі і виплатити середньомісячний заробіток за вимушений прогул та моральну шкоду

Представник відповідача, третя особа позов не визнали , суду пояснили, що 20.04.2010 року ОСОБА_1 добровільно написала заяву про звільнення її з роботи з 21.04.2010 року за згодою сторін. Психологічного тиску на неї з боку головного лікаря не було, заяву писала добровільно. В той же день було винесено наказ по лікарні про звільнення позивача , наказ № 28-к п.1 від 20.04.2010 року. Наказів за № 28-к від 21.04.2010 року та № 128 від 21.04.2010 року «Про дисциплінарне стягнення» не існувало взагалі, таких наказів головним лікарем не виносилось.

Підписатись про ознайомлення з наказом № 28-к від 20.04.2010 року та отримати трудову книжку 21.04.2010 року позивач відмовилась, про що було складено акт, наказ надіслано їй додому , з яким вона ознайомилась.

Вважають, що позов позивача є безпідставним, звільнення проведено з дотриманням норм чинного трудового законодавства, просять в позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково наступних підстав:

Згідно наказу № 178-к від 23.12.1985 року по Надвірнянському ТМО ОСОБА_1 було прийнято на посаду дільничного лікаря-педіатра дитячої лікарні з 24.12.1985 року.

Наказом № 22-к від 11.03.1992 року по Надвірнянській ЦРЛ позивача переведено на посаду заступника головного лікаря по дитинству і рододопомозі ЦРЛ з 14.03.1992 року.

20.04.2010 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади наказом № 28-к по статті 36 п.1 КЗпП України за згодою сторін, про що в книзі наказів по кадрах від 20.04.2010 року під № 12 значиться запис : наказ № 28-к про звільнення з роботи ОСОБА_1 та інших.

Посилання позивача на те, що існували наказ № 28-к від 21.04 2010 року та наказ № 128 від 21.04.2010 року нічим не підтверджено в судовому засіданні. Суд не бере до уваги пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,ОСОБА_9, ОСОБА_10М, ОСОБА_3 про те, що існували накази за № 28-к від 21.04.2010 року про звільнення з роботи ОСОБА_1 та за № 128 «Про дисциплінарне стягнення» від 21.04.2010 року, тому що такі накази в оригіналі сторонами не предоставлено суду, вони відсутні також в книзі наказів по кадрах та в книзі наказів по загальній діяльності. На засіданні профкому Надвірнянської ЦРЛ від 26.04.2010 року розглядалась заява ОСОБА_1 та інших лікарів про незаконне звільнення їх з роботи наказом головного лікаря від 20.04.2010 року за 28-к., накази за № 28-к та за № 128 від 21.04.2010 року на профкомі не обговорювались.

Пояснення позивача, що заяву на звільнення вона написала під психологічним тиском не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, вони спростовані поясненнями свідків ОСОБА_11 та Сем»яніва Е.І., які були присутні при написанні позивачем заяви.

Таким чином, дослідивши всі зібрані по справі докази, суд прийшов до переконання, що фактично ОСОБА_1 звільнена з займаної посади згідно наказу № 28-к від 20.04.2010 року, який належним чином видано і зареєстровано в книзі реєстрації наказів.

Судом встановлено, що позивач написала заяву про звільнення її із займаної посади, не вказуючи підставу звільнення.

Звільнена ОСОБА_1 за ст.. 36 п.1 КЗпП України, за згодою сторін.

Відповідно до ст..36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6.11.1992 року із подальшими змінами, повинна бути домовленість між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін).

Оскільки в заяві ОСОБА_1 від 20.04.2010 року не зазначено по якій підставі слід її звільнити, то визначена в резолютивній частині наказу Надвірнянської ЦРЛ за № 28-к від 20.04.2010 року правова підстава звільнення за згодою сторін в односторонньому порядку суперечить вимогам чинного трудового законодавства.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши всі зібрані по справі докази, суд вважає, що ОСОБА_1 звільнено з займаної посади з порушенням трудового законодавства, її слід поновити на роботі та стягнути в її користь 40601,76 грн. ( згідно довідки Надвірнянської ЦРЛ від 21.12.2010 року) середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди до задоволення не підлягають із-за недоведеності.

В позові про визнання незаконними наказів за № 28-к від 21.04 2010 року та за № 128 від 21.04.2010 року слід відмовити, так як їх не існує.

На підставі ст.ст.36 п.1,221, 231, 233, 235, 237, 237-1 КЗпП України, п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6.11.1992 року із подальшими змінами, керуючись ст.ст. 209,213,214,215,225,226 ЦПК України,суд:

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати незаконним п.1 наказу головного лікаря Центральної районної лікарні Надвірнянського району № 28-к від 20.04. 2010 року про звільнення ОСОБА_1 з 21.04.2010 року з посади заступника головного лікаря ЦРЛ з ОХМД за п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника головного лікаря Центральної районної лікарні з охорони дитинства та материнства з 21.04. 2010 року.

Стягнути з Надвірнянської центральної районної лікарні в користь ОСОБА_1 40601,76 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу без врахування обов»язкових платежів.

Стягнути з Центральної районної лікарні Надвірнянського району в користь держави 406 грн. судового збору та 120 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ.

Стягнути з Центральної районної лікарні Надвірнянського району в користь ОСОБА_1 2000 грн. за надання правової допомоги.

В решта позову відмовити.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 5075,22 грн. без врахування обов"язкових платежів звернути до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Безбородько В.А.