Апеляційний суд Тернопільської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2010 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого Козака І.О.

суддів Шевчук Г.М., Хоми М.В.

при секретарі Юрдизі Н.Р.

з участю представника позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5, апелянта ОСОБА_6, його представника ОСОБА_7, представника ВАТ НАСК "Оранта" ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Монастириського районного суду від 1- листопада 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_9, ВАТ НАСК "Оранта" про відшкодування мета рільної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_9, ВАТ НАСК "Оранта" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В заявах позивачі вказали, що 14.12.2007 року на автодорозі Івано-Франківськ Бучач Тернопіль сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинули водій автомобіля марки "Volkswagen Passat" ОСОБА_10 та пасажир цього автомобіля ОСОБА_11 Винним у вказаній ДТП визнано ОСОБА_12, який керував автомобілем марки "Рено-Магнум". Власником цього автомобіля є ОСОБА_6

У звязку із загибеллю потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 їх близьким родичам позивачам по справі було завдано матеріальну та моральну шкоду, яку вони оцінюють: ОСОБА_2 88545,37 грн.; ОСОБА_1 53780,96 грн.; ОСОБА_4 121904 грн.; ОСОБА_3 100244,83 грн. та просили стягнути з відповідачів.

Рішенням Монастириського районного суду від 10.11.2009 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_2 17354 грн. матеріальної шкоди та 35000 грн. моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_2 1500 грн. судових витрат. Стягнуто з ВАТ НАСК "Оранта" 1275 грн. матеріальної шкоди та 2550 грн. моральної шкоди на користь ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_1 1530 грн. матеріальної шкоди та 30000 грн. моральної шкоди та 1500 грн. судових витрат. Стягнуто з ВАТ НАСК "Оранта" в користь ОСОБА_1 2550 грн. моральної шкоди та 120 грн. судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 17534 грн. матеріальної шкоди, 35000 грн. моральної шкоди та 2000 грн. судових витрат. Стягнуто з ВАТ НАСК "Оранта" 2550 грн. моральної шкоди в користь ОСОБА_4 Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_3 11934 грн.14 коп. матеріальної шкоди, 30000грн. моральної шкоди та 2000 грн. судових витрат. Стягнуто з ВАТ НАСК "Оранта" 7516 грн. 70 коп. матеріальної шкоди та 2550 грн. моральної шкоди, 500 грн. судових витрат в користь ОСОБА_3 В решті заявлених позовних вимогах відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Посилається на те, що при вирішенні даного спору, суд не зясував по якій причині потерпілі перебували у Монастириському районі. Вважає, що дана обставина має суттєве значення для вирішення спору, оскільки потерпілі могли перебувати та в звязку з виконанням трудових обовязків. Крім того апелянт вказує, що приватним підприємцем ОСОБА_6 було застраховано свою діяльність автомобільні перевезення, тобто є два поліси страхування транспортних засобів: страхування автомобіля та страхування причепа. Тому вважає, що оскільки існувало два поліси страхування транспортних засобів, то ліміт страховика повинен становити по 51000грн. за кожен поліс. Також вважає, що оскільки винним в ДТП є ОСОБА_9, то він повинен відповідати за спричинену матеріальну та моральну шкоду потерпілим. Апелянт також вказує, що суд не вірно задовольнив вимоги про стягнення коштів за встановлення памятного знаку на місці ДТП. Крім того, апелянт вважає безпідставним стягнення судових витрат на користь потерпілих за надану їм правову допомогу.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норма матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції не було встановлено неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, то колегія не вбачає підстав для скасування рішення з цього приводу.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі не оспорює розмір сум стягнутих з нього на користь потерпілих.

З приводу інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що їх слід відхилити з наступних міркувань.

Твердження апелянта про те, що суд не встановив причини перебування потерпілих у Монастириському районі, а тому допустив неповноту судового слідства, є безпідставним, оскільки дана обставина не впливає на суть вирішення даного пору та не звільняє відповідача по справі від відшкодування потерпілим завданих внаслідок ДТП збитків.

Посилання відповідача ОСОБА_6 на те, що на час ДТП діяло два поліси страхування, а тому страхова компанія зобовязана була сплатити суму страхового випадку у подвійному розмірі, не ґрунтується на вимогах Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та наявним матеріалам справи, згідно яких наїзд на автомобіль потерпілого відбувся внаслідок заносу автопричепа.

Безпідставним є також твердження ОСОБА_6 про те, що оскільки винним у ДТП є ОСОБА_9, то матеріальна та моральна шкода, відповідно до ст.1166 ЦК України, підлягає стягненню з останнього, як особи винної у ДТП, з таких мотивів. Власником джерела підвищеної небезпеки (автомобіля "Рено Магнум") є апелянт. ОСОБА_9 на час ДТП перебував з ним у трудових відносинах, а тому відповідно до ст. 1187 ЦК України відповідальність за завдану шкоду несе власник джерела підвищеної небезпеки.

Не заслуговує на увагу і твердження апелянта про те, що суд безпідставно в повному обсязі задовольнив вимоги щодо відшкодування витрат на встановлення памятного знаку на місці ДТП, так як в судовому засіданні встановлено і підтверджено матеріалами справи, що памятний знак встановлено лише на могилі загиблого, а тому відповідно до Закону України "Про поховання та похоронну справу" вказана витрати підлягають до стягнення.

Як вбачається із рішення, суд відмовив у задоволенні вимог позивачів щодо стягнення на їх користь витрат на правову допомогу, а тому твердження апелянта про те, що суд безпідставно стягнув з нього на користь потерпілих сказані витрати є безпідставним.

При таких обставинах колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Монастириського районного суду від 10 листопада 2009 року залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий підпис

Судді 2 підписи

Копія вірна:

Заступник голови апеляційного суду

Тернопільської області ОСОБА_13