Справа № 2-1453/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2010 року

Шевченківський районний суд м.Львова

в складі головуючого- судді Малех І.Б.

при секретарі Костюк А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

установив:

11 листопада 2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 в його користь суму боргу за договором позики, з врахуванням індексу інфляції, що становить 20 804,00 грн., відсотки за користування позикою в розмірі 4 469,72 грн. та три відсотки річних за час користування простроченою сумою в розмірі 1 212,82 грн., загальною сумою 26 486,54 грн.

В обгрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 15.08.2006р., позичив відповідачу ОСОБА_2 14 000,00 грн. На підтвердження позики даних коштів була складена письмова розписка, згідно якої останній, зобовязався повернути позичені кошти до 01.12.2006р, проте, як і у встановлений строк, так і на сьогоднішній день, жодної суми на предмет погашення боргу відповідачем сплачено не було, тому позивач просить, суд, задовольнити його позов в повному обємі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги, зіславшись на обставини та факти, що вказані в позові, просять позов задовольнити в повному обсязі, крім того доповнили, що кошти відповідачу були передані на момент складення розписки.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча про місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений через друковані засоби масової інформації, а саме газету „Високий замок від 07 травня 2010 року. Заперечень на позовну заяву відповідачем суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач та його представник не заперечують, розглядати справу в заочному порядку, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, а саме в частині позовних вимог щодо суми боргу з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних за час користування простроченою сумою, в решті позовних вимог відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 15.08.2006р. позивач ОСОБА_1 позичив відповідачу ОСОБА_2 14 000,00 грн., що стверджується розпискою від 15.08.2006р. (а.с.4), згідно якої останній, зобовязався повернути позивачу позичені кошти до 01.12.2006. Однак у встановлений строк сума боргу відповідачем ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 не була повернута.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно вимог ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника чи інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначено грошової суми.

Згідно вимог ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцеві у строк та в порядку, що встановлені договором. ¦

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, де зазначається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, і також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Сплата трьох відсотків річних є формою відповідальності за порушення грошовою зобовязання і стягується окремо від суми основного боргу та відсотків за користування позикою що є договірними зобовязаннями позичальника, а не формою відповідальності.

Оскільки, відповідач ОСОБА_2 зобовязався, повернути позику 01.12.2006р., ця дат! І являється початком прострочення, і з цього числа слід нараховувати три відсотки річних, як формі відповідальності за порушення грошового зобовязання. Оскільки, станом на 20.10.2009р., тобто ш день написання позовної заяви, час прострочення становить 1055 днів, таким чином три відсотю річних від простроченої суми становлять 1 212.82 грн.

Загальний індекс інфляції за період (грудень 2006р. - вересень 2009р.(а.с.5-6), ще визначається у відповідності до Листа Верховного Суду України від 03.04.1997р. № 62-97, в яком) зазначаються рекомендації відносного порядку застосування індексів інфляції при розгляді судовий спорів, становить 105,7 відсотків, що становить 20 804,00 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача стосовне стягнення з відповідача заборгованості, з врахуванням індексу інфляції в сумі 20 804,00 грн. та трьох відсотків за користування простроченою сумою в розмірі 1 212,82 грн. є підставними та підлягають до задоволення.

Що стосується позовної вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування позикою в розмірі 4 469,72 грн., позивачу слід відмовити, оскільки) останній в судовому засіданні не надав суду належних обґрунтувань, в звязку з якими обставинами він не звертався в суд на момент, коли закінчився термін розписки, а лише через три роки, враховуючи те, що відповідач жодної суми на погашення боргу, згідно письмової розписки, позивачу не повернув.

Крім того з відповідача слід стягнути в користь позивача витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн. та державне мито в розмірі 264,87 грн.

Керуючись ст.ст. 625, 1046,1047,1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215,224-226 ЦПК України суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 20 804 /двадцять тисяч вісімсот чотири/ гривні, 00 коп., суму боргу з врахуванням індексу інфляції, 1 212 /одну тисячу двісті дванадцять/ гривень, 82 коп. трьох відсотків річних за час користуванні простроченою сумою позики, в решті позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути зі ОСОБА_2 в користь позивача витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 /сто двадцять/ грн. 00 коп. та державне мито Е розмірі 264,87 /двісті шістдесят чотири/ грн. 87 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м. Львова зі письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова може бути оскаржене в апеляційном) порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львов шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження в 10-денний строк з дня проголошення рішенні цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя ОСОБА_4