АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2010 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: судді Зубарєвої К.П.,

суддів: Бакуса В.Я., Монастирецького Д.І.,

секретаря: Гуняк О.Я.,

з участю: позивача ОСОБА_1, представника Дрогобицької міської ради та виконкому Дрогобицької міської ради Львівської області ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради, виконавчого комітету Дрогобицької міської ради,комунального підприємства «Дргобичсвітло», третя особа ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2010 року частково задоволено вказані вище вимоги позивача.

Визнано незаконним розпорядження міського голови Дрогобицької міської ради від 09 листопада 2009 року за №527-р «Про звільнення Р.ОСОБА_1».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора комунального підприємства «Дрогобичсвітло». Стягнуто з КП «Дрогобичсвітло» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 листопада 2009 року по 26 травня 2010 року в сумі 24 257 грн. 28 коп. та 300 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди, а всього 24 557 грн.28 коп.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, просить його скасувати й ухвалити нове, яким відмовити у задоволені всіх вимог позивача, посилаючись на те, що рішення районного суду є незаконним, безпідставним, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема, апелянт зазначає, що маються розбіжності в поясненнях позивача та тексті позовної заяви щодо часу знаходження на роботі 23.10.2009 року, а суд дійшов до безпідставного висновку, що позивач до обіду знаходився на робочому місці; суд не врахував, що з позивачем був укладений контракт і на момент винесення рішення строк дії якого закінчився 31.12.2009 р.; суд не навів конкретних обставин, які він врахував при визначенні розміру моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу - позивача ОСОБА_1 на заперечення апеляційної скарги, представника Дрогобицької міської ради та виконкому Дрогобицької міської ради Львівської області ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, проаналізувавши обставини та матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, оскільки мається неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Третя особа у судове засідання апеляційної інстанції не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомила.

У відповідності до ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. А відтак колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності третьої особи.

Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Таким чином, за змістом зазначеної норми вирішальне значення для припинення трудового договору із зазначених підстав має факт відсутності на роботі працівника без поважних причин.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

А відтак, з урахуванням вимог КЗпП у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Постановляючи рішення про поновлення на роботі районний суд вірно виходив з того, що позивач не вчинив прогулу без поважних причин (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня), у звязку з чим відповідач не мав підстав для звільнення позивача за п.4 ст.401 КЗпП.

Так, поняття «робоче місце», яке відповідно до п.3 ст.29 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобовязаний до початку роботи за укладеним трудовим договором визначити працівникові, не є тотожним поняттю «робота», що вжито у п.4 ч.1 ст.40 зазначеного Кодексу для визначення поняття прогулу.

Оскільки ні законом, ні Статутом КП «Дрогобичсвітло», де позивач працював керівником підприємства, та укладеним Контрактом з позивачем, не визначено прогулом відсутність працівника більше трьох годин підряд на робочому місці, є вірним висновок суду про те, що позивач не був на робочому місці без поважних причин, оскільки позивач 23.09.2009 р. був відсутній на території підприємства у звязку з виконанням своїх функцій як керівника підприємства та займався справами з метою якою створено підприємство. Таким чином, позивач був на роботі, що встановлено судом та підтверджено показами свідків, але був відсутній на робочому місці - на території підприємства. У звязку з цим, у такому випадку, з чим погоджується і колегія суддів, до працівника не можна застосувати норми законодавства про працю в частині звільнення за вчинення працівником прогулу.

В той же час, виносячи рішення про поновлення на роботі та стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд не врахував, що між позивачем та виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради 12 жовтня 2009 року був укладений контракт, дія якого закінчилась 31.12.2009 року (а.с.8-12). А відтак, поновивши позивача на роботі поза межами дію контракту, суд тим самим продовжив дію контракту, що в даному випадку не входить в його компетенцію. А тому слід змінити рішення суду щодо поновлення позивача на роботі - в межах дії контракту.

Крім того, визначаючи середній заробіток за час вимушеного прогулу суд виходив з виплат позивача за останні шість календарних місяців його роботи, що передували його звільненню. В той же час, відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Відповідно до довідки (а.с.63) заробіток позивача за два повних останні робочі місяці перед звільненням становив: вересень 3 583, 92 грн., жовтень 3 583,92 грн. А відтак середньомісячна заробітна плата позивача становить 3 583,92 грн. (3 583,92 + 3 583,92) :2). Середньоденний заробіток становить 162,91 грн. Кількість робочих днів у вересні 22, у жовтні -22). Вимушений прогул з 09 листопада по 31 грудня. Це становить 39 (16 у листопаді + 23 у грудні). А тому до виплати належить середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 6 353,49 грн. (39 днів х 162,91 грн.). Сума визначена без сплати податків та обовязкових платежів. А відтак і в цій частині рішення суду підлягає до зміни. У звязка з цим підлягає зміні і розмір середньої заробітної плати за один місяць, що підлягає стягненню в порядку негайного виконання на користь позивача, а саме з 3 616 грн.01 коп. до 2 606,56 грн. (16 днів за листопад х 162, 91 грн.).

Статтею 237-1 КЗпП встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі , якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки сам факт порушення відповідачем встановлених у трудовому договорі прав особи є підставою для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд правомірно стягнув моральну шкоду.

Посилання апелянта на те, що суд не навів обставин, які він врахував при визначенні розміру моральної шкоди є безпідставним, оскільки з яких підстав виходив суд, визначаючи суму моральної шкоди, зазначено в рішенні суду.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись п.4 ст.40 КЗпП України, ст.ст.303, 305, п.3 ч.1 ст. 307, п.п.1, 4 ст.309, ч.2 ст. 314, ст.ст.313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу представника виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2010 року в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити, зменшивши суму, яка підлягає стягненню з КП «Дрогобичсвітло» на користь ОСОБА_1 та час оплати за вимушений прогул у звязка з чим частини третю, четверту та пяту викласти в наступній редакції:

«Поновити ОСОБА_1 на посаді директора комунального підприємства «Дрогобичсвітло» в межах строку дії контракту від 12 жовтня 2009 року, укладеного між виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради та ОСОБА_1.

Стягнути з комунального підприємства «Дрогобичсвітло» на корсить ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 листопада 2009 року по 31 грудня 2009 року в сумі 6 353 (шість тисяч триста пятдесят три) грн. 49 коп. (сума визначена без відрахувань податків та обовязкових платежів) та 300 (триста) грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього підлягає стягненню 6 653 (шість тисяч шістсот пятдесят три) грн. 49 коп.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку за один місяць в сумі 2 606 (дві тисячі шістсот шість) грн. 56 коп. підлягають до негайного виконання».

В решті частині рішення районного суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня вступу його в законну силу шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Зубарєва К.П.

Судді Бакус В.Я.

ОСОБА_4