АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2010 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Зубарєвої К.П.,

суддів: Бакуса В.Я., Мікуш Ю.Р.,

при секретарі: Балюк О.С.,

з участю: представика ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, представника Львівської міської ради ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 30 грудня 2009 року про забезпечеення позову в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_10 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11, треті особи Львівська міська рада, ОСОБА_7, про усунення перешкод у користуванні проїздом, -

встановила:

оскаржуваною ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 30 грудня 2009 року задоволено заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову та в її забезпечення заборонено відповідачам проводити будь-які будівельні та інші роботи, повязані із блокуванням проїзду, на земельній ділянці площею 86,40 кв.м на вул. Тракт Глинянський, 39, 41, що є спільним проїздом до будинків №39, 41 на вул. Тракт Глинянський у м. Львові та будинку № 14-А на вул. Кошовій у м. Львові.

Заборонено Львівській міській раді приймати будь-які рішення, повязані із розпорядженням спірною земельною ділянкою площею 86,40 кв. м на вул. Тракт Глинянський,39, 41, що є спільним проїздом до будинків №39, 41 на вул. Тракт Глинянський у м. Львові та будинку № 14-А на вул. Кошовій у м. Львові, до вирішення судом спору.

Ухвалу суду оскаржили відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, просять її скасувати, посилаючись на те, що така прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Так, зокрема, апелянти зазначають, що позивачі в черговий раз звернулись до суду з безпідставною, необгрунтованою та надуманою позовною заявою, оскільки з вул. Кошової мається адресний проїзд до їх будинковолодіння, що стверджується відповідними доказами, позивачами не надано жодного доказу, який би підтверджував існування проїзду між будинками 39 та 41 по вул. тракт Глинянський, рішення виконкому, на яке посилаються позивачі, скасоване іншим рішенням виконкому, а матеріали за фактом підроблення рішень виконкому знаходяться на розгляді прокуратури Личаківського району м. Львова. Крім того, апелянти посилаються на те, що оскаржувана ухвала винесена в порушення роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Вислухавши суддю-доповідача, учасників процесу на підтримання та в заперечння апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законість та обгрунтованість оскаржуваної ухвали в межах заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Забезпечення позову це вжиття комплексу заходів цивільного процесуального характеру, що направлені на припинення дій, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення, та на гарантування реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Встановлено, що 05 жовтня 2009 року позивачі звернулися до суду із вказаним вище позовом та просили зобов`язати відповідачів не чинити їм перешкод у користуванні спільним проїздом до будинків, що належить сторонам та третій особі ОСОБА_7

На підтвердження своїх вимог позивачі представили договори купівлі-продажу будинків, викопіровку з генерального плану (схеми).

В день подання до суду позову позивачка ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову.

У відповідності до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Вказане відображено і в п. 7 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявників, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання в подальшому рішення суду, і ці заходи спрямовані, насамперед, проти несумлінних дій відповідача, який під час розгляду справи може продовжувати їх, внаслідок чого може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення.

Осаржуваною ухвалою забезпечено позов позивачів в частині заборони відповідачам проводити будь-які будівельні та інші роботи, повязані з блокуванням проїзду, що є спільним проїздом для сторін. В ухвалі зазначено підстави та причини для забезпечення позову.

Вжитий судом захід забезпечення позову відповідає і є співрозмірним заявленим вимогам, безпосередньо пов'язаний з предметом спору та не порушує принципів змагальності та процесуальної рівноправності сторін.

А відтак, враховуючи викладене, посиланя апелянта на те, що судом не наведено обгрунтування виду забезпечення позову, підстави та причини вжиття заходів та що ухвала винесена в порушення розяснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» є помилковим.

Враховуючи вимоги позивачів та матеріали справи суд вправі був вирішити питання забезпечення позову. Суд не допустив порушення щодо допустимості і належності застосування засобу, передбаченого ЦПК України.

Оскільки ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вжитті судом заходи забезпечення позову не позбавляють відповідачів при наявності доказової бази з їх сторони, звернутись до районного суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, заміну одного способу іншим до вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а оскільки ухвала суду відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ст.312, п.4 ч.1 ст.314, ст.ст.313, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9 відхилити, а ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 30 грудня 2009 року залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Зубарєва К.П.

Судді: Бакус В.Я.

ОСОБА_12