Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу
Справа № 2-4780/10
Жовтневий районний суд р. ОСОБА_1 в складі:
головуючого - судді ШУМ Л.І.
при секретарі - Токарєвій Т.І.
представника позивача ОСОБА_2
представників відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до відкритого акціонерного товариства «Півднічний гірничозбагачувальний комбінат», відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків,
Представник відповідача відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» в особі ОСОБА_3 та відкритого акціонерного товариства «Півднічний гірничозбагачувальний комбінат» в особі ОСОБА_6позов не визнали.
Вислухавши сторони, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за такими підставами.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, що позивач працював у відповідачів, його трудовий стаж складає 33 роки 5 місяців, із них 24 роки 5місяців в шкідливих та небезпечних умовах праці, 10 років 6 місяців працював підземним машиністом бурової установки ш.Гвардійська ВАТ «КЗРК»,звільнений по ст. 40 п.2 КЗОТ України. Близько 10 років працював підземним кріпильником, підземним бурильником, підземним гірничим робітником шахти Першотравнева-1, ВО «Кривбасруда», на Північному гірничозбагачувальному комбінаті 2 роки 4 міс машиністом підйому колії Першотравневого РУ та 1 рік 8 міс пом.машиніста локомотиву ЗДЦ Півн ГЗК. Ці дані підтверджуються копією трудової книжки, санітарно-гігієнічною характеристикою, Актом розслідування профзахворювання.
З 2006 року позивач став хворіти, в звязку з чим щорічно обстежувався в інституті Проммедицини.
Рішенням ЛЕК НДІ від 04.09.2007р, протокол №2091, позивачу встановлено діагноз: вегетативна поліневралгія рук з акро-ангіоспазмами, радикулопатія попереко-крижова, двосторонній плечолопатковий періартроз, рекомендації вивести з шахти не надавалось.

В січні 2008 року позивач був обстежений в неврологічному відділенні клініки НДІ, Рішеням ЛЕК НДІ від 05.02.2008 року, протокол №289, йому встановлені професійні захворювання з діагнозом: Радикулопатія шийна і п/крижова на фоні полі сегментарної дископатії з враженим (3с) статико-динамічними порушеннями,стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами,нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФ 2ст), деформівного періартрозу ліктьових (ПФ 1-2 ст) і колінних (ПФ 2ст) суглобів та трофічними порушеннями на кистях. Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст.(пильовий бронхіт 1 ст.емфізема легень першої ст.) ЛН першого ст. Захворювання виникло у звязку з тривалим часом роботи в підземних умовах в шкідливих та небезпечних умовах праці, які перевищували санітарно-допустимі норми: важкість праці, фізичне перевантаження, вимушена робоча поза, нахили тулуба, пил та шум з перевищенням гранично-допустимих величин,несприятливий виробничий клімат

Згідно з п.19 акту №10 від 29.02.2008 року розслідування професійного захворювання, адміністрацією шахт ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та ЗДЦ Півн.ГЗК, Першотравневого карєру Півн ГЗК були порушенні ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,ст..153 КзпП України.

Згідно з п.17 вищезазначеного акту причиною профзахворювання у позивача є робота на протязі 24 років 5 міс. в умовах важкої фізичної праці та запиленості повітря робочої зони, що перевищує ГДК: маса вантажу,що піднімається та переміщається вручну - 25-60 кг,при нормі 30 кг.; робоча поза з нахилом тулубу більше 30 гр. 53.1% за зміну при допустимій 25 %. , нахили тулубу 110 раз при нормі 100 разів за зміну; потужність зовнішньої роботи за участю мязів нижних кінцівок і тулуба 91 Вт при допустимій нормі до 90 Вт, вимушена поза 30%, робота за переважною участю мязів рук та плечового пояса 46.8 до 101.0 при нормі 23-45 ВТ.

Шкідливі речовини: пил з вмістом вільного двоокису кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони від 2.4 до 27.3 мг/м3,при ГДК 2.0.мг/м3; мікрокліматичні умови: рівень вологості повітря від 84% до 98% при нормі 80-30%. Шум 105 Дб при нормі 80 дБа

За висновком санітарно-гігієнічної характеристики в відповідності гігієнічної кваліфікації праці ГН 3.3.5-3.3.8;6.6.1-083-2001 р умови праці відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Важкість праці до 3 класу 1-2 ступеня шкідливості, напруженість праці - до 3 класу 2 ступеня шкідливості.

Вина відповідачів підтверджується Рішеням ЛЕК НДІ від 05.02.2008 року, протокол №289, згідно з яким позивачу встановлені професійні захворювання-з діагнозом: Радикулопатія шийна і п/крижова на фоні полі сегментарної дископатії з враженим (3с) статико-динамічними порушеннями,стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами,нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФ 2ст), де формівного періартрозу ліктьових (ПФ 1-2 ст) і колінних (ПФ 2ст) суглобів,та трофічними порушеннями на кистях.Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст.(пильовий бронхіт 1 ст.емфізема легень першої ст.) ЛН першого ст.; висновком МСЕК від 12.03.2008 року яким вперше установлена втрата професійної працездатності 50 %- до 01.03.2009 року. Встановлена 3 група інвалідності; висновком МСЕК від13.03.2009 року якими підтверджено діагнози та 3 групу інвалідності до слідуючого переогляду 01.03.2011 року; санітарно-гігіенічною характеристикою умов праці від 10.11.2003 року за № Ф 2/2-413 Тернівської СЕС та розяснення до неї від 21.09.2006 року, висновок якиї свідчить про те, що на робочому місці було перевищення фізичного перенавантаження, пилу несприятливогого виробничого мікроклімату, виписками з історій хвороби.

Отримане професійне захворювання обмежує життєву активність позивача, позбавляє повноцінного спілкування з людьми.

В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що з вини підприємства він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків.

Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємства професійне захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми.

У позивача на підставі висновку МСЕК від 12.03.2008 р., виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків.

Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року».

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин.

Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Суд не може погодитися із запереченнями представників відповідачів, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку рівень загальної та локальної вібрації, як одного із шкідливих факторів, що став причиною профзахворювання позивача, перевищував гранично-допустимі норми, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство-відповідач.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідачі. Від професійного захворювання позивач втратив працездатність в розмірі 35 % і 3-тя група інвалідності. Від професійного захворювання позивач переносить фізичний біль. При вказаних обставинах суд вважає, що професійним захворюванням порушено звичайний для нього спосіб життя, він вимушений витрачати додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України та акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, від 29.02.2008 року, санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 10.11.03 року, виписки із історії хвороби позивача ОСОБА_7 НДІ промислової медицини, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійним захворюванням позивача змінився його спосіб та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуває біль в різних частинах тіла, такий стан не дає йому можливості вести повноцінний спосіб життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 50% втрати працездатності і 3-тя група інвалідності, а також характер захворювання, пов'язаних з заподіянням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково та стягнути з відповідачів з урахуванням часу роботи і умов праці на кожному підприємстві, з відкритого акціонерного товариства відкритого акціонерного товариства «Півднічний гірничозбагачувальний комбінат» на його користь 15 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, з Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - 30000 гр.

На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 до відкритого акціонерного товариства «Півднічний гірничозбагачувальний комбінат» та Відкритого акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків частково.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат» в м. Кривому Розі на користь ОСОБА_5 одноразово 30000 гривень за заподіяну моральну шкоду без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»в м.Кривому Розі на користь ОСОБА_5 одноразово -15000 грн за заподіяну моральну шкоду без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та відкритого акціонерного товариства «Півднічний гірничозбагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в сумі 8,50 грн. солідарно.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та відкритого акціонерного товариства «Півднічний гірничозбагачувальний комбінат» витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 30,00 грн.солідарно.

Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі 10 днів з дня проголошення рішення заяву про апеляційне оскарження , та протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу, або в порядку ч.4 ст. 295 УПК України.

СУДДЯ: Л.І.Шум.