Справа № 22ц-1694/2010 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Лазоренко М.І.
РІШЕННЯ іменем України

14 травня 2010 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді - Бойко О.В.

суддів - Лазоренка М.І., Мамонової О.Є.

при секретарі- Кравченко В.В.

за участю- відповідача ОСОБА_2, представника

відповідача ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4 та її

представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановив:

У вересні 2009 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування 21 771 грн. 91 коп. майнової шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди. Свої вимоги мотивувала тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 17.09.2007 року, її чоловік отримав тяжкі тілесні ушкодження, в зв'язку з чим з 17.09.2007 року по 24.09.2007 року знаходився на стаціонарному лікуванні в реанімаційному відділенні Прилуцької ЦМЛ, а з 24.09.2007 року був переведений до Чернігівської обласної лікарні, де знаходився по 22.11.2007 року і в цей день від отриманих травм помер. В зв'язку з лікуванням чоловіка нею були витрачені кошти на придбання ліків в Прилуцькій ЦМЛ в розмірі 3 469 грн. 87 коп., в Чернігівській обласній лікарні - 16 200 грн. 54 коп., та були понесені витрати на поховання, які становлять 2 101 грн. 50 коп. Крім того, вважає, що підлягає відшкодуванню, шкода, завдана смертю потерпілого його непрацездатній дитині - ОСОБА_4 CO., щомісячно, до досягнення нею вісімнадцятирічного віку, виходячи з середньомісячної заробітної плати її чоловіка та враховуючи розмір мінімальної заробітної плати, який з 01.07.2009 рок становив 630 грн., а з 01.01.2010 року - 869 грн.. Смертю чоловіка позивачці заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, пов'язаних зі смертю близької людини.

Після уточнення позовних вимог у січні 2010 року позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 21 940 грн. 97 коп. майнової та 50 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 березня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково, стягнуто на її користь з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 21 640 грн. 67 коп., 20 000 грн. моральної шкоди, 66 грн. понесених витрат по справі та 289 грн. 67 коп. у зв'язку з втратою годувальника щомісячно на утримання дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею повноліття.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин, що мають істотне значення для справи. Вважає, що при ухваленні рішення судом не було враховано того факту, що ДТП * сталася по вині ОСОБА_10, який порушив правила дорожнього руху, а при визначенні розміру матеріальної шкоди судом були взяті до уваги як доказ по справі квитанції на придбання медичних препаратів, які не підтверджують, що лікарські засоби були придбані саме ОСОБА_4 для лікування свого чоловіка. На думку апелянта, позивачем не доведено, які саме та в якій кількості придбавалися медичні препарати, а тому вважає, що квитанції не можуть бути прийняті судом як письмові докази. Також суд при визначенні розміру моральної шкоди не звернув уваги на те, що на його утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинного бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Частиною 5 цієї статті передбачено, що володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений від відповідальності, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Судом встановлено, що 17.09.2007 року близько 22 години 15 хвилин на перехресті вулиць Київська-Котляревського в м. Прилуках сталася дорожньо-транспортна пригода, при якій відбулося зіткнення автомобіля Рено-Шефран, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та велосипедиста ОСОБА_10, який від отриманих травм помер 22.11.2007 року.

По факту ДТП 10.10.2007 року була порушена кримінальна справа, яка закрита постановою слідчого відділу слідчого управління УМВС України в Чернігівській області від 07.01.2009 року на підставі п.2 ст. 6 КПК України у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу злочину.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 1187 ЦК України при відшкодуванні шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, вина заподіювача шкоди не вимагається і відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили, і оскільки саме ОСОБА_11 на момент ДТП використовував автомобіль на відповідній правовій підставі, тому саме з нього мають бути стягнуті відповідні кошти в рахунок відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди.

Апеляційний суд знаходить, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, проте, вірно встановивши фактичні обставини справи, суд в порушення норм ~ матеріального права прийшов до невірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат понесених позивачкою на лікування чоловіка, з огляду на наступне.

Статтею 1200 ЦК України визначено коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди у разі смерті потерпілого, та порядок обчислення її розміру. Однак, апеляційний суд не знаходить підстав для відшкодування витрат на лікування в розмірі 19 539 грн. 17 коп. на користь позивачки, оскільки остання не належить до кола осіб, які мають право на таке відшкодування згідно зазначеної норми матеріального закону.

Що ж стосується рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 шкоди на користь дитини померлого до досягнення нею повноліття, то таке рішення є обґрунтованим та відповідає вимогам статей 1200 та 1208 ЦК України.

Також є вірним рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесених нею витрат на поховання чоловіка в сумі 2101,50 грн., оскільки відповідно до ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоду смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання, та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди є безпідставні, оскільки згідно ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її дружині та дітям.

Проте, враховуючи обставини справи, глибину душевних страждань позивачки, порушення Правил дорожнього руху самим потерпілим ОСОБА_10, матеріальне становище відповідача, наявність у нього на утриманні двох неповнолітніх дітей, відсутність вини в ДТП та, виходячи із засад розумності та справедливості, апеляційний суд приходить до висновку про зменшення розміру моральної шкоди, яка стягнута з відповідача, до 10 000 грн..

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди, які полягали у понесених позивачкою витратах на лікування, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні наведених позовних вимог, а в частині відшкодування моральної шкоди - зміні, стягнувши з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

В іншій частині рішення суду 1 інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 1166, 1167, 1168, 1200, 1201 ЦК України ст. ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦГЖ України, апеляційний суд, -

виріши в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 березня 2010 року, в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди, скасувати.

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди, змінити. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 10 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: