Тернівський районний суд м.Кривого Рогу
Справа № 2- 1327/2010р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2010 р. Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

у складі:

головуючого, судді - Коноваленко М.І.

при секретарі - Кошеленко Ю.Г.

представників: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі справу за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2009 року позивач ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" /далі ВАТ «КЗРК»/ про відшкодування моральної шкоди, та просить стягнути з відповідача 126000гривни на його користь у відшкодуванні моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що працював у ВАТ «КЗРК» до 29.09.2006року електрогазозварник дробильно сортувальної фабрики в шкідливих умовах праці. У червні 2008 року йому було встановлене професійне захворювання. По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що складений акт розслідування хронічного професійного захворювання за №22 від 25 червня 2008року. У вищевказаному акті зазначено, що причиною професійного захворювання є робота впродовж 35 років 1 місяця в умовах підвищенної запиленості повітря робочої зони, та 8 років 9 місяців в умовах впливу шкідливих токсичних речовин, в наслідок порушень нормативного провітрювання.

Згідно з п. 19 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 25 червня 2008 року профзахворювання виникло з вини адміністрації шахти «Гвардійська», правонаступником якої є ВАТ "КЗРК" за період його роботи, оскільки адміністрація не виконала вимоги ст. 13 Закону України "Про охорону праці", ст. 153 КЗпП України, щодо утворення на робочих місцях умов праці відповідно вимогам нормативних актів.

За висновком МСЕК від 02 липня 2008р. йому було встановлено втрату професійної працездатності з 01 липня 2008року в розмірі 40 % у зв'язку з професійним захворюванням, безстроково.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власник або уповноваженим органом моральної шкоди проводиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв»язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. У зв'язку з професійним захворюванням змінився його спосіб та якість життя, що завдає йому моральних страждань. У нього при незначному фізичному навантаженні виникає задишка, біль у грудній клітці, постійний кашель, головний біль та запаморочення. Через захворювання він не може виконувати роботу по дому, що производить до непорозуміння в сім»ї. Такий стан не дає йому можливості спокійно спати ночами, займатися фізичною роботою. Факт завдання йому моральних страждань підтверджується актом розслідування професійного захворювання і довідкою МСЕК. Виписками та епіцкризами з історії хвороби. Завдану моральну шкоду він оцінює у 126000 гривен, яку просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2, в судовому позов не визнав пояснивши, що відносини, які виникають з такого виду загальнообов'язкового державного страхування, як страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності регулюються окремим законом, а саме Законом Украйни "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". В рішенні Конституційного Суду України (справа №1-9/2004), зазначається, що ст.237-1 КЗпП України та ст.1167 ЦК України відшкодування моральної шкоди, що відшкодовується особою яка заподіяла шкоду, або власником чи уповноваженим ним органом, не застосовується до осіб, що підлягають обов'язковому соціальному страхуванню відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", а тому ВАТ "КЗРК" не може бути відповідачем по справі.

Крім того згідно ст.237-1 КЗпП України підставою для виникнення матеріальної відповідальності є протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання однією із сторін трудового договору своїх обов'язків, яке спричинило заподіянню шкоди. Позивач був ознайомлений з умовами праці і погодився на роботу в шкідливих умовах. Позивачем не надано доказів які б підтвердили факт причинення йому моральної шкоди, а розмір її відшкодування ні чим не обґрунтований.

Вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Сторонами не оспорюється, що позивач тривалий час працював у шкідливих умовах на ВАТ «КЗРК», під час роботи в якому позивачу встановлено 25 червня 2008р. професійне захворювання, яке було отримано в період роботи на шахті «Гвардійська», правонаступником є ВАТ "КЗРК" (а.с. 8-11). Висновком МСЕК від 02 липня 2008р. позивачу встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 40% безстроково - (а.с.12).

Таким чином у позивача на підставі висновку МСЕК від 02 липня 2008р. право на відшкодування моральної шкоди виникло з 01 липня 2008року, дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках (а.с.12).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), суд відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" яким передбачено обов'язок Фонду соціального страхування відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим.

Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень, виключене відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві і водночас доповнено вказаний пункт абзацом: " щодо відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року".

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Проте, Конституційний Суд України визнав право цих громадян на відшкодування моральної відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України щодо відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України та акту розслідування хронічного професійного захворювання № 22, який затверджений державним санітарним лікарем Тернівського району м.Кривого Рогу від 25.06.2008 року (а.с.8-11), виписок із історії хвороб №,№ 2126, 401, епікризами ОСОБА_3, (а.с.13-16), суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуючи характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Позивачу встановлено 40% втрати працездатності, а також характер захворювання, пов'язаних спричиненням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи обставини справи: позивач у 2006 році за власним бажанням у віці 62 роки звільнився у зв»язку з виходом на пенсію за віком на пільгових умовах, тому незначне фізичне навантаження при викладених обставинах, задишка, біль у грудній клітці, постійний кашель, головний біль та запаморочення, має місце, але не може слугувати обґрунтуванням про наявність перелічених наслідків саме з втратою працездатності у розмірі 40% пов»язанною з професійним захворюванням.

Тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3. задовольнити частково та стягнути з відповідача ВАТ "КЗРК" на користь ОСОБА_3 Г,І., 8000 грн., у відшкодування моральної шкоди.

На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_4 Ілліча до Відкритого акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди, 8000 (вісім тисяч) гривен.

В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства " Криворізький залізорудний комбінат" на користь держави судовий збір в сумі 8 (вісім) гривен 50 копійок..

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства " Криворізький залізорудний комбінат " витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 30 (тридцять) гривен.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана всіма учасниками по справі до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: