Справа № 2-1289/2010
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2010 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Чех Н.А.

при секретарі Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що він зареєстрував шлюб з відповідачкою 12 листопада 1994 року. За час проживання у шлюбі, 26 червня 1997 року ними було придбано квартиру АДРЕСА_1, на загальну суму 16 470 грн. Дана квартира була зареєстрована на ім»я його колишньої дружини ОСОБА_3. За час шлюбу, 14 травня 1998 року ними було змінено прізвище зі ОСОБА_3 на ОСОБА_1, тому придбана квартира зареєстрована на ім»я ОСОБА_3 Згідно довідки БТІ від 18 серпня 2008 року вартість квартири складає 4 174,44 грн. Спільне життя з відповідачкою у них не склалося, тому шлюб було розірвано 9 жовтня 2007 року. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя, між ними не досягнуто. В судовому засідання позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги, просив поділити майно, що є спільною власністю, виділивши йому та відповідачці по ? частині спірної квартири. Зустрічні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, та пояснив, що його дитина забезпечена майном, оскільки є квартира його батьків, де син має у власності ? частину квартири. Відносини з відповідачкою не підтримували з 2005 року, але він все одно матеріально утримував дружину та дитину, сплачував за квартиру, купував продукти. На розірвання шлюбу подала відповідачка, в позовній заяві вона зазначила, що спору про поділ майна між ними не має. Техніку, меблі вона забрала собі, це майно він не ділить, хоча вартість даного майна велика. Аліменти на дитину сплачує, в січні 2008 року сам написав рапорт на роботі, щоб утримувалися з нього аліменти, перший час сплачував 50 %, платить і зараз. Постійно дбає про утримання та розвиток дитини, за власні кошти направляв сина до лагеря на відпочинок. Розмір аліментів сплачує немаленький, більший за прожитковий мінімум. На вихідні дитина буває у нього. Після розірвання шлюбу відповідачка разом з сином самі проживали в двокімнатній квартирі. Був період, коли відповідачка залишила сина на бабусю, тоді він сам піклувався за дитину, а коли подав позов до суду, то одразу з»явилася її мати. Зараз колишня дружина маніпулює дитиною, вона оформлює сина до ліцею в Чернігів, що його не бачити, не піклуватися про нього.

ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, просила відмовити в їх задоволенні та підтримала свої позовні вимоги, просила поділити майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, визнати за нею права власності на ? частини спірної квартири з урахуванням того, що з нею проживає дитина, а за ОСОБА_1 визнати право власності на ? частину квартири. Пояснила, що за квартиру сплачує сама, ніякої допомоги від колишнього чоловіка не було. Дитина сама не хоче жити з батьками ОСОБА_1, казав що його били, коли він був у батька. Син підліток, важкий підліток, вона не могла його контролювати, оскільки вона працює, син жив з бабусею, яка ходила в школу, контролювала його, а вона сама приїздила на вихідні, готувала їжу. Тимчасово виїжджала до брата. Бабуся ходила з дитиною до школи, не знає чи дозволяла бабуся курити її сину, пити. Самостійно зробила ремонт в квартирі, проводила оплати за сина. Не заперечувала, що дитина їздила на відпочинок по путівці, яку придбав колишній чоловік, та те, що отримує аліменти з 2008 року.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, як такі, що не знайшли свого підтвердження в суді.

В суді встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12 листопада 1994 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстраційне посвідчення № 13 встановлено, що 05.10.1994 року ОСОБА_3 придбала квартиру № 74, розташовану в м. Києві, по вулиці Пражській, будинок № 4, продаж вчинено за 16 470 грн. Даний договір зареєстровано в БТІ м. Києва 24.07.1997 року. Згідно свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові, від 14 травня 1998 року, ОСОБА_6, перемінив прізвище на ОСОБА_4. З свідоцтва про розірвання шлюбу встановлено, що шлюб між сторонами припинено 9 жовтня 2007 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1098.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. З наданих до матеріалів справи встановлено, що спірна квартира придбана сторонами по справі в період шлюбу, і тому належить їм на праві спільної сумісної власності.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. По даній справі встановлено, оскільки спірна квартира придбана в період шлюбу, кожен з сторін має право власності на ? частину спірної квартири. Відповідно до частини 3 статті 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В даному випадку судом не може бути прийнято до уваги посилання ОСОБА_2 на дану вимогу Сімейного кодексу України, оскільки на її утриманні перебуває одна неповнолітня дитина. Батьком сплачуються аліменти, про що не заперечувала сама ОСОБА_2 Доказів того, що розмір аліментів, які вона одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини суду не надано. Судом враховується і те, що судами не приймалися рішення щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків. Крім того, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 листопада 2008 року, спільна дитина сторін по справі, ОСОБА_4, має на праві приватної, спільної сумісної власності частку в квартирі АДРЕСА_2, яка була отримана та частково належить на праві приватної власності батьками ОСОБА_1

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 60, 69, 70 СК України, ст.ст. 60, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Поділити спільне майно подружжя та виділити ОСОБА_1 ? частину квартири АДРЕСА_3 та визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя: