ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
справа № 2-1680/10
провадження № Б/н 1192
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2010 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді ЦИМБАЛ І.К.

при секретарі - БАРВИЦЬКІЙ М.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 05.08.2009 року вона позичила відповідачу гроші в сумі 18576 грн. із остаточним терміном повернення у строк до 18.08.2009 року, про що останній надав їй розписку. Відповідач умови договору позики не виконав, тому позивач за усною домовленістю з відповідачем частково задовольнила свої вимоги за рахунок продажу майна відповідача, яке залишилося на її зберіганні, проте речі від продажу повністю не задовольнили вимоги позивача, непогашена сума заборгованості становить 7076 грн., які відповідач добровільно відмовляється погасити, тому позивач була вимушена звернутися до суду з даним позовом про примусове стягнення коштів з відповідача з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, витрат на правову допомогу та судових витрат на загальну суму 9156 грн. 83 коп.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що договір позики на підтвердження якого ним була надана розписка є неукладеним, оскільки фактично передачі грошей не було. За усною домовленістю з позивачем відповідач винаймав у неї квартиру під офісне приміщення, після настання кризи, відповідач припинив свою підприємницьку діяльність і повідомив позивача про те, що подальшому найм квартири здійснювати не буде, проте остання заперечувала проти відмови відповідача у подальшій оренді доки не знайде нових орендарів. За час зайняття офісного приміщення утворилась заборгованість по оплаті і спільно з позивачем було прийнято рішення, що остання має право задовольнити свої вимоги шляхом продажу майна відповідача, і для забезпечення вимог позивача відповідач на її прохання склав опис речей, що знаходилися у найманій квартирі та передав останні на відповідальне зберігання позивачу та написав розписку на суму 18576 грн. В подальшому позивач частково задовольнила свої вимог шляхом продажу майна відповідача, проте позивачу виявилося недостатньо отриманих грошових коштів і вона звернулась до суду з відповідним позовом про стягнення боргу, нібито за договором позики, хоча відповідач зазначив, що домовленість про оплату була усною і позивач вчиняє не чесно по відношенню до нього.

В судовому засіданні позивач, позовні вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми підтримала, проте підтвердила обставини викладені відповідачем вище і зазначила, що здавала у найм відповідачу квартиру відповідно до письмового договору, який останній в частині повної оплати не виконав, тому вона була вимушена звернутися до суду з відповідним позовом.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні сторонами визнано, що грошові кошти на суму 18576 грн. згідно розписки від 05.08.2009 року /а.с. 7/ позивач відповідачу не передавала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки правовідносини сторін мають бути врегульовані Главою 58 ЦК України. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги не змінила, договору найму (оренди) суду не представила, а наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, які регулюють правовідносини, що випливають з договору позики, проте з суд вважає, що з таких підстав з відповідача не можливо стягнути грошові кошти, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідний договір позики не укладався і гроші позивач відповідачу не передавав.

На підставі викладеного та керуючись ст.сг. 10, 60, 61, 79, 88, 208, 209, 212 - 218 ЦПК України, ч. 2 ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або протягом десяти днів з моменту проголошення рішення.