АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2010 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: судді Зубарєвої К.П.,

суддів: Бакуса В.Я., Федоришина А.В.,

при секретарі: Гуняк О.Я.,

з участю: ОСОБА_1, представника публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк (далі „Приватбанк, банк) ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 грудня 2009 року у справі за позовом „Приватбанку до ОСОБА_1 про звернення стягнення на нерухоме майно та виселення з житла, -

встановила:

рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01 грудня 2009 року відмовлено у задоволені вказаного позову про звернення стягнення на квартиру № 1, що в будинку № 26 по вул. Бодянського О. в м. Львові, яка є предметом іпотеки, та у виселенні відповідача з квартири.

Представник „Приватбанку ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності від імені позивача, оскаржила рішення суду, просить його скасувати, а справу направити на новий розгляд, посилаючись на те, що рішення є незаконним, оскільки судом не дотримано норм процесуального права та порушені норми матеріального права. Зокрема, апелянт зазначає, що незважаючи на те, що відповідач має прострочену заборгованість за кредитним договором, суд в порушення норм матеріального права відмовив у зверненні стягнення на предмет іпотеки, хоча таке право передбачене умовами договору.

Вислухавши суддю-доповідача, представника „Приватбанку на підтримання апеляційної скарги, відповідачки ОСОБА_1 на заперечення апеляційної скарги, проаналізувавши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відмовляючи у задоволені позову районний суд виходив з того, що кінцевий термін виконання зобовязання ще не настав, розмір заборгованості є незначним, а відтак звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним.

Але такий висновок суду суперечить обставинам справи та нормам матеріального права.

Встановлено, що між сторонами 19 серпня 2005 року був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого, з урахуванням умов додаткових угод, банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 25 800 доларів США для купівлі спірної квартири № 1, що в будинку № 26 по вул. Бодянського О. в м. Львові, та сплати страхових платежів (а.с.4-6). В забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами був укладений договір іпотеки нерухомого майна вказаної вище однокімнатної квартири (а.с.7-9).

Згідно зі ст.526 ЦК зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

Матеріалами справи, що і встановлено районним судом, стверджується заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором на час винесення рішення 927, 06 доларів США, а відтак мається невиконання умов договору.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договором іпотеки передбачено звернення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем умов кредитного договору.

Таке право іпотекодержателя передбачене виходячи і з ст.589 ЦК України.

За таких обставин звернення стягнення на предмет іпотеки не залежить від суми заборгованості та того, що не сплив термін дії кредитного договору.

Встановлено, що позивач надсилав відповідачці письмові вимоги про усунення порушень зобовязань та настання наслідків невиконання взятих на себе зобовязань (а.с.52-55), але відповідач їх не виконав.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

За таких підстав з висновком районного суду колегія погодитись не може.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.23) 30 грудня 2005 року між Львівським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір № 12-607 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків. Зазначений договір було укладено на відшкодування частину відсотків за кредитним договором від 19.08.2005 року.

З представленої апелянтом фотокопії інформаційного повідомлення керівника бізнесу «Іпотечне кредитування Західного ГРУ «Приватбанку» на ім`я директора Львівського регіонального управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» слідує, що позичальник ОСОБА_1 31.10.2008 р. достроково погасила кредит, виданий банком згідно кредитного договору від 19.08.2005 року, а відтак її виключено з реєстру позичальників про суму погашення кредиту та сплати відсотків № 12-11 за листопад 2008 р.

А тому, за таких обставин, прийнявши оскаржуване рішення, районний суд тим самим вирішив питання про права та обовязки особи, яка не брала участі у справі.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи суд виніс рішення 01 грудня 2009 року за відсутності відповідачки, яка належним чином не була повідомлена про час і місце судового засідання.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд вирішив питання про права та обовязки осіб, які не брали участь у справі.

А відтак рішення суду підлягає до скасування з направленням справи на новий розгляд до цього ж суду.

При новому розгляді справи слід врахувати викладене та в залежності до встановленого вирішити справу у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.303, п.5 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.311, п.2 ч.1 ст.314, ст.ст.313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 грудня 2009 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до цього ж суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий : Зубарєва К.П.

Судді: Бакус В.Я.

ОСОБА_4