Ленінський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 2-2657/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2010р. Ленінський районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого-судді Лихосенко М.О.,

при секретарі Череп М.О.

розглянув у в відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, в якому вказав, що працював у відповідача начальником Дніпровського відділення Запорізької обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк».

24.04.2009 р. відповідач звільнив його з займаної посади на підставі наказу 118-п за ст. 41 п.2 КЗпП України.

В порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідач в день звільнення не провів з ним повний розрахунок та не виплатив усіх сум, що належать йому від підприємства.

В день звільнення йому було перераховано лише частину розрахунку на картковий рахунок у сумі 1566,38 грн., а 28.04.2009 р. - другу частину розрахунку у сумі 2098,78 грн.

При цьому його картковий рахунок, на який щомісячно проводилась виплата заробітної плати, було заблоковано відповідачем, що унеможливлювало отримання зазначених коштів.

27.05.2009р. він письмово звернувся до відповідача з вимогою розблокувати зарплатну карту для можливості отримання належного йому при звільнені розрахунку, але відповідач не реагував, готівкою гроші не видав.

Увесь цей час він неодноразово намагався отримати належний йому розрахунок при звільнені у банкоматах, але безрезультатно.

Просив стягнути з відповідача на його користь розрахунок в сумі 3665 грн. 16 коп.

Крім того, позивач вказував, що відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в день звільнення, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 24.04.09р., в сумі 47505 грн., виходячи із середньомісячної заробітної плати 4143 грн.

В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги, вказавши в заяві, що 29.03.10р. відповідач розблокував його картковий рахунок та він зняв 08.04.2010р. частину належного йому при звільненні розрахунку в сумі 2980 грн.

Частина розрахункових коштів в сумі 685 грн. була неправомірно списана відповідачем з його карткового рахунку на погашення заборгованості за кредитом, оскільки отримавши своєчасно заробітну плату, він міг самостійно розрахуватися за кредит.

Просив стягнути з відповідача частину заборгованості з розрахунку в сумі 685 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 78993 грн. за період з 24.04.09р. по 26.11.10р., виходячи із середньої заробітної плати 4143 грн.

Крім того, позивач вказав, що вказаними неправомірними діями відповідача йому була спричинена і моральна шкода, що потребувало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, змінився звичайний уклад його життя, він втратив спокій, його родина перебувала у скрутному матеріальному становищі , у звязку з чим просив стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 4143 грн.

Його позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди ухвалою суду від 25.11.10р. залишені без розгляду як новий предмет позову, відповідно до вимог ст. 31 ЦПК України, оскільки були заявлені після початку розгляду справи по суті.

Представник відповідача заперечує проти позову, суду пояснив, що відповідно до ч.4 ст.24 Закону України «Про оплату праці» за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний рахунок з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Такий порядок виплати заробітної плати був установлений між позивач та ними, що підтверджується заявою на відкриття банківського (карткового) рахунку та отримання платіжної картки фізичної особи від 27.09.2007 підписаною ОСОБА_1 та Договором №0315/00083478 про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної карти від 28 вересня 2007 року Відповідно до цього договору позивачу був відкритий рахунок №2419, на який вони перераховувались суми заробітної плати.

24 квітня 2009 року позивача було звільнено з посади начальника Дніпровського відділення за втратою довіри відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Позивач в день звільнення не працював, що підтверджується табелем робочого часу, та після звільнення відповідно до ст. 116 КЗпП України, ніяких вимог про розрахунок до відповідача не пред'являв.

Втім, 24 квітня 2009 року позивачу було виплачено заробітну плату за квітень у розмірі 1566.38 гривень, що підтверджується меморіальним ордером №6 від 24.04.2009, а 28 квітня 2009 року було виплачено 2098.78 гривень, що підтверджується меморіальним ордером №77-007 від 28.04.2009 та в сумі складає 3 665.16 гривень. Таким чином, в день звільнення , вони перерахували позивачу повний розрахунок.

З дня зарахування грошових коштів на рахунок позивача будь які трудові відносини з приводу виплати грошових сум між ними закінчились.

Після зарахування грошових коштів на картковий рахунок, вони стали власністю позивача і він мав можливість користуватися ними

Відповідно до п.п. 1.1.1.4 Договору: якщо Держатель картки не звернеться до банку для вирішення питання подальшого обслуговування рахунку до дати звільнення з роботи, банк має право в день звільнення заблокувати картку. Так як позивач не виконав умови п. 1.1.1.4 Договору, до банку не з'явився, в день звільнення заяву на подальше обслуговування рахунку не подав, то вони мали право заблокувати картку.

Правила здійснення операцій за банківськими(картковими) поточними та депозитними рахунками, відкритими фізичним особам в АКБ „УКРСОЦБАНК", затвердженими протоколом Правління АКБ "Укрсоцбанк" №24 від 28.01.2008р передбачають, що підставою блокування доступу до платіжної картки є припинення трудових відносин з Держателем та відсутність домовленості з Держателем про умови вслуговування картки.

Ніяких звернень до банку від позивача про подальший порядок обслуговування картки не надходило. Після звернення Позивача з заявою від 27.05.2009 р. про розблокування платіжної карти, йому було роз'яснено відповідно до вищенаведених положень договору що, він повинен визначитися з подальшими умовами обслуговування платіжної карти та підписати відповідну угоду до договору. Однак позивач ніяких дій по подальшому обслуговуванню карти не зробив, додаткову угоду не підписав.

Після підписання позивачем 24 березня 2010 р. додатковою угоди №4 до договору, якою було змінено умови обслуговування платіжної карти, картку було розблоковано.

Позивач 08.04.2010 р. зняв свої грошові кошти з свого карткового рахунку.

Крім того, відповідно до додаткової угоди № 1 від 02 вересня 2008 року до Договору Держателю було відкрито рахунок № 3954 та відкрито кредитну лінію в сумі 21000 гривень для кредитування протягом строку дії картки для задоволення поточних потреб.

Пунктом 1.1.2.5. цієї додаткової угоди було встановлено рахунок для

договірного списання №2419.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що позивач доручає, а банк зобов'язується проводити на свою користь договірне списання з рахунків, визначених у Договорі, кошти у сумі і строки та у випадках, визначених Правилами та Тарифами. На день звільнення позивача його заборгованість за кредитом становила 2008 грн. 25 копійок, що підтверджується випискою по рахунку №3954 та на неї нараховувалися відсотки, відповідно до умов Договору. Відповідно до вищенаведених положень Договору сума 685 грн. була списана в рахунок погашення сум. вказаних в п.2.18 Правил, що підтверджується випискою по рахунку №2419, а не є заборгованістю з виплати заробітної плати .

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши всі надані докази у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача безпідставні та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Судом встановлено, що позивач працював у відповідача начальником Дніпровського відділення Запорізької обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк».

24.04.2009 р. відповідач звільнив його з займаної посади на підставі наказу 118-п за ст. 41 п.2 КЗпП України.

В порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідач в день звільнення не провів з позивачем повний розрахунок та не виплатив усіх сум, що належать йому від підприємства.

В день звільнення відповідач перерахував позивачу лише частину розрахунку на картковий рахунок у сумі 1566,38 грн., а 28.04.2009р.- другу частину розрахунку у сумі 2098,78 грн.

При цьому картковий рахунок позивача, на який щомісячно проводилась виплата заробітної плати, було заблоковано відповідачем, що унеможливлювало отримання зазначених коштів.

27.05.2009р. він письмово звернувся до відповідача з вимогою розблокувати зарплатну карту для можливості отримання належного йому при звільнені розрахунку, але відповідач не реагував, готівкою гроші не видав, що спростовує доводи відповідача про те, що позивач після звільнення не звертався до них з вимогою про виплату розрахунку.

Посилання відповідача на те, що позивач як Держатель картки не звернувся до них для вирішення питання подальшого обслуговування рахунку до дати звільнення з роботи та банк мав право в день звільнення заблокувати картку з перерахованим розрахунком теж безпідставні, оскільки позивач не міг до них звернутися до звільнення, оскільки банк звільняв його за власною ініціативою.

Крім того, відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України обовязок по виплаті розрахунку при звільненні працівника покладено на роботодавця.

За таких обставин, банк не мав права блокувати картку позивача на яку був перерахував розрахунок при звільненні.

29.03.10р. відповідач розблокував картковий рахунок позивача та він зняв 08.04.2010р. частину належного йому при звільненні розрахунку в сумі 2980 грн.

Частина розрахункових коштів в сумі 685 грн. була списана відповідачем з його карткового рахунку на погашення заборгованості за кредитом.

Доводи позивача, що вказана частина розрахункових коштів в розмірі 685 грн. була неправомірно списана відповідачем, суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до додаткової угоди № 1 від 02 вересня 2008 року до Договору позивачу як Держателю було відкрито рахунок № 3954 та відкрито кредитну лінію в сумі 21 000.00 гривень для кредитування протягом строку дії картки для задоволення поточних потреб.

Пунктом 1.1.2.5. цієї додаткової угоди було встановлено рахунок для

договірного списання №2419.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що позивач доручає, а банк зобов'язується проводити на свою користь договірне списання з рахунків, визначених у Договорі, кошти у сумі і строки та у випадках, визначених Правилами та Тарифами. На день звільнення позивача його заборгованість за кредитом становила 2008 грн. 25 копійок, що підтверджується випискою по рахунку №3954 та на неї нараховувалися відсотки, відповідно до умов Договору. Відповідно до вищенаведених положень Договору сума 685 грн. була списана відповідачем в рахунок погашення сум, вказаних в п.2.18 Правил, що підтверджується випискою по рахунку№2419.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги позивача в частині стягнення частини розрахунку в сумі 685 грн. не підлягають задоволенню.

Крім того, судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Запорізької обл. від 15.06.10р. позивача ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Дніпровського відділення Запорізької обласної філії АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та стягнуто на його користь з відповідача за час вимушеного прогулу 25.04.09р. по 16.06.10р. в сумі 52850 грн.

Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за той же період в сумі 78993 грн., що не передбачено законом, оскільки за цей час сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу вже стягнута з відповідача .

Таким чином, маються повторні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за той же час, у звязку з чим суд вважає за необхідне в цій частині позовних вимог також відмовити.

Оскільки по трудових спорах позивач звільнений від сплати судового збору та витрат на ІТЗ, то суд вважає за необхідним покласти ці витрати на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, суд -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ПАТ "Укрсоцбанк" про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 685 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 78993 грн. відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області протягом 10 днів.

Суддя