Справа №: 2-36-10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2010 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі

головуючого судді Смілянець А.П.

при секретарі Бондарук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Умані справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась в суд з позовом про розподіл майна до ОСОБА_2 мотивуючи своє звернення тим, що добровільно поділити спільно нажите майно він не бажає.

Представник позивачки в судовому засідання позов підтримав, та пояснив, що 17 жовтня 1997 року сторони уклали шлюб , який зареєстрували у відділі РАЦС Уманського міськвиконкому Черкаської області, актовий запис №564. Від шлюбу з відповідачем дітей не мають . За наполяганням відповідача 25 вересня 2007 року шлюб між сторонами був розірваний відділом РАЦС Уманського МРУЮ. При розірванні шлюбу між позивачкою та відповідачем не було досягнуто згоди щодо поділу спільного майна подружжя, що змусило позивачку звернутись з даним позовом до суду.

За час перебування у шлюбі, а саме 18 квітня 2002 року , вони придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Договір купівлі продажу даної квартири нотаріально посвідчений і власником там зазначений відповідач і квартира зареєстрована відповідно на нього в органах БТІ.

У відповідності до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності . Кожна річ набута за час шлюбу , крім речей індивідуального використання , є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна , що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними , якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вказаних домовленостей між сторонами не існувало.

Причиною неможливості добровільного поділу між сторонами вказаної квартири є твердження відповідача про те, що зазначена квартири придбана ними , але виключно за особисті кошти відповідача , які останній отримав після відчуження належних йому за договорами дарування двох квартир, одну з яких ( АДРЕСА_2) відповідач отримав у дарунок від ОСОБА_3 у березні-травні 1994 року , а іншу ( АДРЕСА_3) - отримав у подарунок від свого батька ОСОБА_4 10 грудня 2001 року.

Посилання на вказані обставини відповідач доводив у апеляційному суді Черкаської області при розгляді цього спору в попередньому судовому засіданні і вказані матеріали приєднані як докази до матеріалів справи.

Вважає , що припущення відповідача про те, що квартира ним придбана за його особисті кошти є хибним.

Враховуючи норми , передбачені ст. 62 СК України, які зазначають, у разі якщо майно дружини, чоловіка істотно збільшилось за час шлюбу у вартості в наслідок спільних трудових або грошових затрат або затрат другого із подружжя , воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом спільної сумісної власності подружжя, позивачка вважає, що і першу і другу квартиру можна визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки вона проживала з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1994 року , і особистими коштами доклала максимум зусиль для того, щоб значно поліпшити умови проживання в даних квартирах, що підтверджується наданими до матеріалів справи докази про те, що у період як цивільного шлюбу з відповідачем так і в період зареєстрованого шлюбу вона працювала на двох роботах , отримуючи при цьому достойну зарплату і вкладаючи її в ремонт квартири АДРЕСА_4 , при тому, що відповідач в той час не працював. Крім того на ремонт вказаної квартири позивачка будівельні матеріали брала в рахунок зарплати , що може підтвердити свідок ОСОБА_5 Аналогічна ситуація склалась і з квартирою , подарованою відповідачу його батьком . Позивачка особисто брала кредити в кредитних установах, працювала на двох роботах , наймала будівельників для ремонту вказаних квартир. Квартиру по вул. Урицького 32 відповідач подарував ОСОБА_6 у квітні 2002 року , тобто їх сім'я ніякої матеріальної підтримки від такого відчуження не отримала, тому для купівлі спільної квартири та її оформлення вона вимушена була брати гроші в борг у ОСОБА_7.

Відповідно до ст. 74 СК України , в разі проживання жінки та чоловіка однією сім'єю без реєстрації шлюбу , майно набуте ними за період спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності жінки та чоловіка , які перебувають у шлюбі між собою поширюється положення глави 8 СК України, тобто положення про регулювання цих відносин між подружжям. Позивачка просить суд встановити факт, що вона та відповідач дійсно з початку 1994 року і до моменту укладення між ними шлюбу проживали однією сім'єю та вели спільне господарство, визнати квартиру №7 , розташовану по вул. Жовтневої революції 32 м. Умані об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі ст. 62 СК України, поділити квартиру №11 , розташовану у будинку №15 по вул. Ленінградське шосе м. Умані між позивачкою та відповідачем порівну (в ідеальних частках), для чого визнати дану квартиру об'єктом спільної сумісної власності.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та його представник в судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги позивачки є безпідставними, необгрунтованими та надуманими з наступних міркувань.

17 жовтня 1997 року дійсно був зареєстрований шлюб між позивачкою та відповідачем, дітей від цього шлюбу вони не мають. Посилаючись на ст. 60 СК України позивачка вважає, що спірна квартира № 11, що по вул.. Ленінградське шосе, 15 м. Умань, належить до спільної сумісної власності, а тому у відповідності до ст. 70 СК України, вона претендує на 1/2 її частини.

Враховуючи вище викладене, на підставі ст. 57 СК України прошу визнати спірну квартиру ОСОБА_2 роздільною приватною власністю та виключити її з числа спільного сумісного майна подружжя.

Твердження позивачки є буквальним тлумаченням поняття майна, набутого подружжям за час шлюбу, яке має право на існування, але виключно із застосуванням ст. 57 СК України. Норми цієї статті передбачають, що у ряді випадків майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві роздільної приватної власності. Таким чином, не всяке майно, набуте за час шлюбу, можна визнати належним подружжю на праві спільної сумісної власності. Тому поняття «набуте під час шлюбу майно» вужче його буквального тлумачення. При вирішенні питання щодо поділу майна подружжя, потрібно спочатку з'ясувати - яке майно є спільною сумісною власністю, а яке є особистою приватною власністю. І тільки потім застосувати ст. 70 СК України, і тільки до об'єктів спільної сумісної власності. Спірна квартира була придбана за особисті кошти відповідача, тому належить йому на праві приватної власності.

Крім своєї основної роботи відповідач з 1974 року активно займався музичною діяльністю, а саме грав у вільний від роботи час в ресторанах, кафе на весіллях. Мав стабільний і добрий матеріальний дохід. Крім того в лютому 1994 році відповідач зі своєю колишньою дружиною розміняв двохкімнатну квартиру № 59, що знаходилась по вул. Ж. Революції, м. Умань на однокімнатну з доплатою. Від цієї угоди моїм довірителем було отримано 5000 дол. СПІА. Отримавши кошти витратшГїх шГТсупІвЛКГмузичних іпструментшт~а"також передав 2000 дол. СПІА у борг громадянину ОСОБА_8 Оскільки дохід відповідача був стабільним, кошти були надані йому на невизначений строк.

26.06.1994 року, задовго до шлюбу, ОСОБА_2 придбав за договором дарування квартиру № 7, що знаходилась за адресою м. Умань, вул. Ж. Революції, 32.(квартира 1), отже дана квартира стала особистою приватною власністю ОСОБА_2

10.12.2001 року, в період шлюбу з позивачкою, батько відповідача подарував йому квартиру № 58, що в м. Умань по вул. Урицького, 32. (квартира 2), отже дана квартира стала особистою приватною власністю ОСОБА_2

Крім того, після смерті батька відповідача, залишився його гараж, що знаходиться біля будинку за адресою проживання батька, що також перейшов у спадок ОСОБА_2

Після того, як батька подарував відповідачу квартиру - 2, ОСОБА_8 був готовий повернути борг, маючи ще квартиру - 1, ОСОБА_2 вирішив придбати нову квартиру більшої площі. Саме завдяки вищезгаданому майну, була придбана спірна квартира № 11, що по вул. Ленінградське шосе, 15 в м. Умань.

В березні 2002 року відповідач продав гараж за 400 дол. США, що еквівалентно 2000 грн., громадянину ОСОБА_9

Свою квартиру -2, яка належала відповідачу на праві приватної власності він подарував громадянину ОСОБА_6, однак за укладену угоду дарування, останній сплатив його довірителю 3000 дол. США. Прошу суд врахувати дану обставину.

Квартиру - 1 ОСОБА_2, продав 18.04.2002 року за 7619, 00 грн. Одержані від вищезазначених угод кошти залишились особистою власністю ОСОБА_2

Цього ж дня, не відкладаючи, мій довіритель придбав за свої приватні кошти, отримані: як повернення боргу - 10000 грн., за продаж гаражу 2000 грн., за договором дарування квартири - 2- 15000 грн., за договором купівлі-продажу квартири - 1 - 7619, 00 грн. - спірну квартиру № 11, що по вул. Ленінградське шосе, 15 м. Умань.

Вартість нової квартири склала 16211 грн., тобто ту суму, яка була сплачена ОСОБА_10 зі своїх особистих коштів, отриманих від реалізації свого приватного майна.

Таким чином мій довіритель придбав квартиру у свою особисту власність, за свої особисті приватнГкошти. Підтвердженням цього може бути навіть те, що в позивачки на той час не було коштів, які б вона могла вкласти у придбання нової квартири. З 1996 року по 2007 рік позивачка перебувала на посаді оператора в міській нотаріальній конторі . Рівень окладу звичайно був малий, щоб маючи на руках дитину ІНФОРМАЦІЯ_1 ще й відкладати кошти на придбання квартири.

Має припущення, що коли сторона позивачки зрозуміла, що спірна квартира придбана за особисті кошти відповідача, вони подали до суду заяву про уточнення позовних вимог від 27.10.2009 року та просили суд « визнати квартиру АДРЕСА_5 в. м. Умані об'єктом права спільної сумісної власності».

Однак така вимога є безпідставною , оскільки в розумінні ст. 57 СК України - майно набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування - є особистою приватною власністю обдарованого. Крім того це була квартира тяжкохворого батька його довірителя , за яким він доглядав без участі позивачки.

Можливо розуміючи це, представник позивачки подав ще один процесуальний документ, яким ще уточнюються позовні вимоги . При цьому сторона позивачки вже не просить визнати квартиру АДРЕСА_6 об'єктом спільної сумісної власності . Натомість вони вже просять визнати об'єктом спільної сумісної власності вже іншу квартиру - №7 по вул. Жовтневої революції 32 м. Умані , яку його довіритель придбав до укладення шлюбу з позивачкою , і до вступу в дію нового СК України.

Протиріччя у самих уточненнях позовної заяви викликають не аби яку здивованість. Крім того, викликають сумніви і доводи, які наведені в уточненій позовній заяві. По-перше представник позивачки стверджує, що шлюб між сторонами у справі було розірвано за наполягання відповідача, але це хибний висновок. Насправді, заяву про розлучення подала сама позивачка, про що зазначається у відзиві на апеляційну скаргу, оскільки вона була вже вагітна від іншого чоловіка. По-друге представник позивачки посилається на ст. 62 СК України, яка говорить про те, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затратах, воно може бути визнане судом об'єктом права спільної сумісної власності. При цьому, представник не вказує, як же саме істотно збільшилось у своїй вартості квартира, в чому це полягало. У своїй заяві представник позивача вказує, що остання працювала на двох роботах , отримувала достойну зарплату і вкладала кошти в ремонт квартири АДРЕСА_7. Але все це мабуть є виключно припущенням представника позивачки , адже в матеріалах справи немає жодного підтвердження цим фактам. З матеріалів справи видно, що в період з 1.05.2001 року до часу продажу двох квартир позивачка працювала оператором ЕОМ ДП « Інформаційний центр МЮУ» . З 1.05.01р. по 31.12.01 року вона отримала дохід 1225 грн., з 1.01.02. по 1.04.01 р (час продажу), вона отримала дохід менше 600 грн.

По-третє посилання представника позивача на отримання нею будівельних матеріалів в рахунок заробітної плати, також викликає сумнів, оскільки крім припущень, жодним доказом не підтверджується. Виплата заробітної плати в органах юстиції навряд чи проходила шляхом надання будівельних матеріалів.

І останнє, що ще раз доводить надуманість та безпідставність вимог позивачки.

Так представник позивача стверджує, що позивачка отримала кредит від ОСОБА_7 на купівлю квартири по вул. Ленінградське шосе , при цьому як на основний доказ посилається на розписку , однак при ознайомленні з нею видно, що дата кредитування - 2.04.2001 року, цільове призначення - придбання квартири №11 що по вул. Ленінградське Шосе 15 м. Умані, строк повернення один рік. Спірна квартира була куплена 18.04.2002 року , тобто через рік після отримання в борг коштів, крім того в розписці міститься відмітка про те, що ОСОБА_7 отримав кошти , які начебто позичав, 17.03 2002 року, тобто до купівлі квартири №11 по вул. Ленінградське Шосе.

Сьогодні колишня дружина його довірителя вирішила йому віддячити за те, що він робив в період спільного проживання : утримував фактично її та її дитину, яка не є їх спільною дитиною, допомагав їй у навчанні в технікумі а потім у вищому навчальному закладі, намагався весь час покращити її життя.

Враховуючи те, що квартира №11 що по вул. Ленінградське шосе 15 м. Умані була придбана його довірителем особисто за його кошти , набуті ним до шлюбу, та від реалізації своєї подарованої квартири, на підставі положень ст. 57 СК України, просить відмовити позивачці у задоволенні позову повністю.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що в 2002 році я робив ремонт в державній нотаріальній конторі, де працювала ОСОБА_12. Вона мене попросила щоб він зробив в її квартирі ремонт, але не одразу а помірі надходження коштів. Спочатку він зробив ремонт в коридорі потім в кухні, через рік зробив кімнату. Замовляла будівельні матеріали та розраховувалась з ним за роботу ОСОБА_12. Ремонтні роботи проводив у вихідні. Розрахунок проводився одразу після закінчення роботи, розраховувалась ОСОБА_12. Ремонт в квартирі він робив з лютого 2002 року по 2006 рік. Йому не відомо, що квартира була куплена в квітні. Робили ремонт разом, як чоловік і жінка, розраховувались тоді коли я закінчував роботу. За виконану роботу він отримав 4000 грн. До початку ремонту в квартирі був непоганий ремонт.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що в 1994 році ОСОБА_14 з дочкою знімали квартиру в його тітки, орендна плата за квартиру становила 400 крб.

Вони жили з ОСОБА_10 разом за адресою АДРЕСА_8, а АДРЕСА_9 робився ремонт. Квартира по вул. Жовтневій, 32 це квартира відповідача, зі слів ОСОБА_12. Його тітка здавала квартиру ОСОБА_12, вона там жила зі своєю дитиною, в 1994 році до них прийшов ОСОБА_10. Умови проживання в квартирі були нормальні. В квартирі АДРЕСА_10 робився ремонт, поміняли сантехніку, плитку у ванній. Галя працювала секретарем в нотаріальній конторі, який у неї був дохід він не знає, чи працювала вона ще на якісь роботі він не знає. На квартирі у його тітки вони жили з 1995 року по 2002рік.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що з 1992 року працював директором ТОВ «Фортуна» . Галя працювала на підприємстві два роки з 1992р до кінця 1994р , потім воно закрилось. Йому відомо, що ОСОБА_14 спів мешкала з відповідачем, так як його дружина з ОСОБА_14 однокласниці. В їх особисте життя він не втручався. В ТОВ «Фортуна» вона мала зарплату від 15 до 30 дол. США. В кінці 1994 року видав зарплату ОСОБА_12 плиткою слов'янською, 15 ящиків, вона мала робити ремонт. Де саме була використана плитка йому не відомо.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що по вул. Жовтневій №32 вона живе вже 40 років. З ОСОБА_12 та ОСОБА_10 познайомилась в 2000 році, з тих пір вона знала, що вони живуть разом. Часто ходили до них в гості, квартира в них була хороша з ремонтом, ванна кімната була обкладена плиткою. Попередні власники ремонту не робили, квартира тоді була в жахливому стані. До 2000р. в цій квартирі вона не була. її чоловік робив у їх квартирі балкон і йому заплатили 300 крб.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що квартира АДРЕСА_11 це власність ОСОБА_15, він дуже добра людина, завжди їй допомагав. З 1994 року вони жили разом, стосунки у них були хороші. З 1994 робили ремонт в квартирі, поставили в ванній бойлер, зробили балкон, ОСОБА_15 робив балкон сам. Квартира №7 це власність ОСОБА_16, а ОСОБА_14 жила в найманій квартирі напроти в будинку № 30 по вул. Жовтневій, він забрав її до себе жити. Попередні власники ремонту в тій квартирі не робили, в гостях у ОСОБА_15 і ОСОБА_14 вона була, вони робили там ремонт квартира була в чудовому стані. Галя брала кредит на ремонт та меблі, це їй відомо зі слів ОСОБА_14. В ОСОБА_16 часто не було роботи , він вечорами ходив грати в ресторани. Вона не знає коли вона вперше зайшла до них додому, ОСОБА_15 жив в кв. .№7 по вул. Жовтневій 32, потім до нього прийшла ОСОБА_14.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_16 він знає з 1995 року, вони разом займалися музичною діяльністю, також разом працювали на Уманській рятувальній станції. Займаючись музикою вони непогано заробляли, адже ще підробляли на весіллях. Зароблені кошти ОСОБА_16 витрачав на потреби сім'ї, він був дуже хорошим сім'янином. В АДРЕСА_12 він був частим гостем, квартира була в хорошому стані, подарована з ремонтом, ремонт на балконі ОСОБА_16 робив сам. З ОСОБА_16 він працював з 1995 року і до тих пір поки той не поїхав в Київ. Коли вони працювали на рятувальній станції, то заробітну плату не отримували.

Свідок ОСОБА_18І в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_18 знає на протязі 30 років, він його кум, дуже добра та порядна людина. Розлучившись з першою дружиною він придбав квартиру в 1994 року з ремонтом, в тій квартирі по вул. Жовтневій 32 бував неодноразово. Олександр добрий господар і те що треба зробити з ремонту в квартирі, робив своїми руками, зароблені кошти витрачав на ремонт квартири. В 1994 році він взяв в борг у ОСОБА_18 на невизначений термін 2000 дол. США, дані кошти він йому віддав у 2002 році. З 1994 року вони працювали разом з ОСОБА_18 на рятувальній станції. Заробітну плату отримував вчасно в розмірі 90 крб. Працюючи музикантами в ресторанах заробляли добре , за вечір мали доходу десь біля 200крб. Одного разу він зайшов до ОСОБА_18 додому і побачив там ОСОБА_14, яку йому відрекомендував як дружину. Через деякий час у ОСОБА_18 помер батько він продав свою та батькові квартири і купив більшу на вул. Ленінградське шосе 15 м. Умані.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що знає ОСОБА_18 ще з молодих років, він музикант. З ОСОБА_18 грали разом в ресторанах , заробляли непогано, в 1994 році у них були доходи від 100 крб. до 100 доларів. В 2002 році купив у нього гараж для свого тестя за 400 доларів США по вул. Піонтковського. Купив без оформлення договору купівлі продажу.

Згідно копії свідоцтва про одруження ОСОБА_2 та ОСОБА_19 одружились 17 жовтня 1997р, після укладення шлюбу позивачка взяла прізвище чоловіка ОСОБА_2.

Згідно копії свідоцтва про народження батьками ОСОБА_20 21.10.1991р.н. є ОСОБА_21 та ОСОБА_19.

Згідно копії дарування від 9.06. 1994 року ОСОБА_2 подарована квартира АДРЕСА_13, вартість квартири 2940.

Згідно договору дарування від 10 грудня 2001 року ОСОБА_4 подарував квартиру АДРЕСА_14 ОСОБА_22 , квартира оцінена в 9742 грн.

Згідно договору дарування від 3 квітня 2002 року ОСОБА_2 подарував квартиру АДРЕСА_15 С.В., квартира оцінена в 9602 грн.

Згідно договору купівлі продажу квартири від 18 квітня 2002 року ОСОБА_2 продав кв. №7 по вул. Жовтневої революції м. Умані за 7619 грн.

Згідно договору купівлі продажу від 18 квітня 2002 року ОСОБА_2 купив кв.11.в будинку № 15 по вул. Ленінградське шосе м. Умані за 16211 грн.

Згідно копії будинкової книги сторони зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 27 .04.2002 року.

Згідно наданої представником позивачки копії трудової книжки а ім'я ОСОБА_1 з 1990 року по 21.10.1994 року вона працювала на заводі «Вега» ; з 22.10.1994 року по 22.07.1996 року працювала секретарем ТОВ « Фортуна».; з 27.08.96 року по 28.04.01 року працювала друкаркою Уманської міської державної нотаріальної контори. ; з 8.05.01р. у Черкаській філії ДП» Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Згідно наданої копії трудової книжки відповідачем він в період з 1983 по 10.09.2001 року працював матросом рятувальної станції ;з 10.11.2001 року по 4.11.2002 року отримував допомогу по безробіттю; з 3.10.2005 року по 1.05.2006 року працював водієм; 17.05.06 року по 21.11.06 року отримував допомогу по безробіттю, надалі навчався на курсах та працював на різних роботах, з 2008 року працює в м. Києві.

Як видно з наданої головним управлінням юстиції в Черкаській обл. довідки ОСОБА_1 в 1996 році отримала заробітну плату 856 грн., в 1997 року -2573 грн., в 1999р. 2390 грн., в 2000р. - 2498 грн., в 2001 р.- 2448 грн., в 2002 р,- 3504грн., в 2003 р. - 3960 грн., 2004 р. -3550 грн., в 2005 році - 4007 грн., в 2006 році - 4150 грн., в2007 році - 4100грн.. в період - часу з 2001 р. до 2008 року в ДП «Інформаційний центр» отримала заробітну плату 71043,80 коп.

Згідно розписки написаної 2 квітня 2001 року ОСОБА_1, вона позичила у ОСОБА_7 на придбання та оформлення квартири АДРЕСА_16, суму, що складає 5 тисяч гривень. Як видно з цієї ж розписки 17.03.2002 року борг ОСОБА_1 віддала.

Крім того позивачка надала в суд підтвердження отримання нею кредитів в кредитній спілці в період часу з 25.01.2002 року по 19.05.2004 року на загальну суму 5200 грн., кредитний договір від 27.04.2006 року на суму 6000грн. на строк 2 роки, довідку про отримання кредиту в філії АБ «Київська Русь» 23.11.2004 року на суму 4145 грн., та рахунок на кредитний ліміт по якому використаної 1461,66 грн.

Вислухавши в судовому засіданні представників сторін, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку , що позов задоволенню не підлягає, зі слідуючих підстав.

Квартира АДРЕСА_7 була придбана відповідачем 29.06.1994 року задовго до шлюбу , тобто вказана квартира є особистою приватною власністю відповідача. З 1994 року сторони проживали в вказаній квартирі однією сім'єю і 17 жовтня 1997 року уклали між собою шлюб. За час шлюбу проводили в квартирі ремонт, однак посилання позивачки, про те, що за час їх спільного проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 та істотно збільшилась у своїй вартості внаслідок безпосередньо її грошових затрат, суд не може прийняти до уваги та визнати зазначену квартиру спільною сумісною власністю подружжя, так як ОСОБА_1 не надала суду доказів про те, що саме було зроблено в даній квартирі, на яку суму та на чиї кошти, сумісні чи її, що служило б доказом того, що квартира істотно збільшилась у своїй вартості. Суд не може вважати істотним збільшенням вартості квартири підняття цін на житло взагалі.

Суд також вважає, що АДРЕСА_17 придбана відповідачем 18 .04.2002 року, розподілу між сторонами як спільно нажите майно подружжя не піхтягає, тому, що позивачка не надала суду достатніх даних які б свідчили, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Так, в судовому засіданні встановлено: кв.№7 по вул. Жовтневої революції 32 м. Умані є особистою приватною власністю відповідача та те, що кошти від продажу даної, квартири були використані для покупки квартири АДРЕСА_18, що не заперечує і позивачка.

Відповідач за час шлюбу з позивачкою став власником , на підставі договору дарування від 10.12.2001 р., квартири АДРЕСА_19, тобто дана квартира теж була особистою приватною власністю відповідача. Також після смерті батька, відповідач в кінці березня 2002 року продав за 2000 грн. гараж і отримав на початку квітня 2002 року борг в сумі 2000 дол. США, що підтверджено в судовому засіданні показаннями свідків.

Квартира АДРЕСА_19 була відчужена 3.04.2002 року за договором дарування , відповідач стверджує , що це був оплатний договір і він отримав 15000 грн. Дані пояснення нічим не підтверджені, однак час відчуження обох квартир , що належали відповідачу на праві особистої приватної власності , дуже збігається з часом придбання спірної квартири№11 по вул. Ленінградське шосе 15 м. Умані , так квартира по вул. Урицького 32 була відчужена 3.04.2002 року, квартира по вул. Жовтневої революції 32- 18.04.2002 року, і в цей же день 18.04.2002 р. була придбана квартира по вул. Ленінградське шосе, що само по собі підтверджує твердження відповідача.

Суд не може брати до уваги твердження позивачки, про те, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя, так як позивачка подавши до суду довідки про свої доходи, кредитні договори, та розписки про позики не надала суду ні єдиного доказу про використання отриманих нею коштів під час шлюбу на придбання квартири, а текст розписки від 2 квітня 2001 року, про позику позивачкою коштів на придбання квартири по вул. Ленінградське шосе, взагалі ставить під сумнів правдивість пояснень позивачки, так як за рік до придбання квартири по вул. Ленінградське шосе вона позичає 5 тисяч карбованців 2 квітня 2001 року на придбання саме цієї квартири і позичені кошти віддає 17.03.2002 року, тобто ще за місяць до придбання саме тієї квартири.

На підставі вищевикладеного 57, 60, 61, 62, 69,70 СК України, керуючись ст. ст. 10,11,60,209,212,213-215,218 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна - відмовити

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської обл. через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 дневний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4ст. 295ЦПК України.

Головуючий: А.П. Смілянець