Ленінський районний суд м.Дніпропетровська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2010 року м.Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючої судді Шавули B.C. при секретарі Коваленко A.A..,

за участю позивачки ОСОБА_1, представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа : орган опіки та піклування Ленінської у м.Дніпропетровську ради про визнання права спільної часткової власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_4 про розподіл майна подружися. В обґрунтування підстав зазначила, що в період шлюбу, за отримані від продажу належної їй, малолітньому сину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та відповідачу на праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1, у 2004 року ними було придбано квартиру № 3 у будинку № 12 на ж/м ОСОБА_6 у м.Дніпропетровську, титульним власником якої є відповідач ОСОБА_4 У звязку із припиненням шлюбу та погіршенням стосунків між ними, відповідач перестав визнавати їх право власності на частку квартири, у звязку із чим вимушена була звернутися до суду за захистом своїх та дитини майнових прав і інтересів.

Ухвалою суду від 29.07.2009 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних позовних вимог залучено орган опіки та піклування Ленінської районної м.Дніпропетровську ради (а.с.36).

У квітні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та виплату компенсації вартості квартири (ц.с.2-3559/10). Ухвалою суду від 24.09.2009 року його позовні вимоги обєднано в одне провадження із позовними вимогами ОСОБА_1 а.с.73).

За заявою ОСОБА_4 ухвалою суду від 14 вересня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та виплату компенсації вартості квартири залишено без розгляду.

В ході судового розгляду позивачка ОСОБА_1 змінила предмет свого позову та позовні вимоги і в остаточній редакції просила суд визнати право спільної часткової власності на квартиру № 3 у будинку № 12 на ж/м ОСОБА_6 у м.Дніпропетровську, визначивши у праві власності по 1/3 частині спірної квартири за нею, малолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 уточнений позов підтримала, просила суд задовольнити, посилаючись на змінені обставини позову та подані суду докази.

Відповідач у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час та день судового розгляду, про причини своєї відсутності суд не повідомив. Його представник, діючий за довіреністю, ОСОБА_3, не заперечуючи обставин щодо придбання спірної квартири за рахунок отриманих від продажу квартири АДРЕСА_1, обставини позову та позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення вимог.

Третя особа - орган опіки та піклування Ленінської районної м.Дніпропетровську ради в особі свого представника у судове засідання не зявився. Будучи належним чином повідомлений про час та день судового розгляду, про причини своєї відсутності суд не повідомив.

За згодою позивача, представників сторін розгляд справи відбувся за відсутності осіб, що не зявилися.

За ст..11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Судом зясовано, що підставою звернення позивача до суду є захист прав і майнових інтересів власника, повязаних із правом володіння, користування та розпорядження часткою нерухомого майна.

У звязку із чим, для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, Сімейного кодексу України, інших законів України, судову практику Верховного Суду України.

Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Відповідно до ст.52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, представників сторін, з'ясувавши обставини у справі та перевіривши їх письмовими доказами у справі вважає, що позовні вимоги належать до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони із 03 лютого 2001 року по 13 лютого 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.18, 48).

В період сімейного життя, без згоди органу опіки та піклування Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради, ОСОБА_4 та ОСОБА_1, також діючи від імені свого малолітнього сина ОСОБА_5, відповідно до нотаріально посвідченого договору від

11.10.2004року, продали квартиру АДРЕСА_2 у

м.Дніпропетровську, належну їм на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого КЖЕП «Південне» згідно з розпорядженням від 27.09.2004 р. за № 546-04, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 4909903 видано

30.09.2004р. КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», (а.с. 16,75, 83,84).

За отриманні від реалізації квартири кошти у сумі 9 600 грн.00 коп. 27.10.2004 року

сторони купили за ціною 4 900 грн.00 коп. квартиру № 3, будинку № 12 на ж/м ОСОБА_6 у м.Дніпропетровську, право власності на яку в цілому, зареєстровано 25.11.2004 р. за р/№ 6408072 у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу (а.с.49-55, 89).

Згідно ст.175 СК України, майно, набуте батьками і дітьми за рахунок спільних коштів належить їм на праві спільної сумісної власності.

З урахуванням вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин, суд вважає, що придбана за договором купівлі-продажу спірна квартира № 3, будинку № 12 на ж/м ОСОБА_6 у м.Дніпропетровську, належить ОСОБА_4, ОСОБА_1 та малолітньому ОСОБА_5А на праві спільної сумісної власності.

За ч.І ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ч.З ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом ч.1 ст.177 СК України, батьки зобовязані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

Згідно до ч.2 ст.177 СК України, ч.З ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки не мають права без дозволу органів опіки і піклування вчиняти правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання від імені дитини.

Аналізуючи подані сторонами докази, суд дійшов до висновку щодо рівності часток ОСОБА_4, ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_5А у праві спільної сумісної власності на квартиру № 3, будинку № 12, розташованої на ж/м ОСОБА_6 у м.Дніпропетровську, тому вважає за можливе визначити ці частки по 1/3 за кожним.

У відповідності до ч.І ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції, вирішуючи даний спір в межах заявлених вимог, приходить до висновку щодо обгрунтованості позовних вимог та необхідності їх задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України згідно пропорційності задоволених вимог, суд враховує, що позовні вимоги позивача задоволено у повному обсязі, у звязку із чим із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 належить до стягнення 186 грн. 91 коп. (судовий збір у розмірі 156 грн.91коп. та ЗО грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи).

З урахуванням вищенаведеного, керуючись ст.9, ст.41, ст.52, ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, ст.ст.7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст.ст. 328, ч.І ст.356, ч.І ст.369, ч.І, ч.2 ст.372 ЦК України, ст.ст. ст.175, 177 СК України, ч.З ст.11, ч.З ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду № 20 від 22.12.95р. «Про судову практику у справах за позовами про

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа : орган опіки та піклування Ленінської у м.Дніпропетровську ради про визнання права спільної часткової власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_7, у розмірі 1/3 частки за кожним, право власності на квартиру №3, будинку № 12, на ж/м ОСОБА_6 у м.Дніпропетровську.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 186 грн.91 коп. (сто вісімдесят шість грн. 91 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. .

Рішення суду набирає законної сичи після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя B.C. Шавула