Приморський районний суд м. Маріуполя
23 вересня 2010 року м. Маріуполь
Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., при секретарі Рабович М.В., за участю позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про усунення перешкод в користування жилим будинком -
В липні 2010 року позивачка звернулася до суду із даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що вона, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.11.2006 р., є власником 12/50 часток домоволодіння № 155 по вул. Лінника в м. Маріуполі з належними до нього будівлями подвір`я. Іншими власниками зазначеного домоволодіння є ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Відповідач ОСОБА_2 є її сусідом і співвласником домоволодіння № 153. 13 років тому відповідач на межі зазначених домоволодінь збудував гараж та калитку, яка прикріплена до залізного «кутка», що стоїть впритул до кута її будинку. В зв`язку із цим позивачка не може обслуговувати стіну свого будинку, внаслідок чого кут будинку рушиться. Відповідач зробив прохід до свого будинку через її територію. В зв`язку із цим порушується спокій її та її сина. Відповідач на її прохання прибрати калитку та припинити прохід через її територію відповідає відмовами. Тому просила прибрати калитку та заборонити прохід через її територію.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свій позов підтримала з підстав, зазначених в заяві. Просила позов задовольнити, оскільки калитка повинна відступати від її будинку на 1 метр, як то передбачено державними будівельними нормами. Відповідач зробив прохід до себе у двір через її земельну ділянку. Правовстановлюючого документу на земельну ділянку вона не має, але її право підтверджується технічною документацією БТІ.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що поставив калитку біля 30 років тому. Калитка не заважає позивачці обслуговувати будинок. Просив в позові відмовити.
Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засіданні не з`явилися, письмово просили розглянути справу у їх відсутність.
Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в позові на підставі наступних правових норм та встановлених обставин справи.
Судом встановлено і підтверджується наявними в справі доказами, що позивачці ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.11.2006 р. належать 12/50 часток домоволодіння № 155 по вул. Лінника в м. Маріуполі з належними до нього будівлями подвір`я, на землі місцевої ради (а.с. 16-17). Визнається відповідачем ОСОБА_2, що ним збудована калитка, яка знаходиться біля кута будинку, що належить позивачці. Також відповідачем не заперечується, що вздовж стіни будинку позивачки є прохід на територію домоволодіння 153.
У відповідності із ст. 125, ч.ч. 1, 3, 5 ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою, право оренди земельної ділянки посвідчуються відповідно: державним актом, державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, договором оренди землі.
Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Із змісту наведених вище нормативних актів випливає, що тільки власник, користувач або орендар земельної ділянки, право яких підтверджено відповідним документом та зареєстроване державою, має право вимагати усунення порушень його прав на землю.
З наданих позивачкою документів не вбачається, що вона є власником, користувачем або орендарем спірної земельної ділянки в розумінні ст.ст. 125, 126 ЗК України. Порівнюючи плани земельних ділянок №№ 155, 153 по вул. Лінника (а.с. 20, 34), також не можна судити, що спірний прохід знаходиться на земельній ділянці, на якій розташовано домоволодіння 155. Межі сусідніх земельних ділянок не встановлені. Таким чином у позовних вимогах щодо заборони проходу слід відмовити.
Відносно вимог щодо калитки суд виходить з наступного.
Абзацом третім пункту 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» передбачено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менш 1 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.
У відповідності із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Як зазначено вище, межі земельних ділянок № 155 та № 153 по вул. Лінника не встановлені. З представлених позивачкою фотокарток вбачається, що між калиткою та стіною будинку є просвіт. Позивачка не довела перед судом, що калитка заважає їй обслуговувати будинок та що той руйнується з-за знаходження біля будинку калитки відповідача. Тому вимоги про виніс калитки на відстань 1 м. від стіни будинку № 155 не ґрунтуються на законі та технічних нормах. Тому і в цій частині позову також має бути відмовлено.
Судові витрати позивачки відшкодуванню не підлягають, оскільки рішення ухвалено не на її користь.
Керуючись ст.ст. 125, 126, 152 ЗК України, п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень», ст. 391 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про усунення перешкод в користування жилим будинком відмовити.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після спливу строку подачі апеляційної скарги. В разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом