Київський районний суд м. Одеси
Справа №2-6141/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 серпня 2010 року Київський районний суд міста Одеси у складі: головуючого судді Реви С.В.,

при секретарі Ганєві А.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи Жовтневої філії Одеської спеціалізірованої біржі нерухомості про визнання угоди дійсною, та визначення часток у спільній сумісній власності, суд ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що

14 березня 1998 року в Жовтневій філії Одеської спеціалізованої біржі нерухомості між сторонами був укладений договір купівлі-продажу № 98.03-363, відповідно до якого ОСОБА_3, ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_5, яка діяла свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1, ОСОБА_6 купили квартиру АДРЕСА_1. Після отримання грошей відповідачі уклали угоду та на виконання її умов передали позивачам ключі від квартири. Позивачі вселились у квартиру та своє право власності на це нерухоме майно зареєстрували у КП «ОМБТІ та РОН». Відповідачі будь-які претензії щодо виконання договору купівлі-продажу не пред'являли, право позивачів на квартиру не оспорювали.

14 лютого 2003 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Бакулкіна».

20 квітня 2010 року померла ОСОБА_5, після її смерті відкрилась спадщина, а саме на частку у квартирі АДРЕСА_2. Позивачі звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадшини, але їм було відмовлено, у зв'язку з тим, що договір купівлі- продажу квартири оформлений на біржі, але нотаріально не посвідчений, а крім того, частки співвласників у квартирі не визначені.

Позивачі просять суд вищезазначений договір купівлі-продажу квартири визнати дійсним та визначити частки у спільній сумісній власності по 1/3 частини за кожіАм.

У судовому засіданні позивачі позов підтримали та просили суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позові.

Відповідачі у судове засідання не з'явились, надали суду заяви, в яких позовні вимоги визнали та просили суд розглядати справу в їх відсутності ( а. с. 18, 19).

Вислухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 224 ЦК України 1963 року, який був чинним до 01 січня 2004 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

У судовому засіданні встановлено, що 14 березня 1998 року в Жовтневій філії Одеської спеціалізованої біржі нерухомості між сторонами був укладений договір купівлі-продажу № 98.03-363, відповідно до якого ОСОБА_3, ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_5, яка діяла свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1, ОСОБА_6 купили квартиру АДРЕСА_1 ( а. с. 10-11).

Після отримання грошей відповідачі уклали угоду та на виконання її умов передали позивачам ключі від квартири. Позивачі вселились у квартиру та 24 березня 1998 року своє право власності на це нерухоме майно зареєстрували у КП «ОМБТІ та РОН» ( а. с. 11-зворот).

Відповідачі будь-які претензії щодо виконання договору купівлі-продажу не пред'являли, право позивачів на квартиру не оспорювали.

Відповідно ст. 227 ЦК України (1963 року), який діяв на день укладення договору відчуження квартири, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

Недотримання форми договору тягне його недійсність. Але згідно ч.2 ст.220 ГК України (2003 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Оскільки 14 березня 1998 року сторони домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 і це підтверджується письмовими доказами, а надалі відбулося його повне виконання, суд вважає, що даний договір купівлі-продажу слід визнати дійсним.

14 лютого 2003 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Бакулкіна», що підтверджується свідоцтвом про одруження, яке видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси ( а. с. 9).

20 квітня 2010 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції ( а. с. 13).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, а саме на частку у квартирі АДРЕСА_4.

Позивачі звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, але листом № 3361/02-14 від 22 липня 2010 року Третьої одеської державної нотаріальної контори їм було відмовлено, у зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу квартири оформлений на біржі, але нотаріально не посвідчений, а крім того, частки співвласників у квартирі не визначені ( а. с. 6).

Відповідно до частини 2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло. Вказаним Законом не визначені умови, при яких частка одного з членів сім'ї може бути визначена більшою або меншою, ніж частки решти членів сім'ї.

Визначаючи частку кожного із співвласників в квартирі, суд також виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України (в редакції 2003 року) у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлене домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Обставини, яки вказують на необхідність відходу від принципу рівності часток при визначенні їх розміру, судом не встановлені. З врахуванням вищенаведеного суд вважає, що частки кожного із співвласників квартири є рівними і складають 1/3 частину квартири.

При таких обставинах, суд вважає, що позов є обґрунтованим та законним, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 212, 213 ЦПК України, на підставі ст.ст.224, 225, 227 ЦК України (1963 року), ст.220 та пункту 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України (2003 року), ст. 370 ЦК України (2003 року), ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», суд , -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5, який укладений 14 березня 1998 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_1, ОСОБА_6, що зареєстрований Жовтневою філією Одеської спеціалізованої біржі нерухомості у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний № 98.03-363 визнати дійсним.

Встановити, що в належній ОСОБА_5, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_1, ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_6 розмір часток кожного із співвласників складає 1/3 частину квартири.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_8