Справа № 2-531/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2010 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі

головуючого-судді Білінської Г.Б.

при секретарі Морганюк Ю.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3. Відкритого акціонерного товариства «Львівський домобудівний комбінат №2», третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської райадміністрації м. Львова про скасування розпорядження, визнання недійсним ордера та свідоцтва про право власності, визнання права користування квартирою,

встановив:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом, у якому просили скасувати розпорядження №156 від 21.07.2006р. ВАТ «Львівський домобудівний комбінат №2» про надання у приватну власність квартири №52 «а» по вул.Чигиринській,5 у м. Львові Булик ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

В подальшому 03.12.2009р.,08.04.2010р.,21.07.2010р., позовні вимоги були уточнені,позивачі просять суд винести рішення, яким скасувати розпорядження про видачу ОСОБА_3 ордеру на квартиру №52 «а» по вул. Чигиринській,5 у м. Львові. Визнати недійсним ордер виданий ОСОБА_3 на квартиру №52 «а», по вул. Чигиринській, 5 у м. Львові. Скасувати розпорядження ВАТ «ЛДБК-2» №156 від 21.07.2006 року. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру №52 «а», по вул. Чигиринській,5 у м. Львові та визнати за ними право на користування квартирою №52 «а» по вул. Чигиринській, 5 у м. Львові.

В обґрунтування своїх вимог покликаються на те, що вони разом з батьком - ОСОБА_2 з 13.06.1991р. проживають та зареєстровані в сімейному гуртожитку, в квартирі АДРЕСА_1, яку ОСОБА_2 отримав ,працюючи на ВАТ «ЛДБК №2». Поруч у квартирі №52 «а» проживали їхні сусіді ОСОБА_6, які у 1996 році виїхали проживати за кордон. Оскільки загальна площа квартири позивачів становить 27,13 кв.м., їх батько- Лозак О.С. звернувся до ВАТ «ЛДБК №2» з заявою про надання у користування їхній сім»ї квартири №52 «а», як додаткової житлової площі яка вільна. Однак ВАТ «ЛДБК №2» відмовився закріпити за ними звільнену квартиру і видати ордер на квартири №52 і №52 «а», так як вирішувалося питання про статус будинку в цілому. Однак, з 1996 року позивачі проживають та користуються квартирою №52 «а» по вул. Чигиринській, 5 у м. Львові, сплачують за неї комунальні платежі. У червні 2009 року позивачам стало відомо, що власником квартири №52 «а» по вул.Чигиринській,5 у м. Львові являється ОСОБА_3, ОСОБА_7 Зокрема ОСОБА_3 заявила, що вона зареєстрована в квартирі №52 «а» з 12.09.2005р. і вказана квартира перебуває у її приватній власності згідно розпорядження ВАТ «ЛДБК №2» №156 від 21.07.2006р. Будучи власником квартири, ОСОБА_3 з 12.09.2005р. жодного разу не зявлялась в квартирі №52 «а» по вул. Чигиринській, 5 у м. Львові та жодного разу не зверталась до позивачів з проханням звільнити займану ними кімнату для проживання. Позивачі вважають, що відповідач видавши розпорядження №156 від 21,07.2006р. про видачу свідоцтва про право власності на квартиру №52 «а» ОСОБА_7, ОСОБА_3, порушив їхнє право на житло, оскільки їхній сім»ї не надано у приватну власність жодного нерухомого майна, а ОСОБА_3 має у приватній власності крім отриманої квартири, ще і квартиру АДРЕСА_2. Враховуючи наведене, просили позов задовольнити.

У судовому засіданні позивачі ствердили позовні вимоги та дали пояснення аналогічні змісту позову.

Відповідачка ОСОБА_3Р.в судовому засіданні пояснила, що заявлений позов є необгрунтованим та недоведеним, оскільки вона на законних підставах отримала ордер на квартиру №52 «а» по вул.Чигиринській,5 у м. Львові та приватизувала її . Коли прийшла вселятись у квартиру, виявила, що вона зайята сімєю ОСОБА_2 .

Представник відповідача ВАТ «ЛДБК №2» в судовому засіданні пояснив, що спільним рішенням адміністрації та профкому ВАТ «ЛДБК №2» №32 від 08.10.2004р. бухгалтеру ВАТ «ЛДБК-2» ОСОБА_3 надано кімнату№52 «а» в гуртожитку для сімейних ВАТ «ЛДБК-2» на вул. Чигиринській,5 у м. Львові. На підставі вказаного вище спільного рішення ОСОБА_3 видано ордер №540 від 25.07.2005р. Станом на день прийняття рішення та видачі ордеру ОСОБА_3, зазначена квартира була вільною. Просив в заявленому позові відмовити за його безпідставністю. Зо стосується сімї ОСОБА_2, то вони ніколи не звертались до керівництва ВАТ ЛДБК№2 про виділення їм звільненого житла, а зайняли спірну квартиру самовільно.

Представник третьої особи - орган опіки та піклування Шевченківської райадміністрації м. Львова в судове засідання не зявився, направив заяву, у якій зазначив ,що у вирішенні даного спору покладається на рішення суду.

Заслухавши думку учасників процесу, з»ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_4, проживають в квартирі №52 «а» по вул.Чигиринській,5 у м. Львові. Зазначена квартира на праві приватної спільної власності належить ОСОБА_3

Згідно витягу з протоколу №32 спільного засідання адміністрації і комітету профспілки «ВАТ «Львівський ДБК-2» від 08.10.2004р. кімната №52 по вул. Чигиринській,5 у м. Львові була надана ОСОБА_3 і їй виданий ордер на вселення у квартиру №540 від 25.07.2005р.

Згідно рішення №1406 від 16.12.2005р. гуртожитку для тимчасового проживання малих сімей на вул. Чигиринській,5 надано статус житлового будинку.

Із матеріалів оглянутої у судовому засіданні цивільної справи №2-377 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_3 після отримання нею ордера на спірну квартиру виявила, що у квартиру самовільно заселились відповідачі, що стверджується актом ВАТ ЛДБК №2 від 10.10.2006 р. У судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 пояснила, що неодноразово зверталась до відповідачів ,щоб вони звільнили належну їй квартиру, з такими ж проханнями зверталась до керівництва підприємства, яким складались відповідні акти, а потім у липні 2009 року вимушена була звернутись в суд з позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою .

Відповідно до вимог ст.58ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ОСОБА_4 народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачами не надано жодних доказів у підтвердження того, що вони звертались із будь-якими заявами до ВАТ ЛДБК№2 про надання їм спірної квартири у користування, про оплату по даній квартирі житлово-комунальних послуг та про проживання на законних підставах у спірній квартирі на момент видачі на цю квартиру ордера сімї ОСОБА_3 . Сам факт вселення сімї ОСОБА_1 у спірну квартиру без законних на те підстав не породжує у них права на користування спірним житлом. А тому, надання ордера на спірне житло сімї ОСОБА_3 та приватизація відповідачкою спірної квартири в межах невикористаних житлових чеків, жодним чином не порушує прав сімї позивачів .

Оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є недоведеними, а тому до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст.10,62,213-215,218,209 ЦПК України, ст.58 ЖК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Відкритого акціонерного товариства «Львівський домобудівний комбінат №2», третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської райадміністрації м. Львова про скасування розпорядження, визнання недійсним ордера та свідоцтва про право власності, визнання права користування квартирою - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд протягом десяти днів.

Суддя ОСОБА_9