Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

07 вересня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Жигановської О.С., Котік Т.С.

при секретарі Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Коростенському районі Житомирської області про визнання дій неправомірними, стягнення невиплачених коштів передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"

за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Коростенському районі Житомирської області

на постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 листопада 2009 року, -

встановила:

У березні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати неправомірними дії Управління ПФУ в Коростенському районі та стягнути з нього невиплачені кошти, передбачені ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в сумі 29292 грн. за період з 01.06.2006 року по 31.12.2008 року.

Постановою Коростенського міськрайонного суду від 11 листопада 2009 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Коростенському районі щодо виплати ОСОБА_1 в неповному обсязі коштів, передбачених ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Стягнуто з управління Пенсійного фонду України в Коростенському районі на користь ОСОБА_1 не отримані кошти, передбачені ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.06.2008 року по 31.12.2008 року в сумі 7516 грн. 50 коп. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління ПФУ в Коростенському районі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить постанову суду скасувати.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія с.ддз приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з -аступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової

або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонеркою за віком, віднесена до 3 категорії осіб, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи та проживає у зоні гарантованого добровільного відселення /а.с. 1, 5/. Позивачка отримує виплати згідно зі ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року за № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" /а.с. 7/.

Статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата, зокрема, тим, які проживають в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі 2-х мінімальних заробітних плат.

Дія вказаної норми була зупинена на 2007 рік Законом України "Про державний бюджет України на 2007 рік".

У відповідності до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № б-рп/2007 визнано неконституційними положення Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" щодо зупинення дії ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру виплат застосуванню підлягає саме стаття 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Доводи апелянта щодо правомірності дій у зв'язку з відсутністю джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення бюджетним законодавством, є безпідставними, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання відповідача на відсутність у державному бюджеті коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

При цьому, колегія суддів бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справа "Кечко проти України", "Бурдов проти Росії, №59498/00, пар. 35, ECHR. 2002-LU (mutatis mutandis), справа YVONNE Van Duyn V. Home Office (Case 41/74 van Duyn V. Home Office ); справа про принцип юридичної визначеності.

Крім того, відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 року № 1261 та з урахуванням Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління ПФУ від 30.04.2002 року № 8-2 /з відповідними змінами/, управління Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, безпосередньо призначає /здійснює перерахунок і виплачує пенсії та інші виплати згідно чинного законодавства. Тому, відповідачем у справах щодо здійснення перерахунку підвищення до пенсій за відповідними позовами є управління Пенсійного фонду України.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову в межах строку, встановленого ст. 99 КАС України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування постанови немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304-1, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Коростенському районі Житомирської області відхилити.

Постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 листопада 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: