Справа № 2-3623/2010
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2010 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Чех Н.А.

при секретарі Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Святошинського району м. Києва, прокуратура Дніпровського району м. Києва про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Позивачка звернулась до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем з 1995 року по 2004 рік. Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2002 року, ще до розірвання шлюбу, відповідач проживає в другій сім`ї, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, весь час ухиляється від спілкування з дитиною, її вихованням не займається, навіть не дзвонить по телефону. В судовому засіданні позивачка підтримала обставини, факти вкладені в позовній заяві та позовні вимоги, просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що в 2002 році відповідач пішов, з дитиною з того часу не спілкується. В минулому році він привозив дозвіл на виїзд дитини за кордон, це було єдине спілкування його з дитиною з 2002 року по сьогодні. Він взяв телефон доньки, але так їй і не телефонував. У неї нова сім`я, новий чоловік. Коли вона була в шлюбі з відповідачем, він бувало пропадав на кілька днів, вона подавала на розшук, коли він зявлявся, то говорив, що він втомився від маленької дитини. Зауважила, що перешкод в спілкуванні з дитиною йому ніхто не чинив, а навпаки хотіли, щоб він частіше спілкувався з дитиною. Раз вони спілкувалися, ще в 2003 році, коли відповідач привітав дитину з Новим роком. Більше вони не спілкувалися. З відповідачем бачилася після його уходу 2002 році, десь ще півроку. Потім зустрілися в 2003 році у нотаріуса, оскільки відповідач продавав машину, тоді вона була з дочкою, на той час дитині було чотири роки. ОСОБА_4 перелякалася, і це була остання їх зустріч до 2009 року. В 2009 році вона з відповідачем зустрілася, коли він передавав дозвіл на виїзд дитини за кордон, тоді він отримав телефон дочки.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Відповідач пояснив, що розійшлися з позивачкою, так як не зійшлися характерами. Розійшлися в 2002 році, офіційно розлучилися в 2004 році. Перший час з дитиною бачився роки три чотири, до 2004-2005 року. Перестали бачитися з дитиною, оскільки дочка почала його боятися, тому щоб не травмувати дитину, він з дочкою не зустрічався. Не заперечував того, що він дав нотаріально посвідчену заяву - згоду на позбавлення його батьківських прав щодо дитини ОСОБА_4, але позивачка йому пояснила, що дана відмова потрібна для того, щоб дитина була на прізвищі її чоловіка. Не заперечував того, що на першому дзвонику у дитини він не був, свята не відвідував, так як йому ніхто не говорив. Після розлучення він передав дочці один раз подарунок. Бачився з нею десь чотири рази після 2002 року на святах. Пояснив, що зараз він одружений, спільних з дружиною дітей у них не має. Від першого шлюбу має сина, якому вже 19 років, але його він не бачив, оскільки син з матірю більше десяти років тому виїхали за кордон. ОСОБА_4 його теперішньої дружини, якій п'ятнадцять років, приймає його як батька, разом вони живуть з 2005-2006 року. З дитиною позивачки останній раз бачився в жовтні 2009 року, до цього бачилися в 2005-2006 році. Рази два-три в рік дзвонив щоб дізнатися про стан дитини. Не заперечував того, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ніхто не чинив. Знає те, що дитина займається танцями, але де, коли, йому не відомо.

Представник відповідача надав письмові заперечення та пояснив, що сторони після розлучення проживають окремо. Машина і квартира були куплені за гроші відповідача, при розірванні шлюбу вони усно домовилися між собою, що квартира залишається позивачці, а автомобіль відповідачу. Після розлучення відповідач сплачував добровільно аліменти, а з 06.05.2005 року по рішенню суду. Відповідач і дзвонив дитині, і приходив, але у нього є хворі батьки, і він піклується про них. Крім того, у нього є інша родина, за характером, він спокійний чоловік. З відповідачем живе дівчинка, яка є дочкою його теперішньої дружина, дитина називає його батьком. З дитиною позивачки він зустрічався, але її мати настроює дитину проти нього. Відповідач написав нотаріальну відмову від дитини, так як його попросила про це позивачка, щоб їздити за кордон. Про відмову від сина від першого шлюбу їй не відомо. Щодо чинення перешкод у спілкуванні з дитиною позивачкою, відповідач нікуди не звертався. Він пояснював, що при зустрічах з дитиною, він бачив те, що дитина була налаштована проти нього. Не заперечувала того факту, що відповідач до школи не приходив, справами дитини не цікався. Крім аліментів, він приносив дитині солодощі та речі, але які подарунки, речі він приносив, їй не відомо. З 2004 року по сьогодні відповідач раз на місяць бачився з дитиною. В судових дебатах просила врахувати думку відповідача, що він має бажання спілкуватися з дитиною.

В судовому засіданні представник третьої особи прокуратури Дніпровського району м. Києва, підтримав позовні вимоги, не заперечував проти їх задоволення, оскільки відповідач не виконує своїх батьківських обовязків щодо своєї дитини.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Святошинської районної м. Києва державної адміністрації в судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що в липні до них звернулася позивачка з питанням щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідач надав заяву з нотаріально посвідченою відмовою від дитини та з проханням розглядати питання, повязані з позбавленням його батьківських прав, без нього. Цю заяву він приніс сам.

В судовому засіданні були допитані свідки зі сторони позивачки, а саме ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та неповнолітня дочка сторін ОСОБА_3

Дочка сторін ОСОБА_3 пояснила, що батька вона не бачила і не спілкувалася з ним. Батька вона знає, але не любить, оскільки його не бачила. Бачила батька тільки на фотографії. Вона проживає з мамою і ОСОБА_7, якого називає татом. Батько Саша ніколи не дзвонив, не цікавився нею. Жити з батьком - Сашою вона не бажає.

Свідок ОСОБА_5, яка є подругою позивачки пояснила, що з того часу, як відповідач пішов від позивачки, вона його жодного разу не бачила. Коли дитина пішла до першого класу, вона дуже захворіла, потрібна була допомога, але відповідач ніколи не допомагав, не був присутнім. У неї та позивачки діти однолітки, вчаться в одній школі, тому товаришують з самого маленького віку, приблизно вже десять років. Вони ходять один до одного в гості кожен день. Вона (свідок) відвідувала усі свята. Коли дочка позивачки хворіла, то вона допомагала їй дивитися за дитиною, вона (свідок) ходила вночі за ліками для дитини.

Свідок ОСОБА_6, яка є матірю позивачки, пояснила, що відповідача вона бачила останній раз в 2002 році, коли привіз позивачку та дитину, і поїхав, більше жодного разу вона його не бачила. Зазначила, що допомагала позивачці, коли дитина хворіла. Ніяких перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачу ніхто не чинив.

Свідок ОСОБА_7, який є теперішнім чоловіком позивачки, пояснив, що він три роки живе з позивачкою, за цей час відповідача жодного разу не бачив. В спілкуванні з дитиною відповідачу перешкод ніхто не чинив, ні з його боку, ні з інших. Вихованням та утриманням займається він. Батька дитини він не бачив, але в їх квартирі є фотознімки відповідача, які він бачив, ці фотографії бачила і дочка ОСОБА_8. Зауважив, що він особисто їздив на роботу до відповідача. Але бажання щодо спілкування батька з дитиною він не побачив. Зазначив, що він може дати дитині все що потрібно від батька дитині.

Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, представника відповідача, представника третьої особи прокуратури Дніпровського району м. Києва, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі і підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, серії ІІ-БК № 345706, від 21.10.1999 року, виданого відділом РАГС Леніградського району м. Києва, ОСОБА_3 народилася 18.09.1999 року, батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 сторони по справі. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 11.06.2004 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. З пояснень сторін по справі слідує, що позивачка та відповідач мають інші сім`ї, при реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище на прізвище чоловіка ОСОБА_7, відповідач змінив прізвище на прізвище дружини Гейко. Відповідно до довідки форми 3, виданої КП «Дирекція» Святошинського району м. Києві від 21.04.2010 року № 406, позивачка проживає і постійно зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2 в . Києві, дитина ОСОБА_3 зареєстрована та проживає разом з матірю. Згідно характеристики, виданої директором Дошкільного навчального закладу № 786 на ОСОБА_1 позивачку по справі, вона працює музичним керівником за сумісництвом з 2006 року, характеризується грамотним спеціалістом, користується повагою серед педагогів та батьків. Відповідно до характеристики, складеної класним керівником і директором Середньо освітньої школи № 288, учениця 4-В класу ОСОБА_3 характеризується з позитивної сторони. Батько за період навчання не зявився жодного разу, не цікавився навчанням дитини. З виконавчого листа № 2-2158/1 від 18.05.2005 року, виданого Святошинським районним судом м. Києва встановлено, що 18.05.2005 року судом було прийнято рішення по справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про стягнення аліментів, відповідно до рішення з відповідача стягнуто аліменти в розмірі ? частини усіх його видів доходів на користь ОСОБА_10 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. З постанови про закінчення виконавчого провадження ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 03.12.2009 року встановлено, що заборгованість по аліментам станом на 01.12.2009 року становить 27 611,59 грн. Як слідує з довідки розрахунку заборгованості по аліментам, складеної ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, відповідач з травня 2006 року по листопад 2009 року аліменти не сплачував. Відповідно до довідки № 84 від 21.10 2010 року, виданої ДП «Українською студією хронікально-документальних фільмів», відповідач працює на ДП «Українська студія хронікально-документальних фільмів» на посаді асистента кінооператора з 05.05.2006 року до теперішнього часу. З заяви, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 від 28.07.2010 року, встановлено, що відповідач ОСОБА_2, без будь-якого тиску зі сторони, усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають істотні значення, за своєю справжньою волею дав згоду на позбавлення його батьківських прав щодо його малолітньої доньки, ОСОБА_3, яка народилася 18.09.1999 року в м. Києві. В подальшому претензій мати не буде. Справу щодо позбавлення його батьківських прав просив розглядати без його участі. Норми ст. ст. 155, 157-160 Сімейного кодексу України йому нотаріусом були розяснені. Відповідно до висновку Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 11.08.2010 року № 5253/14-20/20, відповідач може бути позбавлений батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобовязані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Батьки повинні матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст.ст. 164, 165 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дітей. Позбавлення батьківських прав проводиться тільки в судовому порядку. При розгляді таких справ необхідним є подання письмового висновку органів опіки і піклування.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Обовязок виховувати, ростити дитину найважливіший обовязок матері та батька. Головні напрямки виховного процесу, які мали би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Виховання почуття любові може здійснюватися лише засобами любові. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, забезпечувати її медичною допомогою, яка нерідко залежить від матеріального стану батьків. Батьки зобовязані поважати дитину. Повага до дитини має базуватися на визнанні незаперечної істини дитина це маленька людина, зі своїм внутрішнім світом, своїми уподобаннями, своїми бажаннями та потребами. Позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Однією із підстав позбавлення батьківських прав це та підстава, що батьки ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Ухилення від виконання юридичного обовязку це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько вважатиметься таким, що ухиляється від обовязку по вихованню дитини, якщо він ні усно, ні письмо не спілкується з дитиною, не проявляє про неї щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість. По справі встановлено, що відповідач на протязі багатьох років зі своєю дочкою не зустрічається, не спілкується, не піклується про стан її здоровя, не займається її вихованням, маючи реальну можливість, хоча, перешкод ні з якого боку йому ніхто не чинив, що підтвердив відповідач в суді. Відповідач жодного разу не відвідав закладу, де навчається його дочка, не цікавився навчанням дитини, не був присутнім на святах, не має ніякої інформації про успіхи дитини, про її розвиток, про її здоровя. ОСОБА_4, як вона пояснила, батька не бачила, він з нею не спілкується, бачила лише його фотографії. ОСОБА_4 проживає з матірю та теперішнім чоловіком матері, якого називає «татом», який піклується про дитину, займається її вихованням, утриманням. Натомість, дитина теперішньої дружини відповідача, яка проживає з відповідачем, сприймає його як свого батька. Крім того, судом враховується і той факту, що відповідачем була оформлена нотаріально посвідчена відмова від дитини, відповідач будучи дієздатною особою, усвідомлюючи значення своїх дій добровільно підписав заяву про надання згоди на позбавлення його батьківських прав щодо його малолітньої дочки. Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача, з приводу того, що позивачка його обманула, оскільки, відповідач є дорослою людиною, відповідає за свої дії та вчинки, крім того, приватним нотаріусом було розяснено насідки написання даної заяви відповідно до ст.ст. 155, 157-160 СК України. З урахуванням викладеного, суд вважає, враховуючи інтереси дитини, за доцільне позбавити відповідача батька малолітньої дитини ОСОБА_3, батьківських прав.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 150, 157, 164, 165 СК України та ст.ст. 60, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Відповідний запис внести до Книги записів громадянського стану про народження № 1688, складеного 21.10.1999 року Відділом РАГС Ленінградського району м. Києва.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: