Справа №2-2334
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2010 року с.Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі

головуючого судді Назаренко О.В.,

за участі секретаря Богуславської Х.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної і моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

9.11.2006 року до суду подано позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в якому позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 13627 гривень у відшкодування матеріальної шкода, завданої дорожньо-транспортною пригодою, а також просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 25000 гривень.

В судовому засіданні позивач і представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пояснивши, що з вини відповідача в наслідок дорожньо-транспортній пригоди було пошкоджено автомобіль позивача. Розмір матеріальних збитків становить 13627 гривень. Вимогу про стягнення моральної шкоди позивач обґрунтував тим, що протягом тривалого часу не може отримати від відповідача компенсацію матеріальних збитків, хоча сам позивач і його представник заявили, що можливо сума в 25000 гривень для компенсації моральної шкоди є дещо завищеною.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти своєї участі у ДТП, але ж також зазначив, що позивачем також не вжито заходив по недопущенню зіткнення транспортних засобів, а позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не визнав в повному обсязі.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення сторін і дослідивши надані суду докази, суд вважає необхідним повністю відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

У висновку про результати перевірки від 6.09.2006 року зазначено, що 31.08.2006 року в Харківській області, Харківському районі, с. Бабаї по вул. К.Шумілова біля будинку № 64 сталося зіткнення транспортних засобів автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобілю НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1.

За таких обставин згідно ст. 1188 ЦК України встановлені загальні підстави для виникнення обовязку по відшкодуванню шкоди, а саме визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Позивач зобовязаний надати суду докази, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, що закріплено подовженнями ст. 60 ЦК України.

Виходячи із суті позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди позивач повинен довести, що шкода заподіяна з вини відповідача, майно, якому заподіяно шкоду належить позивачу на праві власності, або існують інші підстави, шо надають позивачу право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, необхідно також довести заподіяної шкоди.

Матеріали справи містять висновок старшого інспектора РВ УМВС України в Харківській області майора міліції ОСОБА_3 щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участі сторін. Такий документ не носить ніякого правового значення для підтвердження вини учасників ДТП, оскільки не передбачений жодною нормою закону: ні нормам КУпАП ні нормам КПК України. Протоколу про адміністративне правопорушення не складено, постанови про відмову в порушенні кримінальної справи не :винесено, винних осіб не притягнуто ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності. Відповідно до вимог ст. 59 ч. 2 ЦПК України суд вважає такий висновок недопустимим доказом вини відповідача. Таким чином, суд вважає недоведених наявність вини відповідача.

Крім того, позивачем не надано суду доказів того, що він є власником пошкодженого транспортного засобу. Навпаки, відповідно до висновку № 000915 від 14 вересня 2006 pоку TOB «Радар-1» для проведення дослідження надавалось свідоцтво про реєстрацію автомобілю НОМЕР_3, власником якого зареєстрована інша особа, а саме ОСОБА_4. Відповідно до вимог ст. 386 ЦК України право на відшкодування завданої матеріальної шкоди має власник. Позивач не є власником пошкодженого автомобілю НОМЕР_3, а тому не має права на відшкодування шкоди, завданою цьому майну. Не надано позивачем суду і доказів того, що він замість винної у спричинення шкоди особи, поніс витрати, повязані із ремонтом автомобілю. ВАЗ 21093 державний № НОМЕР_4, що належить ОСОБА_4. Таким чином, позивачем суду не надано доказів, що підтверджують його право на отримання компенсації за шкоду, спричинену автомобілю НОМЕР_3, що належить ОСОБА_4. З наведено суд відмовляє позивачу в задоволені вимоги про відшкодування матеріальної шкоди.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України позивачем суду не надано доказів вини відповідача у заподіянні моральної шкоди позивачу.

Таким чином, суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог і на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати відносить за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 10,11,59 ч. 3,60,61,88,212-215 ЦПК України, ст. 1188,1167 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог - повністю відмовити.

Судові витрати понесені ОСОБА_1 віднести за його рахунок.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду, а особами, без участі яких постановлено рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляцію не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ О.В. Назаренко