Справа № 2-157/1-2010
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2010 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Чех Н.А.

при секретарях Бурдейна С.М., Данилко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування сум кредиту, стягнення моральної, немайнової шкоди, негайну виплату всіх сум та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивачка по основному позову ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з 30.12.1994 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Сімейне життя не склалося, постійні сварки та непорозуміння між ними створили складну конфліктну ситуацію в родині, що постійно загострювалася але, незважаючи ні на що, вона намагалася зберегти сім"ю і порозумітися з чоловіком на протязі 15 років. 20.07.1997 року з вини відповідача, де вона проживає по сьогоднішній день, спалахнула пожежа, яка повністю знищила все майно та зробила квартиру непридатною для проживання. Житло було відновлене частково їх силами, але внаслідок перенесеного нею стресу у неї з"явилися перші ознаки невідомої хвороби. В квітні 2002 року вона звернулася в районну поліклініку, так як хвороба продовжувала прогресувати, де отримала направлення в ревматологічне відділення, в подальшому був встановлений діагноз "системная красная волчанка" і "Синдром Рейно". Вона була змушена оформити інвалідність другої групи і, як їй пояснили, однією з причин цієї хвороби може бути нервове перенапруження та перенесений стрес. З травня 2007 року відповідач з нею вже не проживав, матеріально не допомагав з 2006 року. Як їй стало відомо, в липні 2007 року під час розгляду справи про визнання відповідача втратившим право користування житлом, останній цинічно обгрунтував свої вимоги тим, що він доглядає дружину, яка є інвалідом другої групи, тим часом, під час розгляду іншої судової справи у своїй позовній заяві про розірвання шлюбу він зазначив, що з нею не проживає та не веде спільного господарства з 15.05.2007 року. У своїх запереченнях проти позову відповідач зухвало звинуватив її в тому, що вона приховала від нього тяжку хворобу під час реєстрації шлюбу, хоча всі документи свідчили проти нього, та привів свідчити по цьому факту людей, які її не знали. Під час всіх зазначених судових справ відповідач намагався принизити її, акцентував увагу оточуючих на її віці та хворобі. Її сім"я впродовж тривалого часу потерпала від незрозумілих нічних дзвінків та погроз по телефону, внаслідок чого її син 11.11.2007 року опинився в лікарні з діагнозом вегето-судинна дистонія, і вона зверталася до правоохоронних органів із заявою про вжиття відповідних заходів реагування. Вважає, що відповідачем грубо порушені норми закону щодо недоторканності її особистого та сімейного життя, право на повагу до гідності і честі. Відповідач цинічно використовував інформацію стосовно її хвороби в особистих цілях та з корисливою метою, і це призвело до того, що про її хворобу стало відомо широкому колу осіб. Просила врахувати те, що за професією вона музикант-педагог, і з огляду на вищевикладене, працювати за фахом не може. Постійне приниження її, як особистості, зумовило негативні наслідки у вигляді моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв"язків. Крім цього, в 2006 році вона випадково дізналася, що відповідач в Кредитній спілці "Профспілкова скарбниця" отримував три кредити на загальну суму 11 200 грн., виплачувалися кредити за рахунок спільних коштів сімейного бюджету їх сім"ї, і дані кредити належать до спільного майна подружжя. На той час їх бюджет складався з зарплати відповідача та її пенсії, щомісячні сплати грошового кредиту значно урізали сімейний бюджет, що погіршило матеріальне становище сім"ї. Відповідач потай від неї накопичував гроші для власних потреб, зловживаючи її довірою, через що у неї погіршився стан здоров"я, ці дії відповідача завдали їй моральної шкоди. Просила стягнути з відповідача ? частину суми кредитних коштів, що становить 5 600 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала свої уточненні позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. Зустрічний позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Пояснила, що пожежа в квартирі сталася в 1996 році, доказів того, що було встановлено відповідними органами винним в даній пожежі відповідача, немає. Нічні телефонні дзвінки робив не відповідач, але вона впевнена, що це робилося з його відому. Розповсюдження інформації про її хвороби завдає їй значної моральної шкоди. Крім неї моральну шкоду зазнавали і її син, і її мати. Зустрічний позов це пасквіль, він є безпідставний, неправдивий.

Відповідач по основному позову та позивач по зустрічному ОСОБА_2 основні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Пояснив, що надана ним інформація в суді по житловому питанню з його батьками про те, що позивачка є інвалідом другої групи, нічим не порушує права позивачка, це відповідає дійсності. Хвороби позивачки, її сина ніяким чином не пов"язані з пожежою, вони були і раніше. Факт того, що пожежа була здійснена кимось не встановлений, своєї вини в цьому не вбачає. Про нічні телефонні дзвінки позивачці нічого не знає, може хтось телефонував її сину чи невістці, особисто він їй не телефонував. Кредити він дійсно отримував, на даний час він їх сплатив. Зазначив, що в судах було і ще є безліч позовів позивачки, за рішенням суду він платить їй аліменти, ділили майно, будинок в селі. Тривалий час він тільки і займається судами за позовами позивачки, витрачає на це час, кошти. Свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. По даному позову пояснив, що з 30.12.1994 року по грудень 2007 року вони перебували в зареєстрованому шлюбі. З кожним роком їх сімейне життя набувало ознак пекла. Докори, сварки, брехня, непорозуміння призводили до глибоких конфліктів. Поведінка позивачки нагадувала самодурство, її вседозволеність переходили межі, постійно порушувалися його права, як громадянина, та як чоловіка. Були постійні сварки, не впускання його до квартири, викидання особистих речей через вікно, лайки, що змушувало його шукати притулок на ночліг. Безліч разів він ночував у знайомих, сусідів, на роботі. З травня 2007 року повністю припинені сімейні відносини та не ведеться спільне господарство, його пропозицію мирно розірвати шлюб та поділити майно позивачка відкинула. Приїжджаючи до його оселі в село Марківці в його відсутність, позивачка влаштовувала справжні погроми. З травня 2007 року і по цей час позивачка постійно турбує телефонними дзвінками його, його колег, керівництво цеху та підприємства, де він працює. Розповсюджує плітки та погрожує йому, колегам. В той же час подає заяву до міліції про те, що нібито він їй телефонує в нічний час. Такі психологічні умови не дають йому можливості нормально працювати, здійснювати свої службові обов"язки, викривлена інформація про його особисте життя стає відомою широкому колу людей. 31.03.2006 року поведінкою позивачки був спровокований у нього нервовий напад, внаслідок чого він почав палити, що негативно відбилося на його здоров"ї. В квартирі позивачки залишилися його документи, які позивачка відмовляється йому повернути. Просив визнати поведінку позивачки ОСОБА_1 у шлюбних відносинах негідною, стягнути з неї на його користь моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.12.1994 року, згідно до рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19.12.2007 року їх шлюб було розірвано. З пояснень сторін в суді встановлено, що між ними тривалий час існують неприязні стосунки, з часу розлучення постійно відбуваються між ними судові спори. Обгрунтування ОСОБА_1 своїх вимог щодо відшкодування моральної шкоди, а саме наявність нічних дзвінків до її квартири, пожежа в квартирі, що була в 1996 році, - нічим не доведені, жодного доказу того, що ці дії були здійснені ОСОБА_2, що мала місце його вина в цьому суду не було надано.

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про відшкодування ? частини сум кредитів, що оформлювалися і отримувалися ОСОБА_2 в КС "Профспілкова скарбниця" суд приходить до наступного. З листа даної спілки (а.с.124) встановлено, що на ім"я ОСОБА_2 видавалися кредити: 25.10.2005 року 5 200 грн., 29.11.2006 року 2 000 грн., 19.10.2007 року 4 000 грн., в загальному 11 200 грн. Дані кредити були отримані в період перебування сторін в шлюбі. Доказів того, що вказані суми були витрачені особисто ОСОБА_2, що вони не йшли в сім"ю суду не було надано. Відсутні і докази того, чи виплачені дані кредити та коли саме. Таким чином, дана вимога є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Обгрунтування вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди розповсюдження інформації про її хворобу не знайшло свого підтвердження в суді. В копії рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20.07.2007 року дійсно зазначено, що ОСОБА_2 просив визнати поважними причини його відсутності в будинку понад шість місяців з мотивів відсутності роботи за його спеціальністю в даному населеному пункті, а також з причин необхідності догляду за дружиною, яка є інвалідом 2 групи (а.с.7). Інформація про те, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, відповідає дійсності, що підтверджено копією пенсійного посвідчення (а.с.42), дане рішення було постановлено в період перебування сторін в шлюбі, і на думку суду дана інформація ніяким чином не порушує права позивачки, не завдає моральної шкоди. Безпідставними є посилання ОСОБА_1 і на медичні документи стосовно її стану здоров"я, стану здоров"я її сина, так як ці документи, вказані в них діагнози - ніяким чином не пов"язані з відповідачем ОСОБА_2, чи з вказаними ОСОБА_1 в позовній заяві подіями (в яких вина ОСОБА_2 не доведена в суді).

Позовні вимоги ОСОБА_2 також є недоведеними, відсутні докази заподіяння йому моральної шкоди з боку ОСОБА_1 Позовна вимога по зустрічному позову про відшкодування матеріальної шкоди була залишена без розгляду згідно до ухвали суду від 30.07.2009 року (а.с.118).

Як основний позов, так і зустрічний свідчать про те, що сторони мають неприязні стосунки, між ними тривалий час існують судові спори, мали місце звернення ОСОБА_1 до міліції і згідно до копій постанов їй відмовляли в проханні порушити відносно ОСОБА_2 кримінальні справи.

Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, які є недоторканими. Статтями 270, 275, 280 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на особисту недоторканість, право на недоторканість особистого і сімейного життя, право на повагу гідності та честі. Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодування.

По даній справі встановлено, що ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_2 не надали суду доказів щодо своїх позовних вимог, щодо заподіяння їм будь-якої шкоди.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.270, 275, 280, 297 ЦК України, ст. ст. 60, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України,

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування сум кредиту, стягнення моральної, немайнової шкоди, негайну виплату всіх сум - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя: