Апеляційний суд Вінницької області
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 листопада 2010 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретаріОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі Вінницької області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної допомоги дітям війни,

за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі Вінницької області на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 28 травня 2010 року,

у с т а н о в и л а :

Із зазначеним позовом ОСОБА_5 звернувся до суду 6 квітня 2010 року.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 28 травня 2010 року позов задоволено частково.

Стягнуто з управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі Вінницької області на користь ОСОБА_5 3796 грн. 50 коп. недосплаченої щомісячної державної соціальної допомоги до пенсії за період з 2007-2009 років, 150 грн. витрат за юридичну допомогу адвоката та 5 грн. 40 коп. судових витрат.

В решті позову відмовлено.

У апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі Вінницької області, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.

Статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Судом правильно встановлено, що відповідно до положень Закону України Про соціальний захист дітей війни ОСОБА_5 відноситься до категорії «діти війни» та має право на отримання підвищення пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Встановлено, що позивачу у 2007-2009 роках відповідачем не було нараховано безпідставно та не виплачувалося підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно до положень ст. 6 Закону.

Вирішуючи цей спір суд правильно виходив із пріоритетності законів над актами законодавства Уряду України.

Судом в основних питаннях правильно вирішено спір.

Разом із тим не можна погодитись із рішенням суду в частині стягнення конкретних сум за відповідний період часу, оскільки суд безпідставно вдався до обрахування стягуваних сум замість органу на який покладено цей обовязок безпосередньо законом (Пенсійного фонду України та його управлінь).

Не врахував суд також, що у 2007 році право на 30% підвищення пенсії, в силу положень статті 6 вказаного Закону, у позивача виникло з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 09.07.2007 р., а у 2008 році з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року. Останнє рішення Конституційного Суду України з цих спірних питань має преюдиціальне значення, а тому у подальшому такі вимоги підлягають задоволенню з урахуванням вказаного рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів визнала частково обґрунтованими, а саме доводи щодо безпідставно вирішеної судом вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих судом грошових сум за вказані періоди часу, а також щодо періодів за які необхідно виплатити позивачці перераховану пенсію.

В цій частині рішення суду підлягає зміні шляхом викладення цієї частини рішення суду в іншій редакції.

Також колегія суддів визнала обґрунтованими доводи щодо стягнення з відповідача витрат за юридичну допомогу адвоката у розмірі 150 грн., оскільки суд безпідставно стягнув дану суму.

З матеріалів справи не вбачається, що адвокат ОСОБА_6 приймав участь у справі та яку саме правову допомогу він надавав позивачу.

Крім цього квитанція № 82 від 26 березня 2010 року (а.с.11) надана не в оригіналі, а в ксерокопії, до того ж не завіреній належним чином, що відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України не є належним доказом.

В цій частині вимоги не можуть бути задоволеними, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Інші ж доводи апеляційної скарги щодо судового рішення, в його решті, є непереконливими. Доводи апеляційної скарги щодо незаконності решти вирішених судом питань не спростовують правильних висновків суду першої інстанції в цій його частині.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення в частині, що підлягає залишенню без змін, є правильним і справедливим та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту та суті положень ст.307, п.3, п.4 ч. 1 ст.309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинами справи, неправильне застосування норм матеріального права може бути підставою для скасування або зміни судового рішення повністю чи в його окремій частині.

Отже оскаржуване рішення суду підлягає зміні в частині щодо періоду невиплаченого підвищення пенсії у розмірі 30% з 1 січня 2007 до 9 липня 2007 року, з 1 січня 2008 року до 22 травня 2008 року та в частині щодо стягнення конкретної суми нарахованої судом.

В частині щодо стягнення 150 грн. витрат за надану правову допомогу адвоката рішення суду підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні цих вимог.

На підставі викладеного, керуючись абзацом 10 п.1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ від 07.07.2010 р., ст. 15, ст. 303, 304-1, п.3 ч.1 ст. 307, ст.313, ч.2 ст.314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі Вінницької області задовольнити частково.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 28 травня 2010 року у цій справі змінити.

Абзац 2 (два) резолютивної частини рішення суду про стягнення з управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі Вінницької області на користь ОСОБА_5 3796 грн. 50 коп. недосплаченої щомісячної державної соціальної допомоги до пенсії за період з 2007-2009 років змінити на абзац наступного змісту:

«Зобовязати управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі Вінницької області нарахувати на виплатити на користь ОСОБА_5 недоплачену йому державну соціальну допомогу як дитині війни за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, за 2009 рік, відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Стягнути з управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі Вінницької області на користь ОСОБА_5 5 грн. 40 коп. судових витрат по оплаті державного мита».

Рішення суду в частині стягнення з управління Пенсійного фонду України у Бершадському районі Вінницької області на користь ОСОБА_5 150 грн. витрат за юридичну допомогу адвоката скасувати, а в задоволенні вимог в цій частині відмовити .

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, є остаточним і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: /підпис/ ОСОБА_1

/підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

З оригіналом вірно: