Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Гарванко М.М.

з участю адвоката ОСОБА_1,

ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 жовтня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод, стягнення моральної шкоди -,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулася з позовом, з врахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, до ОСОБА_3, про усунення перешкод у користуванні спільним коридором, встановлення попередніх дверей до спільного коридору та її квартири, стягнення моральної шкоди в сумі 5 000 гривень (т.1 а.с.198). Просила задовольнити її вимоги.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 жовтня 2009 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що в 2001 році вона набула право власності на однокімнатну квартиру № 2 в будинку 4 на вулиці Шопена у м.Дрогобичі згідно договору купівлі-продажу. У спільному користуванні придбаної нею квартири та квартири відповідача є коридор, який відповідач зайняв, чинить їй перешкоди у користуванні ним. Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

ОСОБА_3 заперечив проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на те, що він надав дозвіл позивачу на прибудову веранди, через яку вона має вхід до своєї квартири, тільки з тією умовою, що до його квартири відходить коридор загального користування квартир сторін,

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, оскільки в частині усунення перешкод у користуванні спільним коридором квартир сторін суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог і заперечень проти позову; висновки суду по суті позову не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду в цій частині погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення в зазначеній вище частині цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 19 травня 2001 року позивач купила квартиру АДРЕСА_1, яка складається з однієї кімнати площею 11,9 кв.м і має таку ж загальну площу (т.1 а.с.5). Згідно технічного паспорта, поверхового плану на вказану квартиру (т.1 а.с.6, 208) та довідки КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (т.2 а.с.19) вхід до квартири позивача здійснюється через спірний коридор, який знаходиться у спільному користуванні сторін.

ОСОБА_3 замурував дверний проріз із коридору спільного користування до кімнати, що належить до квартири позивача (т.1 а.с.24). Це не було передбачено ні умовами мирової угоди по цивільній справі, де сторонами були наймачі квартири №4 ОСОБА_3 і ОСОБА_4, ні рішеннями виконавчого комітету Дрогобицької міської ради № 154 від 20 липня 2006 року про розподіл вказаної квартири та № 182 від 15 серпня 2002 року про надання дозволу на проектування приміщень (т.1 а.с.14,16,30). В користування ОСОБА_4 згідно умов згаданої мирової угоди перейшла частина приміщень квартири №4 без використання спірного коридору (т.2 а.с.25).

Колегія суддів не приймає до уваги пояснення відповідача в тій частині, що він надав дозвіл на прибудову веранди позивачу тільки з тією умовою, що до його квартири відходить коридор загального користування квартир сторін. Не може бути прийнята до уваги відповідь управління будівництва та архітектури виконавчих органів Дрогобицької міської ради від 21 грудня 2006 року на запит адвоката (т.1 а.с.210) в тій частині, що відповідно до проекту, виготовленого на підставі рішення виконкому цієї ради № 182 від 15.08.2002 року ОСОБА_2 зобов»язано замурувати існуючий вхід з коридору з тих підстав, що на таке у вказаному рішенні № 182 немає вказівки (т.1 а.с.30-34), а проект самостійно без рішення не може містити жодних зобов»язань, що покладаються на власників житла.

Рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради № 182 від 15 серпня 2002 року дозволено ОСОБА_2 провести проектування прибудови веранди (т.1 а.с. 30). Рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 20 липня 2006 року № 154, яке стосується тільки розподілу квартири № 4, це не передбачено (т.1 а.с.14). Мирова угода, визнана Дрогобицьким міськрайонним судом ухвалою від 29 травня 2006 року, стосується розподілу квартири № 4 між її наймачами, стороною у цій справі позивач не була. Вказівка у мировій угоді про облаштування кухні в приміщенні коридору не є ствердженням того, що саме в коридорі спільного користування квартир сторін має бути улаштована ця кухня, окрім того, не вказано, що позивач втрачає право користування коридором спільного користування квартир №№ 2, 4. Добудова ОСОБА_2 веранди проведена з порушенням проекту, будівельних норм і правил, не прийнята в експлуатацію (т.1 а.с.67-69,72,97,99-102, т.2 а.с.24). Тому стверджувати про наявність іншого входу (через прибудовану веранду) до квартири позивача немає підстав. Суд приходить до висновку, що внаслідок ненадання ОСОБА_3 позивачу доступу користуватися спірним коридором спільного користування, ним чиняться перешкоди у користуванні належним їй на праві власності житлом.

Згідно зі ст.ст. 316, 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або невизнання.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення в частині усунення перешкод, не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості; висновки суду першої інстанції, викладені у цьому рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Колегія суддів, виходячи з аналізу доказів по справі, робить висновок, що позов ОСОБА_2 в частині усунення перешкод їй в користуванні коридором спільного користування, які чинить ОСОБА_3, підлягає до задоволення.

В частині відмови у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди оскаржуване рішення суду слід залишити без змін, оскільки з цього питання суд правильно визначив характер спірних правовідносин та встановив дійсні обставини справи. Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в цій частині ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів, оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. З висновками суду першої інстанції, які не спростовуються доводами апеляційної скарги, в цій частині слід погодитися.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 жовтня 2009 року в частині усунення перешкод в користуванні коридором спільного користування скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково. Зобов»язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні квартирою №2 будинку 4 на вулиці Шопена у м.Дрогобичі та спільним коридором квартир №2 і № 4 цього будинку; надати позивачу доступ до спільного коридору, відновити замурований вхід з вказаного коридору до кімнати квартири позивача. В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: