Київський районний суд м. Одеси
Справа № 2-8070/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2010 року м.Одеса

Київський районний суд міста ОСОБА_1 у складі: Головуючого - судді Непоради М. П.

при секретарі - Яіцької А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову ВГІРФО Портофранківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, про визнання витратившим право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартири № 37. будинку № 23 по вул. Пастера ) місті ОСОБА_1, зняття відповідача з реєстраційного обліку.

У попередньому судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги визнав повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову.

В мотивування позовних вимог позивач посилається на те, що вона проживає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належить їй на праві приватної спільної часткової власності в рівних частках на підставі договору купівлі- продажу р.№13-4170 від 20.06.1996 року їй та відповідачу по справі ОСОБА_3, яка є її донькою.

Також позивач пояснила, що відповідач ОСОБА_3 в 2001 році уклала шлюб з громадянином США, та з цього часу проживає на території США, у вказаній квартирі не з'являється, особистих речей відповідач в квартирі немає.

4 листопада 2010 року позивач та її чоловік ОСОБА_4. яким має генеральну довіреність від ОСОБА_3 продали квартиру АДРЕСА_1, та позивач вважає, що відповідач втратила право власності на частину вказаної квартири.

В теперішній час у спірній квартира продана, але там прописана відповідач, однак остання фактично у спірній квартирі не мешкає, має власну житлову площу на території США. в якій мешкає останні 10 років, будь - яке власне майно не зберігає, жодних витрат на утримання квартири не здійснює. Ніхто перешкод відповідачу в проживанні не чинив, замків не міняв, сварок, що могли зумовити вимушене не проживання в квартирі не було, вселитись знов у житло відповідач не намагався. Також позивач просить зняти з реєстраційного обліку відповідача ОСОБА_3, яка зареєстрована в спірній квартирі з 1996 року.

Представник відповідач проти задоволення позову не заперечував, та підтвердив всі обставини, на які посилалась позивач.

Представник третьої особи в попереднє судове засідання не з'явився, сповіщався належним чином про час та місце слухання справи, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, уважно оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі виходячи *а наступного:

Відповідно до частини 1 ст. 11 ПІК Украиньї. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Предметом судового дослідження в межах позовних вимог ОСОБА_2 є питання втрати ОСОБА_3 права на користування житловою площею квартири № 37. будинку № 23 по вул. Пастера у місті Одесі, та питання зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3, суд вважає за необхідне звернутись до положень діючого законодавства. яким врегульовані спірні правовідносини.

Статтею 33 Конституцією України гарантовано кожному, хто перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання.

Статтею 47 Конституції України гарантовано що ніхто не може бути позбавлений житла інакше ніж на підставі закону за рішенням суду.

Нормами Житлового кодексу України № 5464-Х від 30.06.1983 р. врегульовані житлові відносини з метою забезпечення Конституцією України права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин.

Окрім того, власну позицію з питань, які виникли в судовій практиці в житлових справах висловив Пленум Верховного Суду України.

Так, в постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» узагальнена судова практика у справах з житлових питань. -

Відповідно до статті 71 Житлового кодексу України № 5464-Х від 30.06.1983 р. при тимчасовій відсутності наймача чи члена його сім'ї за ним зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців.

Відповідно до а. 2 пункту 3 статті 71 Житлового кодексу України № 5464-Х від 30.06.1983 р. жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.

Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України № 5464-Х від 30.06.1983 р. визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад строки встановлені законом, проводиться в. судовому порядку.

При цьому відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»,у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням суд зобов'язаний з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Відповідно до частини 2 статті 107 Житлового кодексу України № 5464-Х від 30.06.1983 р. член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь - які фактичні данні. які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення тощо).

Відповідно до абзацу 3 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» громадяни, відсутні у місці постійного проживання за умовами і характером роботи, у період її виконання можуть бути визнані на підставі статті 107 Житлового кодексу України № 5464-Х від 30.06.1983 р. такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, з якого вони вибули у зв'язку з цією роботою, в разі одержання жилої площі, вселені на жилу площу членів сім'ї або в інших випадках забезпечення їх жилою площею для постійного проживання.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 с співвласниками АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі- продажу від 20.06.1996 року. Кожному з них належало по 1/2 частки вказаної квартири.

У судовому засіданні судом встановлено, сторонами та іншими учасниками визнаний факт фактичного не проживання у спірній квартирі ОСОБА_3 з 2001 року, хоча остання і була прописана у спірній квартирі з 1996 року.

Відповідно до частини 1 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими учасниками, які приймають участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як встановлено матеріалами справи відповідач ОСОБА_3, є громадянкою США з 17 травня 2006 року, зареєстрована але не проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2. Постійно проживає в Штаті Вісконсин м. Медісон.

Враховуючи норму статті 33 Конституції України, суд. з урахуванням фактичних обставин справи, вважає, що наявність лише реєстрації особи за певною адресою не може слугувати підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Зазначена позиція суду кореспондується з позицією Пленуму Верховного Суду України, яка викладена у абзаці 2 пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Так судом встановлено, що відповідач має власне житло на території США.

Вирішуючи позовні вимоги щодо зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3 суд звертається до положень Закону України «Про свобод пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 1 1.12.2003 № 1382- IV

Відповідно до статті 3 цього Закон) місцем проживання особи визнається адміністративно - територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Судом встановлено, що всупереч вищезазначеної статті Закон) відповідач ОСОБА_3 не проживала, то також підтверджується актами обстеження, які залучено до матеріатів справи, та які складено у присутності сусідів.

Відповідно до частини 1 статті 7 цього Закону підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється в тому числі на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права користування житловим приміщенням).

Відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, у якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Також суд враховує той факт, що 4 листопада 2010 року ОСОБА_2. ОСОБА_4. який діяв від імені громадянки США ОСОБА_3 (до реєстрації шлюбу ОСОБА_5) на підставі довіреності, посвідченої державним нотаріусом ОСОБА_6 Ларсен 11.0.2010 року. Штат Вісконсін, округ Дейн. Апостіль. засвідчений секретарем штату Вісконсін у м. Медісон Дуглас ла Фоллет 11.01.2010 рок) № 187863 продали АДРЕСА_2. Вказаний договір купівлі- продажу засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 та зареєстрований в реєстрі за № 2695.

З огляду на встановлені факти суд приходить до висновку що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повном) обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33. 47 Конституції України, ст. ст. 15. 209, 212, 213, 214. 215, 223, ЦПК України, ст. ст. 64. 71. 72. 107 ЖК України, ст. 29 ЦК України, ст. ст. З, 7 Закону України «Про свобод) пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382- IV. постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодекс) України», постановою Пленум) Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд. -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити повністю. Визнати ОСОБА_7. ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартири № 37 (тридцять

сім), яка розташована в будинку № 23 (двадцять три) по вул. Пастера у місті Одесі.

Встановити порядок виконання рішення суду таким чином, що після набранні рішенням законної сили, воно є підставою для Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області для зняття з реєстраційного обліку проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (двадцять гри), квартира 37 (тридцять сім) - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання

апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий М.П.Непорада