УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2010 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого: Бойко О.В.,

суддів: Лазоренка М.І., Демченко Л.М.,

при секретарі: Пільгуй Н.В.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2009 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2009 року, яким з нього на користь ОСОБА_3 стягнуто 799 грн. 49 коп. у відшкодування заподіяної шкоди, 458 грн. 60 коп. понесених витрат за послуги експерта, 303 грн. судових витрат, а всього 1561 грн. 09 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 19 липня 2009 року і закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у зв'язку з залученням 19.11.2009 року до участі у справі у якості співвідповідача КП "Господар", головуючий у справі заявив, що розгляд справи починається з початку, проте всупереч положенням ст.167 ЦПК України не роз'яснив представнику відповідача його права та обов'язки. В порушення ст. 176 ЦПК суд, в зазначений день, не заслуховував пояснення представника відповідача та пояснення позивача ОСОБА_3, але в описовій частині рішення, зазначив їх пояснення і в той же час, не зазначив пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6

На думку апелянта, суд необгрунтовано взяв до уваги акт огляду квартири від 18 червня 2009 року, наданий позивачем, і не взяв до уваги акт від 18 червня 2009 року, наданий відповідачем ОСОБА_5, де вказані

інші члени комісії. Апелянт вважає, що наведені акти складені не на місці огляду квартири, оскільки вони виготовлені машинописним текстом. Крім того, апелянт вказує, що позивач не звертався до КП „Господар" з приводу підтоплення його квартири і комісія по її обстеженню не призначалась.

Апелянт наголошує, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували факт витікання води з квартири відповідача ОСОБА_2. Задовольняючи вимоги позивача, суд в рішенні вказав на поведінку відповідача, який здійснив заміну електричного кабелю в квартирі позивача, але суд необгрунтовано не взяв до уваги пояснення відповідача про те, що вказану роботу він здійснив на прохання позивача.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги доводи представника позивача щодо невідповідності висновків експерта № ПК60 від 06 липня 2009 року реальній вартості ремонтно-будівельних робіт і матеріалів, які необхідні для ремонту квартири.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що витікання води з водопровідної системи сталося в квартирі відповідача ОСОБА_2, з його вини, а тому він, як власник квартири, повинен відшкодувати заподіяну майну позивача шкоду.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майнуN фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а відповідно до ст. 1167 ЦК України підставою для відшкодування моральної шкоди є протиправна поведінка особи та наявність її вини.

Відповідно до ст.ст. 319, 323 ЦК України власність зобов'язує і власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

Судом по справі вірно встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 01.03.2003 року (а.с. 5), а квартира № 28 в зазначеному будинку на підставі свідоцтва про право власності належить ОСОБА_2 (а.с. 8).

З матеріалів справи, а саме з актів від 18 червня 2009 року (а.с.7, 27), вбачається, що у зв'язку з витіканням води із квартири № 28 в буд.. 42 по вул. Миру в смт. Варва було затоплено кв. № 25, що знаходиться поверхом нижче , внаслідок чого було пошкоджено шпалери у прихожій 8,5 кв.м. та стелі 2.5 кв.м., а також пошкоджено електропровід, штукатурку стін і відкосів та замінено електропровід довжиною 5 м/п.

Викладене підтверджується показами свідків, зокрема показами свідка

ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які на час виникнення спірних правовідносин працювали на посадах майстра з водовідведення та відповідно електрика КП „Господар". Зазначені свідки, відповідно до технічного запису судового процесу, підтвердили факт затоплення квартири позивача і заподіяння шкоди.

Також свідок ОСОБА_7, пояснив, що технічно затоплення квартири позивача могло бути тільки з квартири ОСОБА_2, що акт він склав особисто, який в цей же день був надрукований і підписаний іншими членами комісії.

Свідок ОСОБА_8 також підтвердив підписання ним акту від 18.06.20006 року і пояснив, що 17.06.2009р. він викликався до квартири позивача у зв'язку з відсутністю світла. Ним було виявлено пошкодження проводки внаслідок затікання стіни зверху.

З висновку спеціаліста № ПК-60 від 06 липня 2009 року вбачається, що реальна вартість ремонтно-будівельних робіт і матеріалів для ремонту квартири № 25 по вул. Миру, в смт. Варва складає 814 грн. 52 коп. (а.с. 9).

Враховуючи викладене, а також, що відповідач ОСОБА_2, є власником квартири, несе тягар по утриманню майна, яке йому належить, суд першої інстанції прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про наявність вини відповідача та стягнув з нього матеріальну шкоду, завдану затопленням квартири, а також понесені позивачем витрати.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, а саме ст.ст. 167, 176 ЦПК України, апеляційним судом не можуть бути взяті до уваги, оскільки 21.09.2009 року представнику відповідача ОСОБА_1П та іншим учасникам процесу судом були роз'яснені права і обов'язки та заслухані їх пояснення. В наступних судових засідання представник відповідача ОСОБА_1 в повній мірі користувався визначеними законом правами, не наполягав на повторному заслуховуванню сторін, допиту свідків і не заперечував проти закінчення з'ясування обставин справи і перевірки їх показами.

Доводи апелянта, що суд необґрунтовано взяв до уваги акт огляду квартири від 18 червня 2009 року і не взяв до уваги акт від 18.06.2009 p., який наданий відповідачем ОСОБА_5, а також доводи, що ці акти складені не на місці огляду квартири, також не можуть бути взяті до уваги, так як вказані акти /а.с.7,27/ за своїм змістом, щодо затоплення квартири та об'єму заподіяної шкоди, не відрізняються один від одного. Особи, які підписали акти і, які були допитані в якості свідків, пояснили обставини їх складання та підтвердили факт пошкодження квартири позивача у зв'язку з витіканням води з квартири відповідача.

Що стосується доводів апелянта про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи представника відповідача щодо невідповідності висновку експерта № ПК60 від 06 липня 2009 року реальній вартості ремонтно-будівельних робіт і матеріалів, які необхідні для ремонту квартири, то вони не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи представник відповідача та відповідач в ході судового засідання не заявляли, а відповідно до ст. 143 ЦПК для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи і спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, суд 1 інстанції повно й всебічно встановив обставини, що мають значення для справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав належну оцінку доказам в їх сукупності. Постановлене судом рішення відповідає матеріалам справи і вимогам закону, а тому апеляційний суд не знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2009 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді