Київський районний суд м. Одеси
Справа №2-6478/10
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2010 року Київський районний суд міста Одеси у складі: головуючого судді Реви С.В.,

при секретарі Ганєві А.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину частково недійсним, суд ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що між нею та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 передала ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 175.000 доларів США, а ОСОБА_2 зобов'язався повернути ці грошові кошти ОСОБА_1, що підтверджується розпискою.

26 липня 2010 року ОСОБА_2 повернув позивачці 4.000 доларів США, а 01 серпня 2010 року ОСОБА_2 повернув позивачці 7.000 доларів США.

Однак залишок грошових коштів у сумі 164.000 доларів США ОСОБА_2 ОСОБА_1 не повернув.

Оскільки відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань щодо повернення коштів, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу у розмірі 164.000 доларів США та судові витрати.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 збільшила розмір позовних вимог про що подала заяву про зміну позовних вимог, в якій просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму боргу 159.000 доларів США, а також 2.500 доларів США в рахунок матеріальної шкоди, 12.000 доларів США в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому посилався на те, що він помилково написав розписку ОСОБА_1 про отримання 175.000 доларів США, оскільки він повинен був написати розписку про отримання від ОСОБА_1 175.000 гривень.

У зв'язку з вказаним, ОСОБА_2 просив суд визнати частково недійсним правочин в частині суми боргу, а саме просив суд вважати, що ОСОБА_2 отримав позику від ОСОБА_1 у розмірі 175.000 гривень.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позові; у зустрічному позові просили суд відмовити за безпідставністю позовних вимог.

ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні позов не визнали та просили суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 25 червня 2006 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 25.000 доларів США, а у 2010 році він повернув ОСОБА_1 16.000 доларів США.

Таким чином, ОСОБА_2 вважає, що залишок який він повинен повернути ОСОБА_4 складає 42.200 гривень.

Однак, у своєму позові ОСОБА_2 вказує, що у 2010 році він помилково написав розписку ОСОБА_1 про отримання 175.000 доларів США, оскільки він повинен був написати розписку про отримання від ОСОБА_1 175.000 гривень.

Крім того, у судому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 стверджувала, що ОСОБА_1 не була завдана матеріальна та моральна шкода діями ОСОБА_2, у зв'язку з чим просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди .

Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та оригінали розписок, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У судовому засіданні встановлено, що у червні 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 175.000 доларів США, а ОСОБА_2 зобов'язався ці грошові кошти повернути ОСОБА_1 за її вимогою.

У зв'язку з тим, що з червня 2006 року по червень 2010 року ОСОБА_2 не повернув ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 175.000 доларів США, 25 липня 2010 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з проханням щоб він написав розписку про отримання у неї позики у сумі 175.000 доларів США, що підтверджується розпискою (а. с. 5).

Під час розгляду справи, ОСОБА_2 підтвердив, що він 25 липня 2010 року особисто написав розписку про отримання від ОСОБА_1 175.000 доларів США.

26 липня 2010 року ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 позику у розмірі 4.000 доларів США, що підтверджується розпискою ( а. с. 48).

01 серпня 2010 року ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 позику у розмірі 7.000 доларів США, що підтверджується розпискою ( а. с. 49).

28 серпня 2010 року ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 позику у розмірі 5.000 доларів США, що підтверджується розпискою ( а. с. 50).

Крім того, судом встановлено, що до нинішнього часу залишок позики у сумі 159.000 доларів США року ОСОБА_2 ОСОБА_1 не повернув.

В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або Не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням вказаного, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути борг в сумі 159.000 доларів США, що по курсу Національного Банку України, станом на 22 листопада 2010 року, еквівалентно 1.260.870 гривень з наступного розрахунку:

1.) 1 долар за курсом Національного Банку України = 7 гривень 93 копійки;

2.) 159.000 помножити на 7.93 = 1.260.870.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 2.500 доларів США в рахунок матеріальної шкоди, 12.000 доларів США в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що слід відмовити, оскільки ні позивачка , ні її представник не довели суду те, що ОСОБА_1 отримала моральну та матеріальну шкоду у зв'язку з тим, що ОСОБА_5 не повернув ОСОБА_1 борг.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, суд критично оцінює заперечення відповідача та його представника проти задоволення позову, які грунтуються на тому, що ОСОБА_5 помилився у виді валюти коли писав розписку ОСОБА_1 про отримання від неї 175.000 доларів США, оскільки цей факт не відповідає дійсності і суд розцінює це як бажання відповідача ОСОБА_5 уникнути від виконання взятих на себе зобов'язань, а саме від повернення ОСОБА_1 залишку суми позики у розмірі 159.000 доларів США.

Крім того, суд вважає, що твердження відповідача ОСОБА_5 та його представника про те, що договір позики безгрошовий не знайшли свого підтвердження під час розгляду, тому що судом встановлено, що гроші ОСОБА_1 передала ОСОБА_5, але не в момент написання розписки.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_5 про визнання правочину частково недійсним суд вважає, що слід відмовити, оскільки під час розгляду справи ні відповідач ОСОБА_5, ні його представник не довели суду ті обставини, на які вони посилались як на підставу своїх позовних вимог.

На підставі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі ч. 2, ч. З ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, крім іншого, належать : - судовий збір,

- витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, У зв'язку з розглядом справи позивачка витратила власні грошові кошти:

- на оплату позовної заяви судовим збором у розмірі 1.700 гривень ( а. с.З),

- на оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 0 гривень ( а. с. 4), а всього ( 1.700 + 120 = 1.820) 1.820 гривень.

З урахуванням вищевказаного, оцінивши встановлені по справі обставини у їх сукупності, суд вважає, у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 своїх зобов'язань, загальна грошова сума яка підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 складає: .260.870 + 1.820= 1.262.690) 1.262.690 гривень.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 212, 213 -215 ЦПК України, на підставі ст. ст.. 16, 530, 610, 611, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1.260.870 ( один мільйон двісті шістдесят тисяч вісімсот сімдесят) гривень та судові витрати у сумі 1.820 ( одну тисячу вісімсот двадцять) гривень, а всього 1.262.690 ( один мільйон двісті шістдесят дві тисячі шістсот дев'яносто) гривень.

В іншій частині відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Відмовити ОСОБА_2 у позовних вимогах до ОСОБА_1 про визнання правочину частково недійсним.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя С.В. Рева