АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-65/10Головуючий у 1-й інстанції Німко
Провадження № 22ц-1831/10 Доповідач - Парандюк Т.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2010 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Храпак Н. М., Хома М. В.,

при секретарі : Прус Л.С.

з участю адвоката : ОСОБА_1 та сторін : апелянта ОСОБА_2; ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бережанського районного суду від 25 лютого 2010 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про повернення авансу, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

в грудні 2009 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися в суд із позовом до ОСОБА_2 стягнути в їхню користь з відповідачки 2000 доларів США, що є еквівалентно 16020 грн., які вони сплатили відповідачці в якості авансу в рахунок майбутньої плати за придбання у відповідачки квартири АДРЕСА_1. Посилалися на те, що в серпні 2008 року мали намір придбати у відповідачки згадану квартиру і в рахунок майбутньої плати, в якості авансу передали відповідачці ОСОБА_2 2000 доларів США. Однак, договір купівлі-продажу між ними укладений не був та квартира придбана не була, оскільки відповідачка не погодилася зачекати з повною оплатою за об"єкт продажу, а вони в силі фінансової скрути не мали можливості сплатити домовлену суму. Проте, відповідачка залишила в себе аванс і не повертає його.

Рішенням Бережанського районного суду від 25 лютого 2010 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 аванс за продаж квартири №30, що в буд по вул. Корольова, 2 в м. Бережани Тернопільської області в розмірі 15 980 грн., які є еквівалентні 2000 доларів США по курсу НБУ станом на 25 лютого 2010 року.

Стягнуто з .ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 280 грн. понесених позивачами судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянт вказувала, що рішення суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просила його скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову про повернення коштів ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового засідання, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 547 ЦК України - правочин щодо забезпечення виконання зобов"язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із ст. 570 ЦК України - завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов'язання.

Стаття 571 ЦКУ про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 серпня 2008 року позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рахунок майбутніх платежів з придбання в майбутньому у ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_2, передали відповідачці, а вона отримала 2000 доларів СІЛА. Письмового договору завдатку між сторонами укладено не було. В даний час позивачі не мають наміру купувати у відповідачки вищезазначену квартиру.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_3, суд виходив з того, що спірні кошти є авансом, який підлягає поверненню позивачам, враховуючи те, що договору купівлі-продаж, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону між сторонами укладено не було і позивачі не мають наміру придбати у відповідачки її квартиру та укласти договір купівлі-продажу в майбутньому, а тому повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому передавались.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він є

законним, обгрунтованим та відповідає встановленим обставинам справи.

Посилання апелянта на те, що підтвердженням виконання зобов'язання є наявна розписка про отримання завдатку, колегія суддів до уваги не приймає з огляду на наступне.

Внесення "завдатку, як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто договору між сторонами, яким визначено предмет та істотні умови. Враховуючи те, що договір купівлі-продажу квартири між сторонами не укладався, тому передану суму слід вважати авансом, а не завдатком.

Сторона, яка видала аванс має право вимагати його повернення у будь-якому випадку при неможливості виконання зобов'язання.

Наявну в матеріалах справи розписку відповідача про отримання ним завдатку не можна вважати договором, яким би стверджувались наміри та взаємні зобов'язання сторін щодо укладення договору купівлі-продажу квартири.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду винесене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляції, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307 ч.І п.1, 308, 313, 314 ч.І п.1, 315 ЩІК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бережанського районного суду від 25 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5