Полонський районний суд Хмельницької області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2010 року

Полонський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді - Горщар А Г.

При секретарі Салюк Т.М

з участю представника позивачки Бабчука В В., представника відповідача Ю.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне не цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Полонському районі про визнання незаконною відмови у проведенні перерахунку та виплаті державної, додаткової пенсій, щомісячної компенсації в разі втрати годувальника непрацездатному члені сім'ї інваліда Чорнобильської катастрофи що був на його утриманні, -

встановив:

Позивачка звернулась до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Полонському районі (далі Управління) в якому просила визнати неправомірною відмову Управління в призначенні їй пенсії по інвалідності у відповідності з ст.ст. 50, 52, 53, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон), виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, зобовязати відповідача призначити пенсію, встановивши з квітня 2010 року у розмірах: державну пенсію - не менше 8 мінімальних пенсій за віком; додаткову пенсію - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника непрацездатному члені сім»ї інваліда Чорнобильської катастрофи що був на його утриманні (далі щомісячна компенсація) - 50 процентів мінімальної пенсії за віко.

В обґрунтування позову ОСОБА_1, вказувала, що 23 квітня 2010 року вона звернулась до Управління про призначення пенсії по втраті годувальника. Її покійний чоловік ОСОБА_2 являвся інвалідом 2-ї групи,, захворювання повязаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і помер 26 жовтня 2006 року. Настання смерті повязане з роботами по ліквідації наслідків на ЧАБС. Статтею 50 Закону встановлено, що особам, віднесених до 1 категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія, зокрема для інвалідів 2 групи у розмірі - 75 процентів від мінімальної пенсії за віком, статтею 52 Закону передбачено виплату щомісячної компенсації у разі втрати годувальника - 50 процентів мінімальної пенсії за віком, а в статті 54 вищезгаданого Закону зазначено, що в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим по 2 групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

На письмове звернення щодо призначення пенсії у вказаних вище розмірах їй 19.05.2010 року Управління відмовило. Вважає такі дії відповідача неправомірними, Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом установлено, що ОСОБА_1 23.04.2010 року звернулась до Управління з приводу призначення для неї пенсії про втраті годувальника, так як її покійний чоловік ОСОБА_2, який помер 25.10.2006 року, був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AEC, 1 категорії, інвалідом 2 групи, що підтверджується відповідним посвідченням. Згідно експертного заключення Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії № 40 від 1.10.2009 року захворювання, що призвело смерті ОСОБА_2 повязане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Право позивачки на одержання державної пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, та отримання щомісячної компенсації відповідачем не оспорюється, а не визнається лише її розмір.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим по 2-й групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Статтею 50 Закону встановлено, що особам, віднесених до 1 категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія, зокрема для інвалідів 2 групи у розмірі 75 процентів від мінімальної пенсії за віком, статтею 52 Закону передбачено виплату щомісячної компенсації у разі втрати годувальника 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

В частині 1 статті 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування зазначено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Листом від 19.05.2010 року відповідач відмовив для ОСОБА_1 у встановленні розмірів пенсій, визначених ст. 50, 52, 54 Закону.

Суд не може погодитися з правильністю нарахування позивачці пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, та щомісячної допомоги.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, ЩО передбачені Конституцією та законами України.

За конституційними нормами, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при визначенні позивачці розміру державної пенсії, а також щомісячної компенсації застосуванню підлягають норми ст.ст. 52, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за якими, за основу їх нарахування повинна братись мінімальна пенсія за віком, розмір котрої дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність встановленого в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, а не положення постанов Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Положення ч. З ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якого випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом, на думку суду не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого ч.1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

На думку суду не можуть бути задоволені вимоги ОСОБА_1 про виплату їй окрім державної пенсії, та щомісячної допомоги, ще й додаткової пенсії відповідно до ст..50 Закону, так як за змістом названої норми право на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяної здоровю має лише сама особа, що постраждала від наслідків катастрофи, а не утриманці після її смерті. Останнім передбачена виплата щомісячної компенсації відповідно до ст. 52 Закону.

Керуючись наведеним, ч.3 ст. 160, ст. 163, 256 КАС України суд,-

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконною відмову управління Пенсійного фонду України у Полонському районі у призначенні і виплати для ОСОБА_1 державної пенсій, щомісячної компенсації в разі втрати годувальника відповідно до розмірів встановлених статтями 52, 54 Закону України від 28 лютого 1991 р. № 796-ХII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

;

Зобовязати управління Пенсійного фонду України у Полонському районі здійснити призначення та виплату для ОСОБА_1,з 23 квітня 2010 року: державної пенсії в розмірі - не менше 8 мінімальних пенсій за віком щомісячно; щомісячної компенсації в разі втрати годувальника непрацездатному члені сім'ї інваліда Чорнобильської катастрофи що був на його утриманні в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Мінімальну пенсію за віком слід обчислювати виходячи із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установленого Законом «Про Державний бюджет України на 2010 рік».

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подачі до суду першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з моменту його проголошення, та апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий_________________