Справа 2-1051/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2010 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в особі головуючого Бобер К.Ф.

при секретарі Кудлачик Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубно справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі про визнання бездіяльності неправомірною та визнання права на отримання невиплаченої соціальної допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни»

ВСТАНОВИВ:

Позивачка покликається на те, що вона відповідно до ст.1 Закону України №2195 від 18 листопада 2004 року "Про соціальний захист дітей війни" є дитиною війни, говідно до ст.6 зазначеного Закону з 1 січня 2006 року їй повинна виплачуватись місячна державна соціальна допомога в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Але за їод 2006-2008 років така допомога позивачці не виплачувалась.

Так Законами України "Про державний бюджет України на 2006 рік", "Про жавний бюджет України на 2007 рік", і "Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України", дія ст.6 Закону України "Про шальний захист дітей війни" зупинялась.

Конституційний суд України своїм рішенням № 6-рп/2007 року визнав ложення ЗУ «Про державний бюджет України на 2007 рік» - п.12 ст.71, яким призупинено ст..6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни»,таким, що не відповідають Конституції України. Відповідно до ч.2 ст. З ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні -грантії дітям війни, встановлені цим законом, не можуть бути обмежені або скасовані зшими нормативно-правовими актами. Розмір соціальної допомоги, відповідно до статті 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» становить 30 відсотків мінімальної зенсії за віком. Мінімальна пенсія за віком, відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ч.2 ст. 46 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що нараховані суми пенсії,які не отримані з вини органу, що призначає та виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком із нарахування компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної .влади та органі місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межа: повноважень та у осіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивачка просить суд визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійног фонду України в Дубенському районі по не нарахуванню їй щомісячної державної соціальні допомоги відповідно до ст.6 Закону України від 18 листопада 2004 року «Про соціальні захист дітей війни» за періоди з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р., зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі нарахувати для неї державі соціальну допомогу за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, та провести відповідні виплати.

Позивачка в судове засідання не з»явилася, в позовній заяві заявляє клопотання якому просить розгляд справи проводити у її відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з»явилася, подала заяву, в я просить розгляд справи проводити у її відсутність та письмові заперечення, в яких позовних вимог не визнала, обґрунтовуючи свої позиції тим, що законодавством не визначе механізм розрахунку підвищення пенсії, передбаченого ст..6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», не вбачається яким саме органом, за рахунок яких коштів та джерел та в процедурному порядку здійснюється призначення і виплата даного підвищення. Просить в позові відмовити.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Положення щодо реалізації конституційного права громадян, що набули статусу дітей війни, основи їх соціального захисту і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в України "Про соціальний захист дітей війни".

Так ст.6 цього Закону передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Сторонами не оспорюється, що позивачка має статус дитини війни. А отже у позивачки є право на призначення державної соціальної підтримки - підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

П.12 ст.71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" зприведення окремих норм законів у відповідність з цим Законом було зупинені і Закону України "Про соціальний захист дітей війни" на 2007 рік. Проте рішення Конституційного Суду України №6 рп/2007 від 09.07.2007 року положення п.12 ст.71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" з урахуванням ст.111 цього Закону визнано,такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвал рішення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з наведеного в період часу з 1 січня до 9 липня 2007 року норма державної соціальної підтримки, передбаченої ст.6 Закону України "Про соціальний дітей війни" не діяла, оскільки була зупинена. З моменту ухвалення рішення Конституційним Судом України, тобто з 9 липня і до 31 липня 2007 року ця нормадіяла, а отже позивач мав право на підвищення пенсії відповідно до змісту ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Така ж ситуація з дією ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в 2008 році. Так Законом України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2008 року дію ст..6 ЗаконуУкраїни "Про соціальний захист дітей війни" було знову зупинено. Але рішення Конституційного Суду України у справі №10 рп/2008 від 22 травня 2008 року знову визнано такими що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення щодо зупинення дії ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Отже знову зважаючи на положення ч.2 ст.152 Конституції України позивач має право на підвищення пенсії відповідно до змісту ст. ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з

часу визнання неконституційною норми про зупинення дії цієї статті, тобто з 22 травня 2008 року.

Що стосується дії статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року № 2195-УІ у 2009 та 2010 роках, то відповідно до Закону України "Про: державний бюджет на 2009 рік" та Закону України «Про державний бюджет на 2010 рік " дію не зупинено, вона є чинною. Відповідно до ст. 54 Закону України "Про державний бюджет України на 2009 рік" від 26.12.2008 року № 835-УІ встановлено, що у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних груп населення у розмірі, що діяли у грудні 2008 року, розміри державних соціальних гарантій на 2009 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюється відповідними законами, цим Законом та нормативними актами Кабінету Міністрів Українн. Отже, з 01 січня 2009 року та з 01 січня 2010 року позивач має право на підвищення розміру пенсії відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Таким чином, суд вважає, що дії відповідача щодо не виплати позивачу підвищення пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком, яка визначається в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, за періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по грудень 2008 року, а також 2009 та 2010 роки є протиправними.

Посилання відповідача на те, що законом не визначено, які органи повинні здійснювати нарахування та виплату підвищення до пенсії дітям війни не можуть бути прийняті судом. Так відповідно до підпункту 7 п.2.1 Положення про управління Пенсійного вду України в районах, містах і районах у містах управління відповідно до покладених на го завдань призначає (здійснює перерахунок і виплачує пенсії, допомогу на поховання та соціальні виплати) відповідно до чинного законодавства.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відповідач не діяв довідно до чинного законодавства і не нараховував позивачу належну їй доплату до пенсії як дитині війни, у зв'язку з чим порушене право позивача підлягає захисту.

Керуючись ст.ст.10, 60,212,213 ЦПК України, ст.6 закону України «Про соціальний захист дітей війни», суд ,-

РІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі про визнання бездіяльності неправомірною та визнання права на римання невиплаченої соціальної допомоги відповідно до Закону України «Про ціальний захист дітей війни» - задоволити .

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі по не нарахуванню для ОСОБА_1 щомісячної державної соціальної допомоги ідповідно до ст.6 Закону України від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей вІйни» неправомірними.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі нарахувати для ОСОБА_1 державну соціальну допомогу за період з 09 липня 2007 року о 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 01 січня 2010 року по 30 червня 2010 року включно в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з розміру встановленого ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», та провести відповідні виплати.

Стягнути на користь державного бюджету з Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37 (тридцять сім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя: