Ленінський районний суд м.Дніпропетровська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2010 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Залімської Н.В.

при секретарі Голуб О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення строку позовної давності, визнання договору дарування квартири недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про поновлення строку позовної давності, визнання договору дарування квартири недійсним. В обґрунтування позовних вимог вказала, що їй на праві власності належала квартира АДРЕСА_1. 31.03.2005 року нею був укладений договір дарування спірної квартири , згідно умов якого нею було подаровано відповідачу квартиру АДРЕСА_1. Оформлюючи договір дарування позивачка була переконана, що фактично буде укладений договір довічного утримання, що дасть їй змогу не турбуватися про своє майбутнє. Однак відповідач через деякий час перестав забезпечувати її необхідною допомогою. Не доглядає за нею, матеріально не забезпечує, згодом почав ображати її, висловлювати погрози, також почав вести аморальний образ життя, не сплачує комунальних послуг.

Позивач посилається на те, що у вересні 2009 року вона повідомила онука про її намір звернутись до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, однак онук повідомив, що між ними був оформлений договір дарування квартири. Вважає, що вона пропустила строк позовної давності з поважної причини, оскільки дізналась про укладення договору дарування тільки у вересні 2009 року. З приводу дій онука вона також зверталась до міліції та прокуратури зі скаргами, однак онук розірвати договір дарування у добровільному порядку не бажає, що і змусило її звертатись до суду з позовом.

Просила суд поновити їй строк позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування квартири; визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 31.03.2005 року між нею та ОСОБА_2, посвідченого державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 за реєстром № 2-275.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали. Вказали, що позивачем пропущений строк позовної давності без поважних причин, оскільки позивач свідомо підписувала догорів дарування спірної квартири, просили застосувати в даному спорі позовну давність та відмовити у задоволенні позову. Вважають, що нотаріусом було дотримано вимог закону при укладенні угоди.

Представник третьої особи - Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, заперечень по справі не надав.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, допитавши свідка, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, та вбачається з матеріалів справи, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 13 червня 1997 року приватним нотаріусом ДМЫО ОСОБА_4, реєстр № 3775 та рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2001 року.

31 березня 2005 року державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 за реєстром № 2-275 був посвідчений договір дарування квартири АДРЕСА_1, згідно якого ОСОБА_1 подарувала своєму онуку ОСОБА_2 зазначену квартиру, договір зареєстрований в КП «ДМБТІ» за реєстровим № НОМЕР_1.

Відповідно до ст.ст. 257, 267 ЦК України, суд вважає причини пропущення позовної давності позивачем за поважні.

Згідно ст. 229 Цивільного Кодексу України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такиріправОЛишмогке бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність^ „або можливість використання за цільовим призначенням. -

Позивачка по справі є людиною похилого віку, часто хворіє, потребує поЬтійного догляду та матеріальної допомоги .Підписуючи договір дарування вона розраховувала, що відповідач буде до смерті її доглядати, тобто фактично бажала заключити договір довічного утримання.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. З ЦК України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

З урахуванням наведеного , суд вважає, що позов підлягає задоволенню та в порядку реституції за ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на спірну квартиру.

У зв'язку з тим, що позовні вимоги задоволені, то відповідно до ст. ст. 86, 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 170, 11 грн..

Керуючись ст.ст. 257, 267, 215, 229, Цивільного Кодексу України, ст. ст. 10, 11, 14, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити строк позовної давності ОСОБА_1 для звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування квартири.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 31.03.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченого державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 за реєстром № 2-275.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 170, 11 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦГІК України.

Суддя: Н.В. Залімська