Справа №2-3025/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2010 року Дніпровський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді Заболотного В.М.,

при секретарі Студинській К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ЕРСТЕ БАНК», третя особа приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про розірвання кредитного договору, договору поруки та іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 10.11.2006 року між нею та АКБ «Престиж», правонаступником якого є ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» був укладений кредитний договір №014-71/553. За даним договором позивачу було надано кредит в сумі 250000,00 доларів США з терміном погашення до 09.11.2026 року зі сплатою 12,5% річних, з цільовим призначенням купівля домоволодіння. В забезпечення виконання всіх зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладений іпотечний договір від 10.11.2006 року, крім того зобовязання було забезпечено договором поруки №014-71/553 від 10.11.2006 року поручителем по якому виступив ОСОБА_3 На даний час позивач вважає, що кредитний договір №014-71/553 від 10.11.2006 року був укладений з порушенням законодавства, крім того через світову економічну кризу та як наслідок зміни курсів валют істотно змінились обставини з яких сторони виходили при укладанні кредитного договору, що призвело до значного дисбалансу у сторону погіршення положення позивача як споживача, що на її думку є підставою для розірвання кредитного договору та похідних від нього. Враховуючи викладене на підставі ст.ст.559, 652, 1054 ЦК України, ст.ст.18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» просить суд розірвати кредитний договір №014-71/553 від 10.11.2006 року; розірвати договір поруки №014-71/553 від 10.11.2006 року; розірвати договір іпотеки від 10.11.2006 року, реє.№6906; зобов'язати приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вилучити з реєстру іпотек та заборон на відчуження об'єктів нерухомого майна запис щодо майна, яке булу передано під іпотеку банку на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_2 10.11.2006 року за реє.№6906; зобов'язати ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» прийняти від позивача повернення кредитних коштів у сумі 214165,98 доларів США з розстрочкою платежів на 204 місяці, при умові здійснення щомісячного платежу у сумі 1050,00 доларів США.

В судовому засіданні позивач та її представник уточнили позовні, а саме просили суд на підставі ст.ст.559, 652, 1054 ЦК України, ст.ст.18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» розірвати кредитний договір №014-71/553 від 10.11.2006 року; розірвати договір іпотеки від 10.11.2006 року, реє.№6906; зобов'язати приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вилучити з реєстру іпотек та заборон на відчуження об'єктів нерухомого майна запис щодо майна, яке булу передано під іпотеку банку на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_2 10.11.2006 року за реє.№6906, а саме: нежиле офісне приміщення загальною площею 93,8м.кв., яке розташоване за адресою: місто Херсон, вулиця Карла Маркса, будинок 8; земельна ділянка площею 0,0559 га, що розташована за адресою: м. Херсон, провулок Уманский, 29; житловий будинок літера «Ж» з гаражем літера «З», сараєм літера «К», огорожею № 1,2, який розташований за адресою: місто Херсон, провулок Уманський, 29 на земельній ділянці площею 559,0м.кв.; зобов'язати ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» прийняти від позивача повернення кредитних коштів у сумі 214165,98 доларів США з розстрочкою платежів на 204 місяці, при умові здійснення щомісячного платежу у сумі 1050,00 доларів США.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, та просив суд відмовити у задоволенні позову при цьому пояснив, що кредитний договір №014-71/553 від 10.11.2006 року та договір іпотеки укладені на законних підставах. Умови договору на момент їх укладання були прийнятними для сторін, про що свідчать їх підписи у договорах та фактичне виконання ними прийнятих на себе зобовязань. Посилання позивача на те, що зміна курсу гривні по відношенню до долара є підставою для розірвання кредитного договору, є необґрунтованими, оскільки банк АКБ «Престиж» мав генеральну ліцензію НБУ на здійснення валютної операції. При цьому законодавством України не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти - гривні. При укладанні цього договору в іноземній валюті (долар США) та беручи на себе певні обовязки, щодо погашення цього кредиту в доларах США сторони за договором перш за все позивач повинні були усвідомлювати, що курс національної валюти України до долару США не є незмінним, та те що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинні були передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором. Крім того, банком було запропоновано позивачці здійснити реструктуризацію заборгованості по кредитному договору, шляхом надання банком відстрочки по погашенню тілу на строк не менше 12 місяців , або шляхом заміни валюти зобовязання по курсу, що діє на момент здійснення такої заміни. Проте ОСОБА_4 на такі умови не погодилась і причини незгоди викликанні тим, що вона не бажає виконувати прийнятті на себе зобовязання. Просить суд в задоволенні вимог позивачки відмовити за необґрунтованістю позовних вимог.

Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, на адресу суду надала письмову заяву згідно якої просила суд розглянути справу за її відсутності та при вирішенні спору покладалась на розсуд суду.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 10.11.2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «Престиж», правонаступником якого є ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» був укладений кредитний договір №014-71/553. За даним договором позивачу було надано кредит в сумі 250000,00 доларів США з терміном погашення до 09.11.2026 року зі сплатою 12,5% річних, з цільовим призначенням купівля домоволодіння.

Відповідно до регламенту надання кредитів, кредити видавалися як в іноземній валюті так і в гривні.

Під час укладення вказаного договору ОСОБА_1 самостійно обирала валюту в якій отримував кредит, що підтверджується відповідною письмовою заявою від 10.11.2006 року.

В підтвердження прийняття на себе зобовязань передбачених кредитним договором №014-71/553 від 10.11.2006 року, в якості забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань, щодо погашення кредиту та інших платежів передбачених вищевказаним кредитним договором, 10.11.2010 року було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежиле офісне приміщення загальною площею 93,8м.кв., яке розташоване за адресою: місто Херсон, вулиця Карла Маркса, будинок 8; земельна ділянка площею 0,0559 га, що розташована за адресою: м. Херсон, провулок Уманский, 29; житловий будинок літера «Ж» з гаражем літера «З», сараєм літера «К», огорожею № 1,2, який розташований за адресою: місто Херсон, провулок Уманський, 29 на земельній ділянці площею 559,0м.кв.

Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Таким чином, суд вважає, що у відповідності до ч.3, ч.5 ст.203 ЦК України, воле виявлення позивача було вільним і відповідало його внутрішній волі. Правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені вказаним договором, а саме у повернені фактично одержаної суми кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, інших обов'язкових платежів, передбачених цим договором, та штрафних санкцій.

Стаття 99 Конституції України встановлює, що грошовою одиницею України є гривня. Разом з тим, вказана стаття не встановлює будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст.192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом.

В п.1.5 Положення «Про використання іноземної валюти як засобу платежу на території України», іноземна валюта може використовуватися для виконання будь яких зобов'язань або оплати товарів, що придбаються. Використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

Відповідно до ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ.

З положень ст.ст.47,49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вбачається, що банківські установи мають право здійснювати кредитні операції, у тому числі розміщувати залучені кошти від свого імені, на власних умовах, на підставі банківської ліцензії.

Стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначає банківський кредит як будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яку гарантію, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Вказана норма також зазначає, що кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Враховуючи наведене вбачається, що банк на підставі відповідних ліцензій, має право надавати кредити та бути суб'єктом кредитних зобов'язань.

Відповідно до вимог ст.1 Декрету KMУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», надання кредитів в іноземній валюті слід відносити до валютних операцій. Здійснення валютних операцій може мати місце на підставі генеральних чи індивідуальних ліцензій НБУ.

Пунктом 2 ст.5 Декрету, передбачено, що генеральні ліцензії надаються на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Таким чином, правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст.5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Згідно Банківської ліцензії №224 від 25.01.2006 року, Дозволу №224-1 від 25.01.2006 року, та додатку до дозволу №224-1 від 08.02.2006 року виданих Національним Банком України, АКБ «Престиж» мало право, в момент укладання спірних договорів, здійснювати операції з валютними цінностями.

Таким чином суд вважає, що спірний договір було укладено у відповідності до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, правочин вчинено у формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Предметом позовних вимог є розірвати кредитного договору №014-71/553 від 10.11.2006 року та як наслідок розірвання договору іпотеки від 10.11.2006 року, реє.№6906, зобов'язання приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вилучити з реєстру іпотек та заборон на відчуження об'єктів нерухомого майна запис щодо майна, яке булу передано під іпотеку банку на підставі договору іпотеки від 10.11.2006 року та зобов'язання ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» прийняти від позивача повернення кредитних коштів у сумі 214165,98 доларів США з розстрочкою платежів на 204 місяці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доводи позивача в частині того, що через світову економічну кризу та як наслідок зміни курсів валют, смерті чоловіка істотно змінились обставини з яких сторони виходили при укладанні договору №014-71/553 від 10.11.2006 року, тому всі спірні договори необхідно розірвати в порядку ст.652 ч.2 ЦК України, суд не може прийняти до уваги, оскільки позивачем не було надано суду будь яких достатніх та належних доказів в підтвердження наявності одночасно всіх умов передбачених ст.652 ч.2 ЦК України для розірвання договорів, крім того такі доводи суперечать матеріалам справи. При укладанні кредитного договору в іноземній валюті та беручи на себе певні обовязки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, сторони за договором перш за все позивач повинні були усвідомлювати, що курс національної валюти України до долару США не є незмінним, та те що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинні були передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором, тому умова п.1 ч.2 ст.652 ЦК України є відсутньою, оскільки позивач знала про вищевказані обставини і могла прийняти їх до уваги у момент укладання договору, крім того банком було запропоновано здійснити реструктуризацію заборгованості по кредитному договору, що підтверджується листом від 06.07.2009 року, однак позивачка не прийняла вищевказані умови. Дохід родини позивача та зокрема чоловіка не є істотною умовою договору.

Оскільки позовні вимоги в частині розірвання договору іпотеки від 10.11.2006 року, реє.№6906; зобов'язання приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вилучити з реєстру іпотек та заборон на відчуження об'єктів нерухомого майна запис щодо майна, яке було передано під іпотеку банку на підставі договору іпотеки від 10.11.2006 року та зобов'язання ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» прийняти від позивача повернення кредитних коштів у сумі 214165,98 доларів США з розстрочкою платежів на 204 місяці, нерозривно повязані з позовними вимогами в частині розірвання кредитного договору №014-71/553 від 10.11.2006 року, суд вважає за необхідне залишити їх без задоволення.

Керуючись ст.ст.192, 203, 215, 651, 652, 1054 ЦК України, ст.ст.32, 44 Закону України «Про Національний банк України», ст.ст.2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст.1, 4, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст.1, 5 Декрету кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 213, 215, 295 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ЕРСТЕ БАНК», третя особа приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про розірвання кредитного договору, договору поруки та іпотеки відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Дніпровського районного суду м. Херсона.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Заболотний В.М.