АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2010 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: судді Зубарєвої К.П.,

суддів: Бакуса В.Я., Монастирецького Д.І.,

секретарі: Панчук І.С.,

з участю: відповідача ОСОБА_1 та його адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 31 травня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановила:

рішенням Франківського районного суду м. Львова від 31 травня 2010 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивачка, просить таке скасувати й ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість з підстав неправильного дослідження та оцінки доказів щодо вини відповідача в скоєні ДТП.

Позивачка ОСОБА_3 після відкриття судового засідання в апеляційній інстанції та розяснення прав покинула зал судового засідання. Заяви про розгляд справи у її відсутності не подала.

З врахуванням матеріалів справи та ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_3 у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу - відповідача ОСОБА_1 та його адвоката ОСОБА_2 на заперечення апеляційної скарги, проаналізувавши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є вина позивачки як пішохода.

Але повністю з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки до такого висновку районний суд прийшов внаслідок неправильного застосування норм матеріального права. А відтак рішення підлягає до скасування, з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст.1187 ЦК відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, покладається на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, навіть якщо ця особа безпосередньо не здійснювала експлуатацію цього джерела.

Володілець джерела підвищеної небезпеки звільняється від обовязку відшкодування шкоди лише тоді, коли доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого суд зменшує розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування.

А відтак законодавець не ставить можливість покладення відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача, а повязує це з іншими обставинами.

Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдане нею моральна шкода, в тому числі ушкодженням здоровя внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч.2 ст.1167 ЦК).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи позивачка внаслідок ДТП зазнала ушкоджень здоровя.

Постановою органу дізнання від 09.06.2007 р., якою відмовлено в порушенні кримінальної справи по факту дорожньо-транспортної пригоди, встановлено, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості уникнення наїзду на ОСОБА_3

А відтак, колегія суддів, з врахуванням викладеного та з врахуванням характеру, обсягу та глибини страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнала позивачка, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), з урахуванням обставин справи і характеру правопорушення та з урахуванням вимог розумності і справедливості, приходить до висновку про задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 800 грн.

Що стосується вимог позивачки щодо відшкодування матеріальної шкоди, то колегія суддів приходить до висновку про їх відхилення. Позивачкою не представлено доказів на ствердження необхідності медикаментів, які зазначені у фіскальних чеках на їх покупку, для усунення негативних наслідків для здоровя після ДТП та що такі були призначені лікарями для неї та для цих цілей.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст.313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 31 травня 2010 року скасувати й ухвалити нове, яким позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 800 (вісімсот) грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з набрання ним законної сили.

Головуючий: Зубарєва К.П.

Судді: Бакус В.Я.

ОСОБА_4