Справа № 2-45/2010
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2010 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Чех Н.А.

при секретарі Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Головного управління юстиції в місті Києві про визнання недійсним заповіту,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що її бабуся ОСОБА_3 мешкала сама у власній квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Вона (позивачка) зі своєю мамою ОСОБА_4 мешкають на території Російської Федерації в місті Москва. На переїзд до міста Москва бабуся не погоджувалася. Весь час вона з мамою опікали бабусю. Але ОСОБА_3, незважаючи на похилий вік, сама себе обслуговувала і сторонньої допомоги не потребувала. 18.07.1998 року її бабуся - ОСОБА_3 на випадок її смерті заповіла їй (позивачці) все належне їй майно, також котре буде належите їй на день смерті і на яке за законом остання матиме право, в тому числі на квартиру АДРЕСА_2. Даний заповіт було посвідчено державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори. 15.07.2006 року ОСОБА_5 повідомив її з мамою, що бабуся впала у своїй квартирі, отримавши при цьому травму голови, та знаходиться у край тяжкому стані. 17.07.2006 року вона прибула до міста Києва з метою догляду за бабусею ОСОБА_3, 18.07.2006 року до міста Києва прибула її мама ОСОБА_4 Бабуся знаходилася у тяжкому стані і 20.07.2006 року її госпіталізували в неврологічне відділення клініки «Феофанія». Після того як ОСОБА_3І виписали з лікарні, стан її залишився не задовільний, вона (позивачка) залишилась в місті Києві для догляду за бабусею ОСОБА_3, її мама ОСОБА_4 поїхала до Москви. Вона (позивачка) доглядала бабусю до кінця серпня 2006 року, після чого знову приїхала її мама ОСОБА_4 для догляду за ОСОБА_3 За період коли вона (позивачка) доглядала ОСОБА_3 її ще декілька раз госпіталізували до клініки «Феофанія». Крім того, з метою огляду та надання допомоги ОСОБА_3 приходила дільничний лікар з Поліклініки № 1. За цей час стан бабусі ОСОБА_3 значно погіршився: були явні признаки неврологічного розладу - бабуся не впізнавала рідних та близьких, не розуміла де вона знаходиться, що свідчить про не можливість бабусі відповідати за свої вчинки. Наприкінці серпня 2006 року для догляду за ОСОБА_3 прибула її мама ОСОБА_4, а вона (позивачка) виїхала до дому в місто Москва. ОСОБА_3 ще декілька раз була госпіталізована в лікарню, оскільки в неї виявили рак прямої кишки, гіпертонічну хворобу та інше. Бабуся не мала можливості себе обслуговувати, у зв'язку із чим потребувала сторонньої допомоги та нагляду, що підтверджено карткою медичного огляду. Під час знаходження ОСОБА_3 в лікарні її почали провідувати ОСОБА_2 (відповідач по справі) та його дружина ОСОБА_6, нав'язуючи ОСОБА_4 свої послуги щодо догляду за ОСОБА_3 У зв'язку із не можливістю постійного нагляду за ОСОБА_3 та необхідністю повернутися до дому в місто Москву, ОСОБА_4 уклала усну угоду з ОСОБА_2 та його дружиною про те, що останні будуть доглядати хвору та недієздатну бабусю - ОСОБА_3 на матеріальній основі. З метою виконання усної угоди та догляду за ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_6 переїхали до квартири ОСОБА_3 Протягом часу коли за бабусею - ОСОБА_3 доглядали ОСОБА_2 та ОСОБА_6С, провідати бабусю було не можливо: двері квартири ніхто не відчиняв, на телефонні дзвінки не відповідали. З метою з'ясування стану ОСОБА_3 та обставин щодо дій відповідача ОСОБА_2 її мама - ОСОБА_4 поїхала до Києва. Але до приїзду її мами - ОСОБА_4 до Києва - 19 січня 2007 року ОСОБА_3 померла. Звернувшись в органи нотаріату та надавши їм заповіт ОСОБА_3 від 18.07.1998 року, вона (позивачка) дізналася про існування іншого заповіту, відповідно до якого ОСОБА_3 у випадку її смерті заповіла громадянину ОСОБА_2П все належне їй майно, також котре буде належите їй на день смерті і на яке за законом останній матиме право. Даний заповіт на ім'я ОСОБА_2 було видано 13.09.2006 року. Вважає, що вищезазначений заповіт не відповідає вимогам діючого законодавства України та порушує її права та законні інтереси, оскільки відповідно до ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Нотаріуси посвідчують заповіти дієздатних осіб, що передбачено ст.56 Закону України „Про нотаріат". Зауважила, що на час видачі заповіту 13.09.2006 року ОСОБА_3 не мала повної цивільної дієздатності, оскільки вона довгий час знаходилася на лікуванні в неврологічному відділені і в неї були всі ознаки розладів психіки, про що свідчить карта медичного огляду одинокого непрацездатного громадянина від 21.09.06 року та підтверджується лікарями. 13.09.2006 року на час складання заповіту догляд за ОСОБА_3 проводила її (позивачки) мама ОСОБА_4 Відповідач ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_4 привести до бабусі приватного нотаріуса з метою видачі бабусею - ОСОБА_3 на її і»мя (позивачки) повторного заповіту, пояснюючи дані дії тим, що в Україні змінилося законодавство і заповіт треба відновити. ОСОБА_4 погодилася, проте коли приїхав нотаріус виявилось (зі слів нотаріуса), що без присутності спадкоємця її (позивачки) посвідчити заповіт неможливо, але оскільки нотаріальний бланк суворої звітності було спорчено, то це необхідно зафіксувати підписами, зокрема підписом ОСОБА_3, яка в той час навіть не могла підводитися та не була спроможна тримати ручку і ставити підпис. ОСОБА_4 не володіє українською мовою, у з'язку із чим не мала можливості прочитати наданий приватним нотаріусом та відповідачем ОСОБА_2 документ для підпису ОСОБА_3 Таким чином, даний правочин (заповіт) було вчинено ОСОБА_3, яка не усвідомлювала значення своїх дій на момент вчинення правочину та (або) не могла керувати ними, а тому даний правочин відповідно до статті 225 ЦК України має бути визнано не дійсним. За фактом шахрайства щодо складання заповіту ОСОБА_3 від 13.09.2006 року була подана заява до прокуратури Дніпровського району м. Києва з проханням про відкриття кримінальної справи. Про дані факти було повідомлено нотаріальну контору, якими не були прийняті дані факти до уваги та в порушення п.2 статті 69 Закону України „Про нотаріат", вони призначили 19.01.2007 датою видачі свідоцтва на право власності на майно ОСОБА_3 за заповітом від 13.09.2006 року відповідачу ОСОБА_2 Дані дії Сьомої київської державної нотаріальної контори порушують вимоги діючого законодавства та її права і законні інтереси, оскільки у разі видачі свідоцтва на право власності на майно ОСОБА_3 за заповітом від 13.09.2006 ОСОБА_2, не належний спадкоємець буде мати можливість вільно користуватися, розпоряджатися та відчужувати вищезазначене майно спадкодавця, а вона (позивачка), як єдиний законний спадкоємець, буде позбавлена такого права. Обгрунтуванням своїх позовних вимог зазначила ст.ст.225, 1234 ЦК України, ст.ст.34, 56, 69 Закону України „Про нотаріат". В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити. Пояснила, що відповідача ОСОБА_2 знає багато років, десь 15, з ним їх познайомив спільний знайомий Борщ. ОСОБА_2 всі ці роки бували у бабусі як знайомі, а не доглядали за нею. Догляд за нею вони почали десь з вересня 2006 року, переїхали до неї десь в жовтні 2006 року, про це була з ними усна домовленість, письмового договору не складали, домовлялася з Савченками її мати ОСОБА_4 про догляд за бабусею, за винагороду. При оформленні заповіту на ОСОБА_2 була присутня її мати ОСОБА_4, з того часу вони знали про наявність такого заповіту. Хоронили бабусю спільно і вони, і ОСОБА_2. Не заперечувала, що за 2006 рік вона приїжджала до бабусі один раз влітку. Представник позивачки підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Просила врахувати, що на момент посвідчення спірного заповіту ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій і не могла ними керувати. Вона не була визнана недієздатною, але її стан під впливом хвороб був таким, що не можливо було усвідомлювати значення своїх дій. Зазначила, що ОСОБА_3 обожнювала свою онуку позивачку, яка була дочкою її сина. В 1998 році ОСОБА_3 складала заповіт на позивачку, вона не могла позбавити свою онуку спадщини. Позивачка не ухилялася від догляду за бабусею, кілька разів на рік приїжджала до неї, часто не могла, так як проживає в іншій державі. Просила врахувати і те, що ОСОБА_3 пропонувала заповісти своє майно їх знайомому ОСОБА_5, але останній відмовився на користь позивачки. Просила врахувати висновок судової медичної експертизи.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Пояснив, що з ОСОБА_3 вони дружили ще з 1973 року, з часу, коли разом проживали на Печерську, разом хоронили її сина батька позивачки, з яким у нього були дружні стосунки, разом вирішували багато спільних питань. В 2006 році ОСОБА_3 сама запропонувала щоб він зі своєю дружиною доглядали її, що вони і робили. Її волею було і скласти на нього заповіт, нотаріуса привозив до лікарні він. Ніяких усних домовленостей з матір»ю позивачки не було. Хоронив ОСОБА_3 він зі своєю сім»єю, збирали документи, організували обід, на 9-ть днів з Москви ніхто не приїжджав, а після 40-ка днів приїхала позивачка, він віддав їй на її прохання ключі від спірної квартири, і відразу позивачка змінила замки, хоча в квартирі залишилися їх речі. Позивачка питала, скільки йому заплатити за догляд за бабусею, на що він відмовився, повідомивши, що це була воля її (позивачки) батька та самої ОСОБА_3 На могилку до ОСОБА_3 ходить тільки він з дружиною, доглядають її, висаджують квіти. Коли ОСОБА_3 хворіла, він з дружиною постійно жили у неї, кожен день перевдягали, перестилали все, здійснювали весь необхідний догляд. ОСОБА_3 під час хвороби приходили провідувати сусіди, знайомі, лікар, соціальний працівник. В день оформлення спірного заповіту були присутні в палаті ОСОБА_3, він, його дружина, ОСОБА_4 мати позивачки. Був випадок, коли ОСОБА_3 плакала із-за того, що позивачка заїхала до неї, побула 20 хвилин, та поїхала від неї. Перед поверненням ОСОБА_4 до Москви, остання отримала пенсію ОСОБА_3, купила собі куртку та й поїхала, а ОСОБА_3 залишилася без коштів, їжі. Зазначив, що ОСОБА_3 все розуміла, вона нормально на все реагувала, читала газети, дивилася телевізор новини. Пенсію їй приносила поштарка, вона (ОСОБА_3І.) сама її отримувала, за неї розписувалася. Приходив дільничний лікар, який не пропонував класти її до лікарні. До смерті ОСОБА_3 спірна квартира оплачувалася, а на даний час в квартирі ніхто не проживає, двері зачинені, існує борг у розмірі біля семи тисяч гривень. Їх спільними знайомими з ОСОБА_3 були Борщ та ОСОБА_7, які також провідували її. На Борща ОСОБА_3 складала заповіт ще в 1993 році, який був до 1998 року, коли позивачка уговорила ОСОБА_3 скласти на неї заповіт. ОСОБА_7 не могли багато часу уділяти ОСОБА_3 по догляду за нею, бо у них хворий син. Зазначив, що ОСОБА_3 була одинокою людиною, крім його сім»ї, сімей Борща, ОСОБА_7 до неї мало хто приходив. Саме вони відвідували її багато років на св»ята, дні народження. Зазначив, що при посвідченні нотаріусом заповіту він в палаті не був присутній. ОСОБА_4 знала про заповіт з часу його укладення, ніхто з них не мав ніяких претензій до смерті ОСОБА_3, не оспорював заповіт. Просив врахувати і те, що ОСОБА_4 дуже добре розуміє українську мову, і вказане в позові не відповідає дійсності. Позивачка і її мати ОСОБА_4 відмовилися від ОСОБА_3 Пояснив, що йому відомо, що ОСОБА_4 шукала людей, їздила в будинок пристарілих щоб вирішити питання по догляду за ОСОБА_3 Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Пояснив, що спірний заповіт складено у відповідності до вимог чинного законодавства, державним нотаріусом не було допущено ніяких порушень, заповіт підписаний ОСОБА_3 особисто, нею був прочитаний. Посвідчення заповіту відбувалося в присутності матері позивачки, ніхто не зупиняв вчинення нотаріальної дії, не оспорював заповіт при житті ОСОБА_3 Останній був встановлений патронаж, лікар-свідок пояснював, що до психічно хворих людей патронаж не встановлюється. Наданий ними висновок підтверджує, що ОСОБА_3 грамотно підписала заповіт, що вона усвідомлювала все. Висновок судової експертизи також містить дані про те, що померла мала стабільний стан, однозначної відповіді, що померла не усвідомлювала своїх дій вони не надали. Психіатр з клініки «Феофанія», де лікувалася ОСОБА_3, зазначав, що остання була адекватна, не потребувала ліків. Сім»я ОСОБА_2 майже 40 років знали померлу, її сина, підтримували з ними дружні стосунки. Позивачка приїжджала до ОСОБА_3 дуже рідко, остання сама запропонувала ОСОБА_2 доглянути її. При посвідченні спірного заповіту була присутня мати позивачки, з часу посвідчення до смерті ОСОБА_8 пройшло місяців п»ять, за які ніхто не оспорював заповіт. Просив врахувати і те, що нотаріусом перевірялися всі необхідні данні, велися розмови з ОСОБА_3, і тільки після цього було посвідчено заповіт.

Представник відповідача - Головного управління юстиції у місті Києві позов не визнав, надав суду письмові заперечення, які просив врахувати при винесенні рішення. Пояснив, що 12.09.2006 року до Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори звернувся гр. ОСОБА_2 для виклику на 13.09.2006 року державного нотаріуса для вчинення нотаріальної дії. ОСОБА_2 було зазначено, що нотаріус викликається для посвідчення заповіту та довіреності на представництва інтересів в установах та організаціях. В даному випадку, державний нотаріус Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори викликався для вчинення нотаріальної дії поза межами приміщення нотаріальної контори, що передбачено законодавством, у зв'язку з тим, що фізична особа - ОСОБА_3, яка хотіла виявити свою волю, знаходилась на лікуванні в клінічній лікарні «Феофанія». Гр. ОСОБА_2 від імені заповідача ОСОБА_3 надав усі необхідні документи для підготовки проекту заповіту та довіреності. Після перевірки наданих документів, державним нотаріусом було підготовлено проекти документів, з якими в подальшому нотаріус від'їхав на виклик. Приїзд державного нотаріуса до клінічної лікарні «Феофанія» не викликав здивування спадкодавця, що свідчить про те, що ОСОБА_3 була повідомлена про його виклик, і що це була її воля. В клінічній лікарні державним нотаріусом було встановлено особу громадянки особистим паспортом. Дієздатність ОСОБА_3 Г.1. була перевірена в усній бесіді з нею. Під час розмови з нотаріусом заповідачем було зазначено, що чоловіка та дітей у неї немає, і що окрім ОСОБА_2 її немає кому доглядати, а тому вона однозначно ствердила дійсність своїх намірів, та вирішила заповісти все своє майно ОСОБА_2, а також надати довіреність на його ім»я для представлення її інтересів в установах та організаціях. На поставлені питання державного нотаріуса щодо сім'ї, майна, життя ОСОБА_3 відповідала чітко та ясно (орієнтуючись у просторі та часі), тим самим не викликала сумнівів, щодо її дієздатності. Державним нотаріусом було надано ОСОБА_3 завчасно підготовлені проект заповіту та довіреність, які заповідачка прочитала вголос та погодилась з їх змістом. Враховуючи вищезазначене, керуючись ст. 1234 ЦК України, зважаючи на те, що юридичних підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у державного нотаріуса було - 13 вересня 2006 року у клінічній лікарні «Феофанія» державним нотаріусом було посвідчено заповіт гр. ОСОБА_3, яка на випадок своєї смерті заповідала ОСОБА_2 все своє майно. Вказаний заповіт було складено у відповідності з вимогами діючого законодавства, ніяких порушень, невідповідностей не було допущено державним нотаріусом. Даний заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_3 Заповіт був підписаний ОСОБА_3 особисто та власноруч, без сторонньої допомоги, підписала заповіт в двох екземплярах. Посилання позивача в позовній заяві на те, що нотаріус при приїзді на виклик повідомив, що без присутності спадкоємця посвідчити заповіт неможливо, є просто абсурдним, та викликає велике здивування, а також свідчить про необізнаність позивача з чинним законодавством, та не відповідає дійсності, оскільки на виклик нотаріус приїхав, як зазначено раніше, з проектами правочинів. Відповідно до п. З ст. 1254 ЦК України кожний новий заповіт, скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Тобто заповітом 13.09.2006 року було скасовано заповіт від 18.07.1998 року. Зазначила, що по даний час свідоцтво про право щодо майна померлої ОСОБА_3 не видавалось. Зазначила, що вимоги позовної заяви ОСОБА_1 є необгрунтованими, побудованими на власних висновках, без належних доказів наявності порушень державним нотаріусом вимог законодавства при посвідченні заповіту та довіреності.

Вислухавши пояснення сторін, представників, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що ОСОБА_3 проживала та була прописана в квартирі АДРЕСА_3. Дана квартира належала їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.06.1993 року. Позивачка по справі ОСОБА_1 онука ОСОБА_3, дочка її померлого сина. ОСОБА_4 мати позивачки. Встановлено, що позивачка та її мати постійно проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла 19.01.2007 року у віці 89 років. Встановлено, що 18.07.1998 року ОСОБА_3 складала заповіт на позивачку на все майно, що буде їй належати на день смерті. 13.09.2006 року ОСОБА_3 склала новий заповіт на відповідача ОСОБА_2 на все майно, що буде їй належати на день смерті. З пояснень як позивача, так і відповідача, і допитаного в суді свідка ОСОБА_5, встановлено, що ще в 1993 році ОСОБА_3 складала заповіт на ОСОБА_15

Відповідно до ст.ст. 1234, 1254 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, право на заповіт здійснюється особисто. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт. Таким чином, дійсним є заповіт, складений 13.09.2006 року на ім»я відповідача ОСОБА_2 Даний заповіт складено у відповідності з вимогами статей 1247, 1248 ЦК України.

Судом враховується те, що на час складання спірного заповіту позивачка не була присутня, з ОСОБА_3 в цей день та взагалі у вересні 2006 року не бачилася, як пояснила позивачка, вона приїжджала до бабусі 1-2 рази на рік, а в 2006 році лише влітку. Допитані в суді свідки зі сторони позивачки знайомі, також не бачилися з ОСОБА_3 в день складання заповіту. Присутніми, особами, які бачилися, спілкувалися з ОСОБА_3 в день посвідчення заповіту, були мати позивачки ОСОБА_4, державний нотаріус, який посвідчував заповіт. Пояснення позивачки стосовно того, що її мати не розуміла, що оформлював нотаріус; не розуміла українську мову, судом не може бути прийнято до уваги, так як такі твердження бездоказові та суперечливі іншим доказам по справі. Крім того, не є спірним питанням чи розуміла мати позивачки, що за правочин вчинявся. Судом враховується те, що мати позивачки бачилася з померлою в день складання заповіту, жодного пояснення стосовно того, що померла в цей день мала такий стан здоров»я, що свідчив би про те, що вона не розуміє, що відбувається, що вона не підписувала спірний заповіт, за всі судові засідання не було надано стороною позивачки. Дане приймається судом, як доказ того, що померла в день складання спірного заповіту була в свідомості, розуміла все, адекватно на все реагувала, сама особисто підписувала спірний заповіт. Зазначене в позові стосовно того, що нотаріусом було сказано, що треба присутність спадкоємця (позивачки), а у зв»язку з тим, що її немає, а бланк заповіту вже складений, то це необхідно зафіксувати підписами, і що саме це і було підписано, - взагалі є незрозумілим, невідповідним, так як в самому заповіті стоїть прізвище відповідача, а не позивачки.

Приймаються до уваги покази державного нотаріуса Сьомої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, який пояснив, що він посвідчував спірний заповіт в клініці «Феофанія», вів розмови з ОСОБА_3 до підписання заповіту для встановлення її дієздатності. Остання все розуміла, знала, що робить, це був не перший її заповіт. Прочитала заповіт вона сама, все сама особисто підписувала і сама робила написи на заповіті.

Свідок ОСОБА_11 лікар-психіатр лікарні «Феофанія» також є особою, яка спілкувалася з ОСОБА_3 в період складання останньою спірного заповіту. Пояснила в суді, що вона оглядала ОСОБА_3, спілкувалася з нею, і було встановлено, що остання в свідомості, адекватна, відповідала на питання, не потребувала в лікуванні за її фахом.

З показів свідків зі сторони позивачки ОСОБА_5, ОСОБА_16, ОСОБА_9 слідує те, що дані люди були знайомі з ОСОБА_3, її сином близько 40 років. Вони знайомі і з ОСОБА_2 Вказані свідки провідували померлу, приходили до неї на св»ята, відвідували її в лікарні. Не заперечували, що останні місяці за ОСОБА_3 дивився, доглядав саме ОСОБА_17 Покази даних свідків щодо стану здоров»я померлої в останній час що вона їх не впізнавала, заговорювалася, не могла тримати ручку, судом не приймаються до уваги, так як жоден з них не був присутній в день посвідчення спірного заповіту, і дані покази є суперечливі з показами свідків лікарів, з записами медичної документації. Свідок ОСОБА_5 показав, що в 1993 році ОСОБА_3 складала на нього також заповіт, суд приймає як доказ того, що ОСОБА_3 неодноразово змінювала свої бажання щодо визначення особи, якій заповідала свої майно на випадок смерті, і це є лише її правом, визначеним законодавством України, як і право в подальшому скласти новий заповіт на іншу особу. Заповіт на ім»я ОСОБА_5 спростовує покази вказаних свідків зі сторони позивачки стосовно того, що ОСОБА_3 обожнювала свою онуку позивачку, крім неї нікому б не заповіла свою квартиру, майно. Судом враховується і те, що жоден із вказаних свідків при дачі показів не вказували на те, що позивачка приїжджала до бабусі, провідувала чи доглядала її.

Покази свідків підтверджують те, що багато років до ОСОБА_3 приходили, вітали з св»ятами, відвідували в лікарнях не рідні люди, не онука, а знайомі померлої та її померлого сина. Дані провідування, приходи до померлої свідків та відповідача були пов»язані не зі станом здоров»я в основному, а у зв»язку з тим, що ОСОБА_3 була самотньою людиною, потребувала спілкування, уваги, що не надавала рідна людина онука позивачка по справі.

Надані до справи рахунки-замовлення, квитанції свідчать про те, що похоронами ОСОБА_3 займався відповідач ОСОБА_2 (а.с.137-140).

До справи було надано висновок фахівців у галузі психіатрії та судової медицини, складений 11.11.2008 року (а.с.160-162), відповідно до якого ОСОБА_3 на час складання спірного заповіту усвідомлювала та відповідала за свої дії. В суді був допитаний в якості свідка-спеціаліста лікар-психіатр ОСОБА_12, один із лікарів, які складали вказаний висновок. Даний лікар підтримав результат їх дослідження, висновок. Зазначила, що вона лікар-психіатр вищої категорії, стаж її роботи за фахом більше 40 років. Нею була вивчена вся медична документація, ОСОБА_3 не була психічно хворою людиною, це була сильна, вольова, винослива людина. На фоні атеросклерозу, віку відбувалися органічні зміни загострення рис характеру тощо, що не є слабоумієм. Даний висновок підтримав і допитаний в суді в якості свідка-спеціаліста ОСОБА_18, який також приймав участь та підписував висновок, та який є фахівцем в галузі судової медицини, кандидат медичних наук, стаж роботи за фахом більше 40 років. Дані свідки підтвердили і те, що ОСОБА_3 була на патронажному обслуговуванні, що вказано в медичній картці, що додатково підтверджує, що остання не була психічно хворою людиною, так як відповідно до законодавства патронаж над психічно - хворими людьми заборонено встановлювати.

У висновку Акту посмертної судово-психіатричної експертизи № 897, складеного 31.08.2009 року (а.с. 175-189) вказано, що на час складання спірного заповіту у ОСОБА_3 були відмічені порушення психічної діяльності такі, що суттєво вплинули на її здатність в указаний період часу розуміти значення своїх дій та керувати ними. Медичні препарати, які приймала ОСОБА_3 згідно медичної документації в період складання спірного заповіту не надавали якісного впливу на її психічний та психологічний стан. На питання, чи могла ОСОБА_3 вслух самостійно прочитати проект спірного заповіту, відповісти не можуть, так як це не їх компетенція. З даного висновку встановлено, що однозначної, чіткої відповіді на питання, що ставив суд на вирішення експертів, стосовно того, чи могла ОСОБА_3 13.09.2006 року усвідомлювати, відповідати за свої дії та приймати рішення щодо оформлення спірного заповіту експерти не надали. Крім того, експерти для своїх висновків брали до уваги покази свідків зі сторони позивачки стосовно стану здоров»я ОСОБА_3, при тому, що жоден з них не говорив в суді про їх спілкування з померлою в період, близький із часом складання спірного заповіту.

В суді були допитані експерти ОСОБА_13 та ОСОБА_14, підписи яких стоять на Акті посмертної судово-психіатричної експертизи. Дані експерти підтримали свої висновки та зазначили, що конкретної відповіді чи усвідомлювала і чи керувала ОСОБА_3 своїми діями під час складання спірного заповіту надати вони не можуть.

Відповідно до ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним.

По даній справі встановлено, що при посвідченні заповіту ніяких порушень зі сторони державного нотаріуса не було. Доказів того, що ОСОБА_3 на день складання спірного заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними суду не надано.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.225, 1234, 1247, 1248, 1254 ЦК України, ст.ст. 60, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Головного управління юстиції в місті Києві про визнання недійсним заповіту - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя: