Ленінський районний суд м.Дніпропетровська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2010 року м.Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Шавули В.С.,

при секретарі Коваленко А.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

адвоката ОСОБА_3, третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, Регіональне відділення Фонду держмайна України по Дніпропетровській області, про виселення із гуртожитку, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2009 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом, у якому зазначив, що є балансоутримувачем гуртожитку для одиноких громадян по пр.Петровського, 43 у м.Дніпропетровську, державної форми власності. При перевірці фактичного проживання осіб у березні 2009 року ним було встановлено, що без ордеру в кімнату №18 самоправно вселився та у ній проживає ОСОБА_2, зареєстрований у м.Верхньодніпровську, пров.Серго, буд.22. Оскільки відповідач добровільно відмовляється звільнити гуртожиток, просив суд виселити ОСОБА_2 із жилого приміщення гуртожитку без надання іншого житла, понесені судові витрати по справі стягнути із відповідача на свою користь (а.с.2-3).

Ухвалою суду до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних позовних вимог, залучено дружину відповідача ОСОБА_4, Регіональне відділення Фонду держмайна України по Дніпропетровській області.

У судовому засіданні, діючий за довіреністю від імені відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» представник ОСОБА_1, посилаючись на викладені у позові обставини, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, його представник адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення. Суду відповідач пояснив, що вселився у 2005 році у кімнату до своєї дружини з дозволу адміністрації гуртожитку, спільно з нею проживає, сплачує за послуги, у звязку із пропуском позивачем строку позовної давності для звернення до суду та безпідставності вимог, просив у задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_4, підтримуючи позицію свого чоловіка заперечувала проти його виселення, посилаючись на те, що гуртожиток призначений для проживання у ньому сімейних громадян, її чоловік та вона вселилися у кімнату гуртожитку з дозволу коменданта гуртожитку та на підставі виданого їй ордеру, тому просила суд у задоволенні позовних вимог відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» відмовити.

Регіональне відділення Фонду держмайна України по Дніпропетровській області, третя особа по справі без самостійних позовних вимог, в особі свого представника ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти виселення ОСОБА_6 із гуртожитку, посилаючись на те, що зазначений гуртожиток є обєктом державного житлового фонду, позивач як балансоутримувач, договору на утримання будинку із Фондом держмайна не укладав, речових прав на його управління не має, отже проживання у ньому відповідача не може змінювати чи порушувати обсяг будь-яких його прав, у тому числі, й на користування та розпорядження гуртожитком, а відповідач ОСОБА_2 вселився у гуртожиток та проживає у ньому на законних підставах.

Після закінчення судового розгляду, будучи під засоби технічної фіксації ознайомленні із датою та орієнтовним часом проголошення рішення, відповідач по справі ОСОБА_2, його представник ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, представник Регіонального відділення Фонду держмайна України по Дніпропетровській області ОСОБА_5 у судове засідання не зявилися.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.30 Конституції України, кожному громадянину гарантується право на недоторканість житла. Згідно ч.2 ст.311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. За ст.9 ЖК України, житлові права громадян охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст.18 ЖК України, управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Підставою звернення позивача із позовом до суду є захист прав та майнових інтересів сторін, повязаних із правом користування та розпорядження приміщенням гуртожитку державного житлового фонду.

Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Житлового кодексу УРСР, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року та інших законів України, практику Верховного Суду України.

Суд, з`ясувавши обставини у справі та перевіривши їх письмовими доказами, вислухавши сторони, адвоката, третіх осіб вважає, що позовні вимоги відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» належать до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із зібраних по справі матеріалів, гуртожиток, призначений для проживання одиноких громадян, розташований по пр.Петровського, 43 у м.Дніпропетровську, є обєктом державного житлового фонду, який у процесі приватизації не увійшов до статутного фонду ВАТ «Дніпровськпромбуд» (а.с.5-11, 32-34, 114-115). У відповідності до ст.7 Закону України «Про управління обєктами державної власності», ст.7 Закону України «Про приватизацію державного майна», органом, що здійснює функції управління цим гуртожитком є Фонд державного майна України в особі Регіонального відділення Фонду держмайна України по Дніпропетровській області.

За правилом ст. 133 ГК України, основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління, права володіння, права користування тощо, передбачені Цивільним кодексом України. Крім того, майно суб'єктів господарювання може бути закріплено на іншому праві відповідно до умов договору з власником майна.

Відкрите акціонерне товариство «Дніпровськпромбуд» у відповідності із ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» утримує на своєму балансі гуртожиток, веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію та збереження відповідно до положень Цивільного кодексу України та п.4 Наказу Фонду державного майна України «Про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі» від 19.05.1999 року за № 908/68 (а.с. 35-54, 60-73, 87-93).

Відповідно до ст.ст.127, 128, 129 ЖК, гуртожитки використовуються для проживання робітників у період їх роботи. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, та відповідного профспілкового комітету, на підставі якого адміністрація підприємства, видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

На підставі спільного рішення правління та профкому відкритим акціонерним товариством «Дніпровськпромбуд» від 02.11.2000 року співробітниці дитячої міської лікарні № 6 ОСОБА_4 надано у жіночому холостяцькому гуртожитку по пр.Петровського, 43, койко-місце 6 кв.м. та видано ордер № 1235 на вселення (а.с.27,40).

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 із 06.04.2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, разом із донькою ОСОБА_4 від першого шлюбу ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично мешкають в усобленій кімнаті № 18 гуртожитку по пр.Петровського, 43 у м.Дніпропетровську (а.с.12,13,25,26,42).

Згідно відмітки у паспортному документі, ОСОБА_2 із 1996 року значиться зареєстрованим у м.Верхньодніпровську по пров.Серго, буд.№ 22 (а.с.22).

Суд вважає неспроможними доводи відповідача щодо існуючого у нього права користування житловим приміщенням кімнати гуртожитку на умовах договору найму, оскільки у відповідності до ст.761 ЦК України право на передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права, а також особа, уповноважена на укладання найму, якою ОСОБА_4 не є, оскільки згідно виданого ордеру вона сама лише має право користування койко-місцем площею 6 кв.м. у жіночому холостяцькому гуртожитку по пр.Петровського, 43.

Заперечення відповідача, що ґрунтуються на доводах з приводу пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, у звязку із тим, що позивачеві ще у 2005 році було відомо про факт його вселення в гуртожиток, суд вважає також неспроможними, адже із досліджених судом обставин встановлено, що відповідач ніколи не був працівником відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд», вселився у житлове приміщення гуртожитку, призначеного для проживання одиноких громадян, без відповідного ордеру, продовжує проживати у ньому та користуватися, добровільно звільнити приміщення відмовляється, що свідчить про тривалість порушень прав та інтересів балансоутримувача на управління гуртожитком державного житлового фонду.

Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, дійшов до висновку щодо доведеності обставин самовільного вселення ОСОБА_2 у житлове приміщення № 18 гуртожитку по пр.Петровського, 43 у м.Дніпропетровську та користування ним без законних підстав, у звязку із чим суд вважає позовні вимоги відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а відповідач підлягає виселенню із займаного ним приміщення без надання іншого житла.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд враховує, що позовні вимоги ВАТ «Дніпровськпромбуд» належать до задоволення, від оплати судових витрат відповідач не звільнений, у звязку із чим із ОСОБА_2 на користь позивача належать до стягнення судові витрати у сумі 16 грн. (7грн.50коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення справи та 8грн.50коп держмито (а.с.14-15).

З урахуванням наведеного, керуючись ст.30, ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, п.2 ч.2 ст.23, ст.761, ст.1167 ЦК України в редакції 2003 року, ст. ст. 9, 127,128,129 ЖК УРСР, ст. 133 ГК України, ст.7 Закону України «Про управління обєктами державної власності», ст.7 Закону України «Про приватизацію державного майна», ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.85р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст.ст.10,11,59, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, Регіональне відділення Фонду держмайна України по Дніпропетровській області, про виселення із гуртожитку, - задовольнити.

ОСОБА_2 виселити з жилого приміщення № 18 в гуртожитку по пр.Петровського, 43 у м.Дніпропетровську без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» судові витрати по справі у сумі 16 грн. 00 коп. (шістнадцять грн.00 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи,що приймали участь у розгляді справи, але не були присутні під час його проголошення, мають право оскаржити рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

У судовому засіданні 08.11.2010 року проголошено вступну та резолютивну частину. Повний текст рішення складено 09.11.2010 року.

Суддя В.С.Шавула