Справа №22ц- 241 2010 р. Гол. у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: 30 Доповідач: Шашкіна С.А.
4 лютого 2010 року Колегія судців Судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Львівської області в складі:
Головуючого- судді Богонюка М.Я.
Суддів:ОСОБА_2,ОСОБА_3
При секретарі: Панчук І.С..
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 жовтня 2009 року,-
В лютому 2003 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом в своїх інтересах та як опікун в інтересах ОСОБА_5 про відшкодування шкоди.
В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що син ОСОБА_5 15 квітня 1987 року під час перебування на відпочинку у піонерському таборі «Супутник», який на той час належав відповідачу - Львівській територіальній раді профспілок працівників вугільної промисловості, випав з третього поверху будинку і отримав черепно - мозкову травму, внаслідок чого став інвалідом першої групи. Після цього випадку син переніс декілька операцій на голову, не здатний проживати самостійно, оскільки не придатний до цілеспрямованої рівності, іноді він зникав із дому і його доводилося шукати в лікарнях, моргах, міліції та інших установах. Їй, як матері, а також сину, який є визнаний інвалідом, заподіяна моральна шкода, весь тягар по утриманню та піклуванню несе вона. Внаслідок стресових ситуацій вона у 2001 році була визнана інвалідом другої групи. Відповідач з моменту трагічного випадку і по даний час постійно намагається уникнути відповідальності, не хоче в добровільному порядку відшкодувати їй кошти на лікування сина, постійно намагався перекласти вину на інші організації, що породжувало судову тяганину. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19 липня 1999 року на її користь з відповідача було стягнуто 800 гривень моральної шкоди. Тому на підставі статті 440-1 ЦК України в редакції 1963 року просила стягнути в їх користь 100 000 гривень моральної шкоди.
В січні 2009 року позивачка доповнила позовні вимоги, просила на підставі ст.ст.1167,1168 чинного ЦК України стягнути з відповідача в її користь та користь сина ОСОБА_5 по 5 млн. грн.моральної шкоди кожному ( а.с.225-226 том І). У жовтні 2009 року в звязку з тим, що по справі створюється судова тяганина, позивачка збільшила суму моральної шкоди на 50 тис. грн., тобто разом із інфляцією - на 350 тис. грн.
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 13 жовтня 2009 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 в її інтересах , а також в інтересах ОСОБА_5 до Львівської територіальної ради профспілок працівників вугільної промисловості про відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах сина ОСОБА_5 посилаючи на ці ж обставини, які викладені в позовній заяві та доповненнях до неї, просила рішення суду скасувати та ухвали нове, яким стягнути на її користь та в користь сина 10 млн.350 тис. грн. моральної шкоди.

Вислухавши доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи скарги, колегія суддів вважає, що її слід задовольнити частково, рішення суду скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Згідно з частинами І, 3 статті 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як видно із матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_5 15 квітня 1987 уоку під час перебування на відпочинку у піонерському таборі «Супутник», який на той час належав відповідачу - Львівській територіальній раді профспілок працівників вугільної промисловості, випав з третього поверху будинку і отримав черепно - мозкову травму, переніс кілька операцій на голову, не здатний проживати самостійно, так як не придатний до цілеспрямованої рівності, внаслідок чого став інвалідом першої групи із 100% втратою працездатності з 28.7.1995р., а згодом безтерміново, що підтверджується відповідними медичними висновками.

Вина відповідача-Львівської територіальної ради профспілок працівників вугільної промисловості у нещасному випадку встановлена попередніми судовимми рішеннями, в т.ч. рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19 вересня 1988р., рішенням цього ж суду від 13 серпня 1993 р. (а.с.21,22 том 1).

Постановляючи рішення про відмову в позові в частині вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, суд вірно виходив з того, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 13 липня 1999 року на її користь вже стягнуто моральну шкоду (136-139 том. І) і діючим законодавством не передбачено повторно відшкодування шкоди, яку особа продовжує зазнавати від раніше вчинених неправомірних дій.

Відмовляючи в позові в частині відшкодування моральної шкоди в інтересах ОСОБА_6 суд неправильно пришов до висновку, що відповідач - Львівська територіальна рада профспілки працівників вугільної промисловості з моменту нещасного випадку і по даний час не вчиняла жодних неправомірних дій, які б завдавали ОСОБА_5 фізичних чи моральних страждань, що рішенням Червоноградського міського суду від 13.07.1999 року на його користь вже стягувалась моральна шкода, оскільки позивачка заявляла позов у попередній справі лише у своїх інтересах, і за рішенням суду саме у її користь стягнуто 800 грн моральної шкоди.

Доводи позивачки про те, що вона не погоджується з даною сумою, не дає підстав для стягнення моральної шкоди за новим рішенням суду, судове рішення від 13.7.1999 року позивачка, як і відповідач, не оскаржували. Як вірно встановив суд, доводи позивачки щодо наявності інших підстав для стягнення моральної шкоди на її користь, нею не доведено. Доказів того, що позивачка частково втратила працездатність і визнана інвалідом ( причина інвалідності - загальне захворювання) саме внаслідок неправомірних дій відповідача і причиново- наслідкового зв»язку з ними не подано.

Рішенням суду від 13.7.1999 р. встановлено, що моральна шкода була спричинена не лише позивачці, але й її синові. ОСОБА_5 визнаний інвалідом групи, на підставі поданих доказів і у відповідності до чинного законодавства на час виникнення спірних правовідносин у зв»язку із втратою працездатності і заподіяних йому моральних страждань вправі отримати від відповідача кошти на відшкодування моральної шкоди.

Доводи позивачки про те, що моральна шкода спричиняється невиконанням судових рішень гро відшкодування матеріальної шкоди не є підставою для стягнення моральної шкоди і спростовуються запереченнями представників відповідача, які пояснили, що хоча профспілка фінансується лише з внесків шахтарів - членів профспілки, вони систематично виконують попередні рішення судів, виплачуючи синові позивачки значні суми на відшкодування втраченого заробітку, лікування та інш., зокрема лише у період 2006-2009 р. ними виплачено ОСОБА_5 129 088 грн.

Відповідно до ст. 440 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла па момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, шкода заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка яподіяла шкоду, у повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством СРСР.

Той, хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини.

У відповідності до вимог ч.1 ст.440-1 ЦК України в редакції 1963 року, яка вступила в дію 06.05.1993 року та ч.1 ст.1167 ЦК України в редакції 2003 року моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

У звязку з вищенаведеним, постановлене з порушенням норм матеріального права рішення суду слід частково скасувати і постановити нове про часткове задоволення позову ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 Визначаючи розмір моральної шкоди, колегія суддів вважає, що позивачкою не подано належних доказів на обґрунтування вказаного нею в уточнених позовних вимогах розміру моральної шкоди.

Враховуючи тривалість моральних страждань, обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з Львівської територіальної ради профспілок працівників вугільної промисловості на користь ОСОБА_5 в особі опікуна ОСОБА_4 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вимог закону, в дохід держави підлягають стягненню з відповідача судові витрати: 8грн. 50 коп. судового збору та 37 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу.

Керуючись ст.ст.307 ч.І п.2, 309, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 жовтня 2010 року скасувати частково і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити частково, стягнути з Львівської територіальної ради профспілок працівників вугільної промисловості на користь ОСОБА_5 в особі ОСОБА_4 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, в користь держави 8грн.50 коп. судового збору та 37 грн. витрат на інформаційно- технічне забезпечення.

В решті рішення залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з часу набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: