ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
справа № 2-1644/10
провадження № Б/Н 1215
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2010 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.

при секретарях Бачман Т.В., Дігтяр О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 1995 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя та відсутність порозуміння в силу особливостей їх характерів. Крім того, послався на те, що з грудня 2008 року вони з відповідачем припинили підтримувати шлюбні стосунки та вести спільне господарство. Між ним та дружиною досягнуто згоди щодо місця проживання, виховання та утримання спільного сина. Питання щодо поділу спільного майна вирішено добровільно.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Пояснив, що відносини між ним та відповідачем розладилися внаслідок того, що кожен з подружжя має принципово різні погляди на подружні відносини. Протиріччя у поглядах на сімейне життя призвели до повного відчуження між ними. Тому рішення щодо розірвання шлюбу є виваженим та таким, що відповідає його інтересам та інтересам їх спільної дитини. Почуття любові до відповідача він втратив. Строк на примирення, який суд надавав за клопотанням відповідача, позитивних результатів не дав. Він ще більше впевнився в тому, що відносини, які склалися з відповідачем на даний час, не можна вважати сімейними і своє подальше життя він бажає будувати відповідно до своїх моральних принципів.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Підтримала пояснення позивача стосовно того, що шлюбні відносини між ними припинилися у грудні 2008 року. Пояснила, що спільне господарство на даний час вони частково ведуть, зокрема: позивач сплачує рахунки за комунальні послуги, відвідує її та сина, інколи харчується та ночує вдома. На її думку, криза у відносинах з позивачем є тимчасовим явищем та не може бути підставою для розірвання шлюбу. Зазначила, що за час, наданий судом для примирення налагодити стосунки не вдалося. Крім того, пояснила, що частково втратила почуття любові до позивача але незважаючи на це вона не змінила своєї думки щодо можливості збереження їх шлюбу та заперечувала проти задоволення позову. Спорів щодо поділу майна та місця проживання сина немає.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. З СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки з грудня 2008 року, сімя існує формально, взаємопорозуміння між сторонами відсутнє, позивач втратив почуття любові до відповідача, відповідач частково також втратила почуття любові до позивача, а тому зберегти сім'ю не вбачається можливим. Майнового спору та спору щодо місця проживання дитини у сторін немає.

Згідно положень ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Заперечуючи проти розірвання шлюбу, відповідач не змогла обгрунтувати свою позицію щодо збереження шлюбу, оскільки нею не заперечувався факт окремого проживання та фактичного припинення саме шлюбних стосунків, не зазначила, які заходи нею вживалися для відновлення любові до неї з боку позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що збереження шлюбу між сторонами не можливе, оскільки протягом тривалого часу відносини між ними не поліпшилися, намагання суду примирити подружжя успіху не мали, строк на примирення позитивних результатів не дав, стосунки сторін відновлені не були, відтак, суд прийшов до висновку, що розлад між подружжям носить не тимчасовий характер. У звязку з цим суд вважає, що збереження шлюбу суперечило б моральним засадам суспільства та інтересам позивача, який не бажав відновлювати сімейні відносини та наполягав на розірванні шлюбу.

За таких обставин, суд вважає збереження сімї - не можливим, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 60, 88, 212 - 218 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 25 листопада 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району м. Києва, актовий запис № 1403.

При видачі свідоцтва про розірвання шлюбу стягнути з ОСОБА_2 - 17 /сімнадцять/ гривень державного мита, звільнивши від сплати ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яка може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: