Справа №22-ц-4075/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Рибалки В.Г.

суддів - Хвостика С.Г., Криворотенка В.І.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 липня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб», про визнання недійсним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом 06 лютого 2009 року. Просив визнати наказ про його звільнення незаконним, поновити його на посаді оператора транспортних систем видалення та переробки стружки та СОР 3 розряду цеху № 33 Д.П. «Завод ОБ та ВТ» ОСОБА_3 ім. Фрунзе. Стягнути з відповідача середній заробіток на його користь за весь час вимушеного прогулу з 16 січня 2009 року по день поновлення на роботі та зобовязати відповідача відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 липня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» про визнання недійсним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено повністю за необґрунтованістю вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

При цьому апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

З вищезазначеним рішенням неможливо погодитись, оскільки покладені в його основу висновки ґрунтуються на невірному застосуванні норм матеріального права.

Наказом від 14 січня 2009 року № 22-к позивач був звільнений з роботи за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. З наказом про звільнення позивач був ознайомлений 15 січня 2009 року.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 02 серпня 2006 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, а наказом директора заводу від 14 січня 2009 року № 22-к звільнений з роботи оператора транспортних систем видалення та переробки стружки та СОР на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України» за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку». Це підтверджується копією трудової книжки (а. с. 3).

Колегія суддів знаходить, що при звільненні ОСОБА_2 адміністрацією заводу не дотримані вимоги п. 3 ч. 1 ст. 40, ст. 43, 149, 252 КЗпП України, ст. 38, 39, 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а тому його позов про поновлення на роботі й стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день постановлення даного рішення в сумі 24 665 грн. 78 коп. підлягає повному задоволенню на підставі ст. 235 КЗпП України, а щодо відшкодування моральної шкоди а саме у розмірі 1 000 грн., що відповідає ступеню страждань позивача. Довідка про заробітну плату позивача за два місяці, які передували його звільненню є на а. с. 30.

Суд першої інстанції встановив, що будучи учасником страйку, який оголосили частина робітників заводу обважнених бурильних та ведучих труб 13 січня 2009 року, ОСОБА_2 виходив на роботу на першу зміну з 07 год. 30 хв. до 15 год. 30 хв.. 14 січня 2009 року з 07 год. 30 хв. до 15 год. 30 хв., однак до роботи не приступив. Наказом директора від 14 січня 2009 року № 18 ОСОБА_2 оголошена догана, а наступного дня виданий наказ про звільнення. Подальші висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам законів.

Відповідно до ч. 4 ст. 149 КЗпП України, стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. З пояснень позивача вбачається, що ніхто з адміністрації не вимагав у нього письмових пояснень з цього приводу та не повідомляв про наявність наказу № 18 від 14 січня 2009 року про оголошення йому догани.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, звільнення за цією підставою може відбутись, якщо працівник вже знає про дисциплінарне стягнення і знову допустив невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. В іншому випадку втрачається виховне попереджувальне значення дисциплінарних стягнень, відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 з подальшими змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Відповідач не надав суду також і наказу про накладення на ОСОБА_2 дисциплінарних стягнень до виникнення трудового конфлікту 13 січня 2009 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 149 КЗпП України, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Колегія суддів вважає, що дві останні обставини адміністрацією не враховані при звільненні позивача, а саме: звільнення відбулось поспішно і без дотримання вимог законів.

Згідно з ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстави, передбаченої. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є позивач. У порушення цього Закону директор звільнив позивача без звернення до профкому профспілки «Солідарність» членом якої є позивач.

Ст. 252 КЗпП України та ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії для працівників підприємств, обраних до профспілкових органів їх звільнення (окрім згоди профкому) можливе тільки при наявності попередньої згоди вищестоящого виборного органу цієї профспілки.

Адміністрацією заводу були проігноровані ці вимоги законів.

Що стосується заперечень відповідача про відсутність потреби отримувати згоду профспілкових органів на звільнення позивача на підставі ст. 32 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», то ці заперечення є необґрунтованими. В вищезазначеному Законі зазначені три категорії осіб, на яких не поширюється порядок та гарантії, передбаченими статтями 43 і 252 КЗпП. Позивач не підпадає під жодну з них. Немає ніяких документів або безспірних доказів, що саме позивач був організатором страйку 13 січня 2009 року. Позивач себе кваліфікує як особу, яка приєдналась до страйку десятків робітників, викликаного наявністю трудового спору з адміністрацією.

З відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору та витрат на інформаційно технічне забезпечення на підставі ст. ст. 81, 88 ЦПК України.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. Позивач підлягає поновленню на попередній посаді, на його користь слід стягнути середній заробіток за вимушений прогул, який не може бути обмежений будь яким строком, оскільки він стався не з вини працівника.

Керуючись ст. ст.303 307, 309, 313, 314, 316 , 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 липня 2010 року в даній справі та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб», про визнання недійсним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ директора Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» № 22-к від 14 січня 2009 року в частині звільнення з роботи ОСОБА_2 за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_2 на попередній роботі оператора транспортних систем видалення та переробки стружки та СОР 3 розряду цеху № 33 Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб».

Стягнути з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь ОСОБА_2 24 665 грн. 78 коп. заробітної плати за час вимушеного прогулу та 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» Відкритого акціонерного товариства «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» 255 грн. 15 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно технічне забезпеченню розгляду справи в доход держави.

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду України

Головуючий:

Судді: