Дзержинський районний суд м.Харкова
Справа №2-9155/2010
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2010 року Дзержинський районний суд м, Харкова у складі:

Головуючого -судді: Григор'євої А.О.

при секретарі: Квітчастій О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Дзержинському районі м. Харкова „ про призначення та виплату державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю. в розмірах , встановлених законом , та про стягнення заборгованості",-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить :

Зобов'язати відповідача, - управління Пенсійного фонду

України в Дзержинському районі м. Харкова призначити з 09.07.2007 року пенсію по другій групі інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи виключно із законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком.

Зобов'язати відповідача, - управління Пенсійного фонду

України в Дзержинському районі м. Харкова зробити з 09.07.2007 року перерахунок і провести відповідні виплати пенсії по другій групі інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи виключно із законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком.

Зобов'язати відповідача, - управління Пенсійного фонду

України в Дзержинському районі м. Харкова, у разі зміни розміру прожиткового мінімуму, проводити перерахунки пенсії, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

З цих підстав згідно ст, 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач має право на отримання державної пенсії, розмір якої у відповідності до ч. 4 ст. 54 вказаного закону повинен бути не нижче 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, розмір якої у відповідності до ст. 50 того ж закону, повинен складати 75 % мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим, Управління Пенсійного Фонду України в Дзержинському районі м. Харкова при призначенні та нарахуванні належних йому пенсійних виплат нараховує йому державну пенсію і додаткову пенсію в набагато меншому розмірі, аніж це передбачено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Да його звернення до відповідача йому було відмовлено в належному призначенні державної та додаткової пенсій у розмірах, встановлених законом.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідачі в судове засідання не з'явився, але надав письмові заперечення, згідно яких просив справу розглянути без участі представника управління, позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволені позову. В запереченнях на позов, відповідач посилається на те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду в Дзержинському районі м. Харкова та одержує пенсію як службовець згідно до ЗУ „ Про державну службу". Пенсійне забезпечення осіб, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС здійснюється згідно Закону України „ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи „ № 796 від 28.02.1991 року Закону України „ Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058 від 09.07.2003 року та на підставі Кабінету Міністрів України..

Норми от. 49 Закону №796 щодо застосування розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої, абзацом першим частини 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обмеження максимального розміру пенсій, призначених за цим Законом, законодавцем на інші статті цього Закону, у тому числі і на частину 4 статті 54 Закону № 796 поширені не були.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, і це не заперечують сторони, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, внаслідок цього визнано інвалідом II групи та віднесено до 1 категорії.

Положеннями статті 14 Закону № 796-ХІІ його віднесено до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням та не заперечується відповідачем.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону № 796-ХІІ в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів II групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

За таких обставин суд вважає, що позивач має право на отримання пенсії в розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право . гарантується ч. 2 ст. 16 Конституції України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі статтей 50 та 54 Закону №796-ХІІ випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Згідно чинного законодавства розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч.І статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Положення ч.З ст.28 цього ж Закону, не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших, пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, окрім передбаченого ч.І цієї статті. Наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.ст. 50 та 54 Закону № 796-ХІІ.

З огляду на викладене суд вважає, що положення ч.З статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкод:/, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.І статті 28 Закону України «Про загальнообов1язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Частиною 4 ст. 54 Закону Р796-ХІІ 28 лютого 1991 року № 796- ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - орган, який оформляє, призначає, нараховує та виплачує пенсію робити перегляд призначень позивачу державної пенсії автоматично, без заяви позивача, не допускаючи отримання позивачем державної пенсії нижче встановленої мінімальної межі, а додаткової пенсії в розмірі процентів від розміру мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6- рп/2007 та 10-рп/2008 р. від 22.05,2008 року про визнання такими, що не відповідають Конституції ( є неконституційним) положення статті 67 розділу 1, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II Закону України №107-VI. Пунктом 6 зазначеного Рішення визначено, що рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України №107-УІ, визнаних не конституційними.

Відповідно до 4.2 от.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані не конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Розрахунок пенсії позивачу УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова з 01.07.2008 року проводило на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення пенсійного забезпечення громадян» від 16.07.2008 року №654, згідно якої для осіб, які отримують пенсію відповідно до Закону №79б-ХІІ, з 01.07.2008 року встановлено мінімальний розмір пенсії для інвалідів II групи.

Крім того, у ч.І от.67 Закону Р796-ХІІ встановлено, що розміри доплат, пенсій і компенсацій, підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Що стосується позовних вимог позивача щодо зобов'язання відповідача у подальшому нараховувати та виплачувати пенсію відповідно до законів та законодавчо встановлених розмірів мінімальної пенсії за віком, то вони не підлягають задоволенню.

На момент звернення до суду зазначена пенсія нарахована та виплачена не була, тому позивач не має підстав вважати, що відповідач порушуватиме в майбутньому його законні права та інтереси.

Таким чином, суд вважає, що в даному випадку відсутнє порушення прав позивача, отже підстав для задоволення позову в цій частині, немає.

Відповідно до п.18 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» позивача звільнено від сплати державного мита.

Керуючись статтями 8, 19, 22, 92, 152 Конституції України, статтями 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796- XII від 28.02.1991 року, от.28 Закону України «Про загальнообов' язкове державне пенсійне страхування» Р1058-ІУ від 09.07.2003 року, Закону України «Про державний бюджет України" , от. ст.10, 130, 174, 212, 213, 214, 215, 218 , 224 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Дзержинському районі м. Харкова „про призначення та виплату державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"» в розмірах , встановлених законом , та про стягнення заборгованості",- задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова призначити з 09.07.2007 року пенсію по другій групі інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи виключно із законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії за віком.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова зробити з 09.07.2007 року

перерахунок і провести відповідні виплати пенсії по другій групі інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи виключно із законодавчо визначеного розміру мінімальної пенсії.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя