Справа № 2-1600/1-10
РІШЕННЯ ІМЕНЕМУКРАЇНИ

18 жовтня 2010 року Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Метелешко О.В.,

при секретарі Паєті О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборговандсті за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивує тим, що 19 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», який відповідно до статуту було змінено на Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № CL 43088, відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 15 700 доларів СІЛА 00 центів з нарахуванням відсотків за користування кредитом та датою повернення кредиту до 10 травня 2015 року.

Відповідач взяті на себе зобовязання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитними коштами в строки, передбачені Договором не виконує.

Таким чином, на момент звернення позивача з позовною заявою до суду у ОСОБА_1 утворилася заборгованість за кредитом - 8 453 грн. 43 коп., по процентах - 44 741 грн. 43 коп., по сумі дострокового стягнення кредиту - 113 387 грн. 41 коп.

Представник позивача в судове засідання не зявилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, повідомлена належним чином.

Представник відповідача через канцелярію суду надавала заперечення проти позову, у яких посилається на те, що в липні 2008 року позивач в односторонньому порядку підняв з 24 до 30 % за кредит, хоча банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у звязку з волевиявленням однієї із сторін, тобто зміна процентної ставки за кредитом має бути адекватною тим обставинам, які мали безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Попередивши позивача про фінансові труднощі, у звязку з форс-мажорними обставинами, викликаними фінансовою кризою та у звязку з народженням дитини, відповідач просила послабити кредитний тиск, надати кредитні канікули, реструктуризувати борг, не нараховувати пені на час кредитних канікул, однак, її листи не були розглянуті позивачем, чим порушувались її конституційні права і свободи. Позивачем було відмовлено відповідачу в наданні відстрочки платежу, а також проігноровано всі її офіційні звернення. Заперечує проти висунутої позивачем вимоги у сумі 170 930 грн. 76 коп., оскільки невідомо звідки ця сума взята, адже кредит їй надавався у національній валюті США, хоча вона є резидентом України і національною валютою України є гривня. Вважає, що позивач висунув незаконні вимоги, у позові немає законної правової підстави для обґрунтування своєї позиції та позову вцілому, заявлений позов є необгрунтованим, розрахунок заборгованості зроблений в порушення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» і не підлягає задоволенню.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», який відповідно до статуту було змінено на Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (а.с. 27-30), та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № СЬ 43088 (а.с. 7-12).

Згідно з пунктом 1.1 Договору, Додатку 1 та Додатку 2 до вищевказаного Договору, позивач надає відповідачу кредит у сумі 15 700 доларів США 00 центів та сплати комісійної винагороди за надання кредиту строком на 84 місяці - з 19.05.2008 року до 10.05.2015 року, а відповідач зобовязується погасити кредит, сплатити за користування ним на умовах та в порядку, визначених Договором, Додатком 1 та Додатком 2 (а.с. 13-16).

Кредит відповідачу надавався на основі Анкети-Заяви на отримання кредиту від 06 травня 2008 року (а.с. 18-19).

Відповідно до виписки з особового рахунку відповідача, позивач свої зобовязання по Кредитному договору виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 15 700 доларів США 00 центів (а.с. 24).

Відповідач взяті на себе зобовязання по Кредитному договору в передбачені строки не виконала, у звязку з чим у неї утворилась прострочена заборгованість за кредитом - 1 056 ,52 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 8 453 грн. 43 коп., по процентах - 5 591,84 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 44 741 грн. 43 коп., по сумі дострокового стягнення кредиту - 14 171,30 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 113 387 грн. 41 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості від 05.02.2010 року (а.с. 23).

Відповідно до п. 2.4 Договору, у випадку прострочення терміну сплати щомісячного платежу, встановлюється підвищена процентна ставка у розмірі 72 % річних, що вказано в Додатку 1 до Договору.

Як вбачається з розрахунку заборгованості від 05.02.2010 року, заборгованість за кредитом по підвищених відсотках складає 543,48 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 4 348 грн. 49 коп. (а.с. 23).

Згідно з пунктом 6.6 Договору вбачається, що Кредитор має право вимагати від Позичальника достроково погасити Кредит до настання остаточного строку/терміну погашення, а Позичальник зобовязується на письмову вимогу Кредитора достроково погасити Кредит в повному обсязі та сплатити нараховані проценти за користування Кредитом, нараховану неустойку та інші платежі й нарахування за цим Договором (якщо мають місце), що підлягають сплаті Позичальником на користь Кредитора, але не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання такої вимоги Кредитора.

У звязку з невиконанням відповідачем договірних зобовязань, останній 13.02.2009 року було надіслано листа з вимогою виконання нею зобовязань за Договором Кредиту, про що свідчить поштове повідомлення від 22.02.2009 року (а.с. 25-26).

Однак, отримавши повідомлення від позивача, відповідач не оспорила ні розміру основної суми боргу, ні нарахованих штрафних санкцій, підтвердженням цього є відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів з даного приводу.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Разом з тим, вказана стаття Конституції України визначає правовий статус грошової одиниці країни, але не встановлює сферу її обігу та будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Крім того, законодавчі акти, зокрема ст. 35 Закону України «Про Національний банк України», хоча і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак й не містять заборони на вираження грошового зобов'язання в іноземній валюті.

Стаття 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» також встановлює, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Згідно з ч. З ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок використання іноземної валюти визначаються Законами України «Про банки та банківську діяльність», «Про Національний банк України» і Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», виданими відповідно до них нормативними актами, якими передбачена можливість здійснення розрахунків в іноземній валюті при одержанні банківського кредиту в іноземній валюті і його погашенні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що здійснюючи кредитування в іноземній валюті за Кредитним договором № СЬ 43088 від 19 травня 2008 року ПАТ «Універсал Банк» керувався нормами Закону України "Про банки та банківську діяльність" від 7 грудня 2000 року N2121-ІІІ та іншими нормативно-правовими актами України з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 року N2121-ІІІ: банківська діяльність - залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб;

банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми;

банківська ліцензія - документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 року N2121-ІІІ на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Під терміном "кошти" відповідно до ст. 2 даного закону розуміються гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Частиною 1 ст. 49 цього ж Закону передбачено, що розміщення банком залучених коштів визнано кредитною операцією.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 глави 71 ЦК України і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» встановлено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Отже, наявність у банку генеральної ліцензії надає йому права на здійснення валютних операцій, за винятком тих, які згідно із п.4 ст. 5 Декрету мають проводитись лише на підставі індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Згідно зі ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», до валютних операцій відносяться операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України.

Статтею 44 Закону України «Про Національний банк України» встановлено, що Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належить видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій.

Пункт 8.12 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 30.05.2007 року N200 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.06.2007 року за №656/13923 передбачено, що фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій, і національний оператор поштового зв'язку можуть використовувати готівкову іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій Національного банку на здійснення валютних операцій.

Відповідно до п. 5.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17.07.2001 року N275 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.08.2001 року за №730/5921 письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 за N 15-93.

Отже, п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», передбачено право ПАТ «Універсал Банк» на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) здійснювати валютні операції, в тому числі надавати кредити у іноземній валюті фізичним особам, зокрема відповідачу та відповідно вимагати виконання зобов'язання в іноземній валюті.

Таким чином, при укладенні та виконанні кредитного договору № СL 43088 від 19 травня 2008 року не було порушено чинне законодавство, зокрема положення Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» та Цивільного Кодексу України, а твердження представника відповідача щодо невідповідності умов кредитного договору законодавству України з підстав так чи інакше пов'язаних з тим, що валютою кредитування є долари США, є цілком безпідставними та такими, що не грунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін ). У разі порушення зобовязання, відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання згідно зі ч. 1 ст. 625 ЦК України,

За кредитним договором, банк або інша фінансова установа, відповідно до ст. 1054 ЦК України, зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач не довела ті обставини, на які посилалась, як на підставу своїх заперечень.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, суд вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати: судовий збір у розмірі 1700 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України ст. ст. 524, 526, 530, 611, 625, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (адреса: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, п/р 03333 в ПАТ «Універсал Банк» у м. Києві, МФО 322001, ) заборгованість за кредитним договором у розмірі 170 930 грн. 76 коп., витрати по сплаті судового збору - 1 700 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 грн. 00 коп., а всього - 172 750 (сто сімдесят дві тисячі сімсот п'ятдесят) грн.76 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: