АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2010 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Зубарєвої К.П.,

суддів: Бакуса В.Я., Монастирецького Д.І.,

при секретарі: Луньо К.А.,

з участю:

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області на постанову Жидачівського районного суду Львівської області від 31 грудня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області про поновлення пропущеного строку звернення до суду, визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни, -

встановила:

постановою Жидачівського районного суду Львівської області 31 грудня 2009 року вказаний вище позов ОСОБА_1 задоволено частково. Поновлено строк звернення до суду.

Визнано протиправною відмовою управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області щодо підвищення пенсії позивачу у розмірі, передбаченому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Зобовязано управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районні Львівської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищенням до пенсії, отриманої у період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, право на яке надане ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Постанову суду оскаржило управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області (далі Пенсійний фонд), просить її скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що виносячи оскаржуване рішення суд не взяв до уваги заперечення Пенсійного фонду, що законодавством не прийнято жодного нормативного акту на виконання вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не визначено поняття мінімальна пенсія за віком як розрахункова величина для підвищення пенсії за вказаним Законом, а встановлений у абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на правовідносини, що виникають із Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не поширюється.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали та обставини справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Рішення суду щодо поновлення строку звернення до суду не оскаржується.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Встановлено, що позивач є дитиною війни в розумінні ст.1 вказаного вище Закону «Про соціальний захист дітей війни» і відповідно до ст.6 цього ж Закону має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Згідно з п.12 ч.1 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» призупинено на 2007 рік дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст.111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Статтею 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки. Встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 листопада 2007 року №6-рп/2007 визнані такими, що не відповідають Конституції України, зокрема, положення ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо зупинення дії ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до п.41 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладено в такій редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення проводиться за їх вибором згідно з одним із законів».

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнанні такими, що не відповідають Конституції України, зокрема, положення п.41 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Зазначені рішення Конституційного Суду України є обовязковими для виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскарженими, крім того, вони мають преюдиціальне значення для суддів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнанні неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року до 31 грудня 2008 року спірні відносини регулюються відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції Закону, яка діяла до 1 січня 2007 року.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги щодо визнання дій відповідача неправомірними та зобовязання відповідача здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії як дитині війни з 07 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з врахуванням 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», є обґрунтованим.

Твердження апелянта про порушення норм матеріального права є безпідставним з наступних підстав.

На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався лише ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і згідно з цією нормою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, при визначені розміру підвищення до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, визначений ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Крім того, колегія суддів приходить до висновку, що відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» доплат до пенсії не може бути причиною невиконання покладених на управління Пенсійного фонду України зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується, на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Керуючись стст.303, 305, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч. ст.314, стст.313, 317 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області відхилити, а постанову Жидачівського районного суду Львівської області від 31 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий : Зубарєва К.П.

Судді: Бакус В.Я.

ОСОБА_2