Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

16.09.2010 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд в особі:

Головуючого судці - Малюк В.М.

при секретарі - Гуга Т.П.

з участю позивачки ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгороді, справу за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат в сумі 6400 грн. ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, який мотивує тим, що за час спільного проживання з відповідачем у них народилася донька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на утримання якої відповідач коштів не дає, не допомагає матеріально, не піклується нею. Крім цього, з вересня 2009 року по квітень 2010 року нею було понесено додаткові витрати пов'язані з орендою квартири, оскільки на території м. Ужгород у неї відсутнє житло, а тому вважає, що підлягають стягненню з відповідача також грошові кошти в сумі 6400 грн.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги

підтримали повністю та просили суд їх задоволити, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 30% всіх видів заробітку відповідача щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, а також понесені позивачкою додаткові витрати в сумі 6400 грн.

ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав частково та показав, що він не відмовляється сплачувати аліменти. Він готовий сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 700 грн. щомісячно. Що стосується заявлених позивачкою додаткових витрат на суму 6400 грн., то з такими він не згідний, оскільки позивачку із їх спільної квартири ніхто не виганяв. Перебування позивачки на орендованій квартирі було викликано тим, що вона проживає з іншим чоловіком.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Згідно свідоцтва про народження серії І-ФМ №053191 у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є малолітня донька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Позивачкою ОСОБА_1 ставиться питання про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 30% всіх видів заробітку відповідача щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.І ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

З довідки №05/14/1609 від 14.05.2010 року, виданої заступником начальника головного управління МНС України в Закарпатській області слідує, що ОСОБА_3 проходить службу в ГУ МНС України в Закарпатській області та перебуває на посаді начальника Чопського міського відділу ГУ МНС України в Закарпатській області.

З наданих відповідачем довідок №11 від 03.03.2010 року та №16 від 14.05.2010 року вбачається, що ОСОБА_3 має регулярний дохід, заборгованості по виплаті заробітної плати не має.

Суд, враховуючи вищенаведене та виходячи з вимог п.2 ч.І ст.182 СК України, згідно якого при призначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів, приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача аліментів в розмірі 30% від його заробітку є обгрунтований, а тому підлягає до задоволення.

Разом з тим, позивачкою ставляться вимоги про стягнення з відповідача понесених нею додаткових витрат в розмірі 6400 грн.

Відповідно до ч.1 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо).

На думку суду, заявлена позивачкою грошова суму в розмірі 6400 грн., як додаткові витрати, яка нібито сплачена останньою за оренду квартири, не може бути віднесена до додаткових витрат на дитину, оскільки така не пов'язана з матеріальним чи духовним розвитком дитини, з її вихованням, навчанням, оздоровленням.

Крім цього, як слідує з показів сторін по справі, останні не заперечують той факт, що у їх спільній сумісній власності перебуває житлове приміщення.

Разом з тим, позивачкою не додано суду належних доказів, чому саме сума в розмірі 6400 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов в цій частині не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 180,182,183 Сімейного кодексу України, ст. ст. 4,5,14,60,81,208,209,212-215,294, 367 ЦПК України ,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 мешканки ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 30% всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.03.2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 51 грн. держмита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення

Суддя ОСОБА_5