АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №22-ц-270/2011р. Головуючий 1 інст.-Білецька А.М.
категорія стягнення боргу Доповідач - Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2011 року

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого- Пономаренко Ю.А.

суддів Черкасова В.В., Кукліної Н.О.,

при секретарі Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 28 жовтня 2010 року по справі за позовом державного підприємства «Завод ім. В.А.Малишева» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

21 серпня 2008 року державне підприємство «Завод ім. В.А. Малишева», звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 35084,55грн. заборгованості за договором позики, 350,84 грн. держмита, сплаченого при подачі позову та 30грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення процесу, а всього - 35465,39 грн. В обгрунтування позову зазначив, що відповідач ОСОБА_1 з 18 листпада 1997 року по 09 січня 2003 року працював на державному підприємстві «Завод ім. В.А. Малишева» інженером -технологом в цеху № 105.

28 жовтня 1999 року відповідач звернувся із заявою про видачу безпроцентної позички в розмірі 60400грн. для придбання ізольованої чотирикімнатної квартири в житловому будинку за адресою: м.Харків пр.Московський, 6.128. Заяву відповідача було задоволено та 29 жовтня 1999 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позички № 892/99-4/17, згідно якого відповідачу була надана позичка в розмірі 60400грн. та визначений порядок її повернення. Із загальної суми грошей, перерахованих в 1999 році державним підприємством «Завод ім. В.А. Малишева» на будівництво в 2000 році житлового будинку, що знаходиться за адресою: м.Харків пр.Московський, б.128 на розрахунковий рахунок ЖБК «ЖБК -98» грошові кошти в розмірі 60400грн. були зараховані на виконання зобов'язань по оплаті квартири членом ЖБК «ЖБК -98» ОСОБА_1, згідно заяви відповідача від 28 жовтня 1999 року.

ОСОБА_1 є членом ЖБК «ЖБК -98» з 16 липня 1998 року та є власником квартири, яка знаходиться за адресою: м.Харків, пр. Московський, 6.128, кв.23, що підтверджується довідкою № 83 к і свідоцтвом про право власності на квартиру. Відповідно до п.6 договору позички, відповідач зобов'язався повертати позичку наступним чином: щомісячно рівними частками, шляхом утримання адміністрацією позивача грошових коштів із заробітної плати відповідача. Відрахування із заробітної плати відповідача здійснювались з листопада 1999 року згідно розрахунку погашення заборгованості позички, підписаного відповідачем.

09 січня 2003 року трудовий договір з відповідачем був розірваний. Станом на момент звільнення відповідач сплатив 8595,18 гривень, що підтверджується його розрахунковими листками, із яких вбачається, що в період з листопада 1999 року по січень 2003 року, щомісячно в сумі 250,62 гривні проводились відрахування із заробітної плати. Після звільнення з підприємства, згідно з пунктом 13.3. договору позички, відповідач зобовязаний був своєчасно вносити кошти в кассу підприємтсва, згідно розрахунку погашення позички члена ЖБК «ЖБК -98» по 250,62 грн. щомісячно.

Згідно приходних ордерів № 73 від 25 січня 2007 року та № 787 від 12 червня 2007 року в рахунок виконання зобов'язань відповідачем було внесено в кассу підприємтсва грошові кошти на загальну суму - 14676,73 грн., якими погашено заборгованість по липень 2007 року включно.

Відповідно до п.9.1 ссудного договору № 826/99-2/15 від 29 жовтня 1999 року позичкодавець вправі припинити в одностороньому порядку договір у випадку передбаченому п.п.9.1.1. невиконання будь -якого зобовязання позичкоотримувачем на протязі 3-х діб з моменту настання необхідності виконання даного зобов'язання.

Відповідно до п.9.2. договору позички, наслідком припинення договору є виникнення права позичкодавця на задоволення всіх вимог, як він мав до позичкоотримувача на момент припинення дії договору.

Оскільки відповідач надалі не виконував прийняті на себе зобов'язання та не здійснював внески за договором позички в період з 01 серпня 2007 року по 01 квітня 2008 року, його заборгованість склала 34529,27 грн., а з урахуванням 3% річних -35084,55 гривень.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги змінила, просила стягнути відповідача на користь позивача 28524,34 грн. заборгованості за договором позички, 333,55 грн.- суму індексу інфляції, суму 3% річних - 221,73 грн., 350,84 грн. держмита, сплаченого при подачі позову та 30 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення процесу, а всього - 29460,46 гривень.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом, в якому просив стягнути з державного підприємства «Завод ім. В.А.Малишева» на свою користь моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та 7816 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. В обгрунтування позову посилався на те, що при звільнені з підприємства йому позивач повинен був виплатити в день звільнення, 09 січня 2003 року, всі належні суми, а саме 10685,85 грн. Однак, фактично ця сума йому була сплачена лише 19 листопада 2004 року шляхом взаємозаліку. Його середній заробіток складав 350 грн., тому сума складає 7816 гривень. Щодо заборгованості за договором позички, то зазначив, що позивач не надав доказів, щодо перерахунку суми за договором позички на оплату придбаної ним квартири.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 28 жовтня 2010 року позовні вимоги ДП «Завод ім. В.О. Малишева» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП „Завод ім. В.О. Малишева" 26872,75 грн. боргу за договором позички. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП „Завод ім.В.О. Малишева" 268,7 грн. державного мита та 30грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення процесу. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ДП «Завод ім. В.О. Малишева» та задовольнити в повному обсязі зустрічний позов ОСОБА_1, посилаючись на ті обставини, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не з'явились. Про час та місце слухання справи були повідомлени належним чином, представнику відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2, який надав апеляційну скаргу, повістка про виклик у судове засіданя була вручена 6.01.2011р., що відповідно до ч.5 ст.76 ЦПК України вважається належним повідомленням відповідача.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, судова колегія знаходить, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу та частково задовольняючи позовні вимоги ДП «Завод ім. В.О. Малишева» обгрунтовано виходив з того, що відповідач своїх зобов'язань за договором позики не виконав, у зв'язку з чим суд стягнув заборгованість залишку суми боргу в розмірі 26872,75грн. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд правильно виходив з того, що відповідач пропустив строк звернення до суду.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду першої інстанції є правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Матеріали справи містять дані про те, що відповідач ОСОБА_1 з 18 листопада 1997 року по 09 січня 2003 року працював на державному підприємстві «Завод ім. В.А. Малишева» інженером -технологом в цеху № 105.

28 жовтня 1999 року відповідач звернувся до позивача із заявою про видачу безпроцентної позички в розмірі 60400 грн. для придбання ізольованої чотирикімнатної квартири в житловому будинку за адресою: м.Харків, пр. Московський, 6.128. Заяву відповідача було задоволено та 29 жовтня 1999 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позички № 892/99-4/17, згідно якого відповідачу була надана позичка в розмірі 60400 грн. та визначений порядок її повернення. Із загальної суми грошей, перерахованих в 1999 році державним підприємством «Завод ім. В.А. Малишева» на будівництво в 2000 році житлового будинку, що знаходиться за адресою: м.Харків, пр.Московський, б. 128 на розрахунковий рахунок ЖБК «ЖБК -98» грошові кошти в розмірі 60400грн. були зараховані на виконання зобовязань по оплаті квартири членом ЖБК «ЖБК -98» ОСОБА_1, згідно заяви відповідача від 28 жовтня 1999 року.

ОСОБА_1 був членом ЖБК «ЖБК -98» з 16 липня 1998 року та є власником квартири, яка знаходиться за адресою: м.Харків, пр.Московський, 6.128, кв.23, що підтверджується довідкою № 83 к і свідоцтвом про право власності на квартиру.

Відповідно до п.6 договору позички, відповідач зобов'язався повертати позичку наступним чином: щомісячно рівними частками, шляхом утримання адміністрацією позивача грошових коштів із заробітної плати відповідача.

Відрахування із заробітної плати відповідача здійснювались з листопада 1999 року згідно розрахунку погашення заборгованості позички, підписаного відповідачем.

09 січня 2003 року трудовий договір з відповідачем був розірваний. Станом на момент звільнення відповідач сплатив 8595,18 гривень, що підтверджується його розрахунковими листками, із яких вбачається, що в період з листопада 1999 року по січень 2003 року, щомісячно в сумі 250,62 гривні проводились відрахування із заробітної плати.

Після звільнення з підприємства, згідно з пунктом 13.3. договору позички, відповідач зобовязаний був своєчасно вносити кошти в кассу підприємтсва, згідно розрахунку погашення позички члена ЖБК «ЖБК -98» по 250,62 гривні щомісячно.

Згідно приходних ордерів №73 від 25 січня 2007 року та №787 від 12 червня 2007 року в рахунок виконання зобов'язань відповідачем було внесено в кассу підприємтсва грошові кошти на загальну суму - 14 676,73 гривні, якими погашено заборгованість по липень 2007 року включно.

Відповідно до п.9.1 ссудного договору № 826/99-2/15 від 29 жовтня 1999 року позичкодавець вправі припинити в одностороньому порядку договір у випадку передбаченому п.п.9.1.1 невиконання будь - якого зобовязання позичкоотримувачем на протязі 3-х діб з моменту настання необхідності виконання даного зобов'язання.

Відповідно до п.9.2 договору позички, наслідком припинення договору є виникнення права позичкодавця на задоволення всіх вимог, як він мав до позичкоотримувача на момент припинення дії договору.

Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до умов договору та ст.ст.1046, 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути повну суму позики в порядку, що встановлений договором, але оскільки відповідач своїх зобовязань не виконав, то суд 1 інстанції обґрунтовано стягнув залишок суми боргу у сумі 26872,75 грн.

Крім того, судова колегія погоджується з висновком суду 1 інстанції щодо вімови ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог щодо стягнення на його користь середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні на підставі ст.117 КЗпПУ, оскільки відповідач пропустив строк для звернення до суду, передбачений ст.233 КЗоТ України та у суду не було підстав для його поновлення.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що строк позовної давності до позовів про стягнення заборогованості по заробітній платі не застосовується необгрунтовані, оскільки це стосується саме заборгованості по заробітній платі, а не матеріальної відповідальності підприємства за несвоєчасну виплату заробітної плати.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права

При такому положенні судова колегія вважає, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку і постановив законне та обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, п.1 ч.1 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 28 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -