Справа № 2-248/10
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

26 серпня 2010 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Федій О.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача, адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, як законного представника неповнолітнього ОСОБА_5, про визнання договорів дарування недійсними, треті особи приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6, орган опіки та піклування Ленінського району м. Полтави, Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 13 квітня 2009 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідачів про визнання недійсними договорів дарування.

В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що постановою суду від 22 вересня 2008 року відповідача ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, позивач є потерпілою по кримінальній справі, а жовтні 2008 року предявила до відповідача вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Також вказувала, що відповідачу на праві власності належала квартира АДРЕСА_1, але з метою ухилення від відшкодування матеріальної та моральної шкоди, він 20 червня 2007 року та 02 вересня 2008 року уклав договори дарування, за якими квартиру подарував своєму неповнолітньому синові.

Вважає, що договори є фіктивними, без наміру створення правових наслідків.

Просила суд визнати недійними договори дарування від 20 червня 2007 року та 02 вересня 2008 року.

21 січня 2010 року та 23 липня 2010 року ОСОБА_1 подавала до суду додаткові позовні заяви, в яких також просила суд визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали подані до суду заяви, посилаючись на викладені в них обставини.

Відповідач ОСОБА_3 вимоги не визнавав. Пояснив, що при укладенні договорів дарування розпорядився своїм майном за відсутності будь-яких заборон для цього, в задоволенні позовних вимог просив суд відмовити.

Інші особи в судове засідання для участі в розгляді справи не зявилися, будучи повідомлені про час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 20 червня 2007 року відповідач ОСОБА_3 подарував синові ОСОБА_5 ? частину квартири АДРЕСА_1, яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності від 03 липня 2001 року.

Також встановлено що 02 вересня 2008 року ОСОБА_3 подарував синові ОСОБА_5 ? частину квартири АДРЕСА_1, що належала йому на праві власності згідно з свідоцтвом про право на спадщину від 24 липня 2008 року. Зазначені договори зареєстровані в державному реєстрі.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» в п. 24 розяснив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити

наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого

правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні безоплатно майно у власність.

Як встановлено судом, при укладенні договорів дарування від 20 червня 2007 року та від 02 вересня 2008 року сторони договору передбачили, що під передачею квартири слід вважати символічну перебачу речі, прийняття представником обдаровуваного від дарувальника документів, приналежних до квартири, свідчить про те, що передача квартири відбулась.

За таких обставин, враховуючи, що при укладенні договорів дарування ? частини квартири АДРЕСА_1 від 20 червня 2007 року та від 02 вересня 2008 року сторони договору відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_5, в інтересах якого діяла ОСОБА_4, мали на меті саме безоплатну передачу квартири обдаровуваному, суд приходить до висновку, що будь-які підстави вважати договори фіктивними відсутні, тому позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Передача відповідачем ОСОБА_3 квартири в дар своєму синові, як близькому родичеві, само по собі не є підставою вважати такий договір фіктивним.

Посилання позивача ОСОБА_1 в поданій до суду заяві на те, що договори укладені з метою ухилення від обовязку по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди є безпідставним.

Як встановлено судом, на час укладення спірних договорів позивачем ОСОБА_1 будь-які вимоги матеріального характеру до ОСОБА_3 не предявлялися, цивільний позов було предявлено лише 13 жовтня 2008 року.

Наявність реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1, а також проживання в квартирі інших осіб не оцінюється судом як підстава для визнання спірних договорів недійсними.

Перебування ОСОБА_3 на час укладення договору на лікуванні не спростовує наявність умислу сторін правочину на укладення договорів дарування.

У звязку з відсутністю підстав для визнання договорів дарування від 20 червня 2007 року та від 02 вересня 2008 року недійсними, будь-які підстави для застосування реституції та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 відсутні, тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем ОСОБА_1 судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, як законного представника неповнолітнього ОСОБА_5, про визнання договорів дарування недійсними відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Н.Л.Яковенко

Суддя .26.08.2010