Броварський міськрайонний суд Київської області
справа 2-748/10
РІШЕННЯ

Іменем України

23 листопада 2010 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Білик Г.О.

при секретарі Самогран С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними договору купівлі- продажу, договору дарування та визнання права власності на 1/2 частину квартири, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними договору купівлі- продажу, договору дарування та визнання права власності на 1/2 частину квартири.

Свій позов обґрунтовує тим, що з 24.09.1999 року по 22.11.2006 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_4, від якого народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1. Як стверджує позивач під час шлюбу за спільні кошти ними була придбана однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1. Документи на квартиру оформили на ОСОБА_4Для поліпшення житлових умов подружжя вирішило продати вказану квартиру та купити трикімнатну квартиру. Як зазначає позивач в тексті позовної заяви, трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 була придбана подружжям за спільні кошти, але без відома позивача оформлена на його тестя ОСОБА_2, згодом останній подарував доньці вищевказану квартиру, таким чином відповідачі на думку позивача приховали ряд угод, які повинні бути визнані недійсними, як вчинені шляхом насильства або обману, крім того позивач стверджує, що про укладення вищевказаних договорів йому стало відомо в кінці 2005 чи в 2006 році, тому на його думку повинна застосовуватись позовна давність терміном пять років.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні 07.10.2010 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, пояснення надав аналогічні позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_8 в судовому засіданні 28.04.2010 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив в їх задоволенні відмовити, пояснив, що 15 листопада 2002 року за власні кошти придбав квартиру АДРЕСА_3. 28 січня 2003 року подарував вищевказану квартиру доньці ОСОБА_4 Будь- яких коштів для придбання вказаної квартири ні від кого не отримував.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні 07.10.2010 року позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила в їх задоволенні відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, за участю свого представника ОСОБА_9

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив суд відмовити в їх задоволенні в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності звернення до суду з вказаним позовом.

Третя особа - приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_8, відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_9, повно і всебічно зясувавши обставини в справі, обєктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 29 вересня 1999 року позивач та відповідач ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, від якого народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

15 вересня 2000 року ОСОБА_4 уклала кредитний договір № 19438-Н про інвестування у житлове будівництво на підставі Інвестиційного контракту про інвестування в житлове будівництво № 19438 від 11 липня 2000 року, а саме квартири №11 за адресою: вул.Л.Руденко в м.Києві, де і проживала з позивачем та сином.

Але спільне сімейне життя в сторін не склалось, сторони вирішили розірвати стосунки, тому починаючи з червня 2002 року не проживали разом як одна сімя, позивач переїхав на місце проживання до своїх батьків, що останнім не заперечувалось в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_4 з неповнолітнім сином переїхала проживати до своїх батьків.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 01серпня 2002 року з позивача на користь відповідача ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_10 стягнуто аліменти в розмірі ? з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно з дня подання позову 05 липня 2002 року і до повноліття дитини.

Так як сімя розпалась остаточно з метою поділу майна ОСОБА_1 та ОСОБА_4 продали квартиру № 11 за адресою: вул.Л.Руденко в м.Києві.

Як вбачається з матеріалів справи кошти від отриманої квартири, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 поділили між собою. Пояснення позивача про те, що належну йому ? частину коштів, отриманих від продажу квартири, він залишив ОСОБА_4, не знайшли свого підтвердження при судовому розгляді та суперечать матеріалам справи, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на той час в же проживали окремо, кожен в своїх батьків, що не заперечувалось позивачем в судовому засіданні.

15 листопада 2002 року відповідач ОСОБА_2 за власні кошти в розмірі 14 500 грн. придбав у ОСОБА_6 квартиру № 23 за адресою: вул.Енгельса, 8 в м.Броварах Київської області, яку згодом 28 січня 2003 року з метою влаштування особистого життя своєї доньки ОСОБА_4 подарував останній.

В жовтні 2003 року подружжя спробувало відновити шлюб, тому ОСОБА_4 надала згоду на проживання ОСОБА_1 в свої особистій квартирі № 23 за адресою: вул.Енгельса, 8 в м.Броварах Київської області, де ОСОБА_1 за згодою ОСОБА_4 і зареєстрував свої місце проживання.

Але спільне життя в сторін не склалось і 22 листопада 2006 року подружжя розірвало шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ОК № 022705 (а.с.46).

В своїх поясненнях позивач зазначав, що йому стало відомо про укладення оскаржуваних договорів в листопаді 2006 року, але будь- яких доказів цьому як і доказів того, що квартира № 23 за адресою: вул.Енгельса, 8 в м.Броварах Київської області була придбана за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_4 суду не надав.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані позивачем правочини, а саме договір купівлі- продажу від 15 листопада 2002 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 та договір дарування від 28.01.2003 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, вчинені на момент дії Цивільного Кодексу УРСР, таким чином при розгляді даної справи необхідно застосовувати норми саме цього Кодексу, крім того позивач не надав суду доказів, що про укладення даних договорів йому стало відомо пізніше.

Відповідно ст. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно ст. 80 цього Кодексу закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

З огляду на вищевикладене судом достовірно встановлено, що в даному випадку перебіг позовної давності розпочався з моменту укладення оскаржуваних договорів

Позивач подав позов до суду 11 січня 2010 року, таким чином останнім пропущений строк позовної давності для предявлення даного позову до суду.

Обгрунтувань з посиланням на відповідні докази поважності причин пропущення строку позовної давності позивач суду не надав, таким чином суд прийшов до висновку відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 71, 80 Цивільного кодексу Української РСР, ст.ст.60, ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними договору купівлі- продажу від 15 листопада 2002 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, визнання недійсним договору дарування від 28 січня 2003 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та визнання права власності на 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_4, загальною площею 64,2 кв.м., жилою площею -59,1 кв.м. - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча суддя Г.О. Білик