Справа №22-ц-909/10 Суддя-доповідач - Семеній
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі :

Головуючого Семеній Л.І.

суддів Шевченка В.А., Кононенко О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в м. Лебедин Сумської області

на постанову Лебединського районного суду Сумської області від 04 грудня 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Лебедин Сумської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни»,

в с т а н о в и л а:

Постановою Лебединського районного суду Сумської області від 04 грудня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобовязано управління Пенсійного фонду України в м. Лебедин Сумської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та за 2009 рік з 01 січня 2009 року за виключенням суми фактично проведених виплат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в м. Лебедин Сумської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 визнати безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі зазначає, що місцевим судом неправомірно застосовано положення ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» при визначенні мінімального розміру пенсії за віком, а також неврахування судом відсутності механізму реалізації положень Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Також зазначає, що суд порушив норми матеріального права, не застосувавши положення ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» відносно фінансування соціальних виплат виключно з Державного бюджету України. Крім того, вказує, що позивачем порушено строк звернення до адміністративного суду.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Приймаючи постанову та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції вірно застосував положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік» та Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік» із врахуванням рішень Конституційного суду України від 09 липня 2007 року та від 22 травня 2008 року при визначені періодів виплат, за які управління Пенсійного фонду мало обовязок нараховувати та виплачувати підвищення до пенсії позивача.

Враховуючи положення Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік» та відсутність нормативно-правових актів, які б призупиняли дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у 2009 році, судом вірно встановлено обовязок відповідача виплачувати 30% надбавку до пенсії позивачу починаючи з 01 січня 2009 року.

Також судом першої інстанції вірно встановлено відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про відмову у задоволенні позову через порушення позивачем строку звернення до суду, а також підстав для задоволення вимог позивача щодо нарахування відповідачем визначеної грошової суми недоплаченої надбавки до пенсії за позовом.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має статус дитини війни та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання, а у відповідача обовязку щодо здійснення позивачу доплати до пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та з 01.01.2009 року з урахуванням фактично проведених виплат.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Виходячи з приписів ч. 2 ст. 152 Конституції України та дати ухвалення рішень Конституційним Судом України, колегія суддів погоджується з висновками суду, щодо наявності у відповідача обовязку нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності п. 12 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік, дія цієї норми була зупинена, а тому не підлягала застосуванню.

На підставі рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року та приписів ч. 2 ст. 152 Конституції України, управління Пенсійного фонду з 22.05.2008 року повинно було діяти у відповідності з приписами діючої норми ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, нараховувати та здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання відповідача на те, що з 22.05.2008 року постановою Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року визначені інші розміри надбавки до пенсії особам, які мають статус «дитина війни», оскільки всі підзаконні нормативно-правові акти мають відповідати Конституції України та законам України, а в разі їх невідповідності мають застосовуватися відповідні положення, закріплені в законі.

Вирішуючи спір і задовольняючи позов частково, суд правомірно виходив з того, що управління Пенсійного фонду як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти у відповідності з вимогами ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і здійснити позивачу відповідні нарахування (за той періоду часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але у порушення вимог зазначеної статті таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність механізму та коштів щодо забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність механізму та коштів, як на підставу невиконання своїх зобовязань, які встановлені ст. 46 Конституції України та зазначеною нормою Закону. Проблеми надання бюджетних коштів управлінню Пенсійного фонду для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядалися.

Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтоване застосування до спірних правовідносин ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, колегія суддів зазначає наступне.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги положення ч. 3 ст. 28 зазначеного Закону, відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст. 46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Безпідставними є також посилання відповідача на відсутність правових підстав для стягнення державної соціальної підтримки дітей війни з коштів Пенсійного фонду України, оскільки суд першої інстанції не ухвалював рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

За таких обставин, оскаржувана постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Лебедин Сумської області відхилити.

Постанову Лебединського районного суду Сумської області від 04 грудня 2009 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді