Справа №2-332/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2010 року м. Маріуполь

Приморський районний суд в складі головуючого судді Чебанова О.О. при секретарі Матус Т.В., за участю представника третьої особи адвоката ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 Ганрика Місаковича, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу гаражу, стягнення матеріальної та моральної шкоди, передачу гаражу у користування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу гаражу, стягнення матеріальної та моральної шкоди, передачу гаражу у користування, вказуючи на те, що 12.01.2005 року помер його батько ОСОБА_4 та він став спадкоємцем першої черги на майно його батька, в тому числі і гаражу №99 в АПК «Автолюбитель-21». 27.11.2005 року його дід ОСОБА_5 за допомогою ОСОБА_3, який є головою вказаного гаражного кооперативу, здійснив продаж вказаного гаражу ОСОБА_6, який в подальшому продав вказаний гараж ОСОБА_7 ОСОБА_5 проданий без його відома та вважає, що при продажу гаражу порушені вимоги чинного законодавства. Прохав визнати недійсним договір купівлі-продажу гаражу №99 АПК «Автолюбитель-21», повернути вказаний гараж у його користування, стягнути у відшкодування завданої шкоди з ОСОБА_3 1000 грн., з ОСОБА_5 5000 грн.

29.01.2010 року позивач звернувся з уточнюючою позовною заявою в якій прохав визнати недійсним договір купівлі-продажу гаражу №99 АПК «Автолюбитель-21», ОСОБА_7 позбавити права володіння гаражем, повернути вказаний гараж у його користування, стягнути у відшкодування завданої шкоди з ОСОБА_3 5000 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_8 підтримали позовні вимоги та прохали їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позову, оскільки ніяких вимоги закону не порушував, гараж не продавав та діяв відповідно з статутом АПК «Автолюбитель-21» від 29.04.1998 року та вимогами діючого законодавства України.

Третя особа ОСОБА_7 також заперечував проти задоволення позову.

Суд, вислухавши сторін, третіх осіб та дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов не обґрунтованим та не підлягаючим задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з п. 1.12 Статуту автогаражного споживчого кооперативу «Автолюбитель-21», зареєстрованого 29.04.1998 року за № 489 р володіння гаражем в кооперативі здійснюється тільки членами кооперативу і на підставі ордеру. Відповідно з п.1.14 Статуту членом кооперативу може бути громадянин, що досяг 16 років і має у власності транспортний засіб, зареєстрований в місцевому органі ДАІ.

Як передбачає п.1.15 Статуту вступ в члени кооперативу здійснюється в індивідуальному порядку за заявою особи і в її присутності. У відповідності із ст. 11 Закону України "Про кооперацію" від 10.07.2003 року, вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви громадянина.

Аналізуючи наведені норми суд приходить до висновку, що володіння і користування гаражем в автогаражном кооперативі може здійснюватися тільки його членами на підставі спеціального документа - ордеру на гараж.

Як встановлено судом і не заперечувалось сторонами до своєї смерті, тобто до 12.01.2005 р. членом кооперативу був ОСОБА_4 Йому був виданий ордер на право установки металевого гаражу. Збірний металевий гараж встановлений в червні 1984 р. Позивач не є членом кооперативу і ніколи не звертався із заявою про вступ в кооператив. На момент смерті члена кооперативу ОСОБА_4 в нього існувала заборгованість по сплаті членських внесків і інших платежів за останні 3 роки. Цю заборгованість погасив в добровільному порядку інший спадкоємець ОСОБА_9 йому ж відповідно до п.3.2 Статуту була повернена вартість металевого гаража, як спадкоємцю, що відмовився від подальшого користування гаражем. Замість вибулого у зв'язку із смертю члена кооперативу також з урахуванням того, що його спадкоємці не вступили в кооператив, гараж був переданий в користування члену кооперативу ОСОБА_6С, на підставі ордера від 27.11.2005 р., яким дозволено будівництво, установку і експлуатацію гаражу. У подальшому ОСОБА_6 добровільно вибув з кооперативу, подавши відповідну заяву про це та замість вибулого члена кооперативу був прийнятий ОСОБА_7 на підставі особистої заяви відповідно до п.1.15 Статуту. Вартість гаражу була виплачена вибулому члену кооперативу відповідно до вимог п.3.3 Статуту. В теперішній час гараж № 99 знаходиться у володінні ОСОБА_7 як члена кооперативу на підставі ордеру №99 від 16.10.2006 року. Земельна ділянка, на якій розташований спірний гараж, виділялася юридичній особі - АСК "Автолюбитель-21", а не індивідуально членам кооперативу для будівництва особистих гаражів.

Як вбачається з Статуту автогаражного споживчого кооперативу «Автолюбитель-21», зареєстрованого 29.04.1998 року за № 489 р розрахунки із спадкоємцями померлого члена кооперативу, що не вступили в кооператив, також з вибулими з кооперативу особами передбачені п.п.3.2, 3.3 Статуту, який відповідно з ст.8 ЗУ "Про кооперацію" є правовим документом, регулюючим діяльність кооперативу. Та вказаними нормами не забороняється проводити розрахунок із спадкоємця члена кооперативу і з вибулими з кооперативу особами за рахунок нових членів кооперативу. Право власності на спірний гараж не було зареєстровано за колишніми власниками. Володіння і користування гаражем здійснювалося на підставі Статуту і лише членами кооперативу.

Згідно з п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Наслідки недійсності правочину

не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що взагалі не було укладеного ніякого договору купівлі-продажу гаражу №99 в АСК "Автолюбитель-21", тобто не може бути визнаний недійсним договір, який не був укладений. В теперішній час гараж № 99 знаходиться у володінні ОСОБА_7 як члена кооперативу на підставі ордеру №99 від 16.10.2006 року, тобто на відповідній правовій підставі та не має підстав для позбавлення його права володіння та передачі гаражу у користування позивачу.

На підставі вище викладеного, та керуючись ст. 8 Закону України «Про кооперацію», ст. ст. 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_2 Ганрика Місаковича, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу гаражу, стягнення матеріальної та моральної шкоди, передачу гаражу у користування відмовити повністю.

На рішення може бути подана заява про його апеляційне оскарження у 10-денний строк, апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Приморський районний суд м. Маріуполя у 20-денний строк.

Суддя: