Турківський районний суд Львівської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2010 року Турківський районний суд Львівської області в складі : головуючої, судді Строни Т.Г., при секретарі Рик К.М., розглянувши в м.Турці позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Верхненська сільська рада Турківського району Львівської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і стягнення відшкодування моральної шкоди в сумі 1600 грвн. та зустрічні позовні заяви ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Верхненської сільської ради Турківського району Львівської області про усунення перешкод у користуванні проектованою дорогою та стягнення відшкодування моральної шкоди в сумі 1650 грвн., зобовязання надати Державний акт про право власності на земельну ділянку, відновлення межі між земельними ділянками, визнання недійсним та скасування Державного акту про право власності на земельну ділянку,

встановив:

01.02.2006 року до суду із даним позовом звернувся ОСОБА_1.

Посилався на те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2, набивши кілки зі сторони його земельної ділянки, позбавили його можливості користуватися спільним проїздом.

Оскільки внаслідок протиправних дій позивачів він змушений користуватися чужою земельною ділянкою, переніс приниження честі та гідності як працівник відділу земельних ресурсів, дії відповідачів спричинили йому моральні страждання, просив стягнути із них відшкодування моральної шкоди в сумі 1600 грвн.

15.03.2007 року до суду із зустрічною позовною заявою звернулася ОСОБА_3.

Посилалася на те, що згідно рішення Турківської районної ради № 138 від 06.05.1976 року було надано дозвіл на будівництво їх будинку. Згідно плану земельної ділянки від 06.05.1976 року їм було надано земельну ділянку біля їх будинку, який зазначений під № 9 в плані. Окрім того, в даному плані зазначена також проектована дорога, по якій вони мали би доступ до їх

-2-

земельної ділянки. Однак такого доступу вони не мають. Відповідач ОСОБА_1 переорав дану проектовану дорогу, і вона не має можливості потрапити до своєї земельної ділянки.

Також неправомірними діями відповідача їй було спричинено моральну шкоду, оскільки вона постійно є в нервовому стані, перенесла душевний стрес, бо у звязку із цією ситуацією поховала матір. Окрім того, не може користуватися своєю земельною ділянкою, яка годує всю сім»ю.

Просила зобовязати відповідача ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні проектованою дорогою та стягнути із нього в її користь відшкодування моральної шкоди в сумі 1650 грвн.

15.11.2007 року до суду із позовом звернувся ОСОБА_4.

Посилався на те, що згідно рішення Турківської районної ради № 138 від 06.05.1976 року було надано дозвіл на будівництво його будинку та господарських споруд. Згідно плану земельної ділянки зазначена проектована дорога, в якій вони мали би доступ до їх земельної ділянки. Такого доступу вони і по сьогоднішній день не мають, оскільки відповідач ОСОБА_1 переорав проектовану дорогу.

Просив суд зобовязати ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні проектованою дорогою до своєї земельної ділянки.

10.12.2009 року позивач ОСОБА_4 доповнив свої позовні вимоги вимогами про зобовязання відповідача ОСОБА_1 надати Державний акт на право власності на земельну ділянку, відновити межу, яка поділяє земельні ділянки ОСОБА_1 від проектованої дороги, визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім»я ОСОБА_1, виданого Верхненською сільською радою.

В судовому зсіданні позивач-відповідач ОСОБА_1 свій позов підтримав і надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, додатково пояснивши, що на даний час відповідачі усунули перешкоди у користуванні спільною дорогою, однак він нею не користується, так як в неприязних стосунках із відповідачами. Зустрічний позов не визнав, пояснивши, що Державний акт на право власності на землю він не отримував по сьогоднішній день, а на спірній проектованій дорозі позивачка побудувала сарай і сама ним користується.

В судовому засіданні відповідачка-позивачка ОСОБА_3 позов ОСОБА_1 не визнала і пояснила, що вони ще в 2008 році усунули перешкоди в користуванні спільним заїздом, виділеним сільською радою, і на даний час ОСОБА_1 може ним користуватися. Свій і ОСОБА_4 позов підтримала і надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовних заявах.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 не визнав і пояснив, що вони ще в 2008 році позабирали кілки зі спільного

-3-

проїзду, і на даний час ОСОБА_1 та його сім»я має можливість користуватися цим заїздом.

В судовому засіданні представник третьої особи за основним позовом та одночасно представник відповідача за зустрічним позовом позов ОСОБА_1 не підтримав, а позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не визнав і пояснив, що на даний час сімя Куцак усунули перешкоди в користуванні спільним заїздом, виділеним даним сім»ям для спільного користування. Державний акт на право власності на землю ОСОБА_1не отримував, а сім»я Куцак на проектованій дорозі, якої в натурі не існує, побудувала сарай, яким користуються. Підстав для задоволення позовів не вбачає.

Вислухавши сторони, представницю позивача ОСОБА_4, ОСОБА_3, представника сільської ради, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши обставини справи, всі наявні документи, суд приходить до висновку, що як основний, так і зустрічний позови до задоволення не підлягають, із таких підстав.

Судом встановлено, що 25.10.2006 року відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2, забивши кілки на спільному проїзді, перешкоджали ОСОБА_1 в користуванні цим спільним проїздом, який сільська рада виділила для спільного користування їх сімей рішеннями № 55 від 26.12.2003 року та № 101 від 20.04.2005 року. Однак в 2008 році відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунули перешкоди в користуванні даним заїздом, кілки позабирали, і ОСОБА_1 може ним користуватися.

Також встановлено, що проектована дорога, зазначена в плані до земельної ділянки сімї Куцак (а.с.12) в натурі не виносилася, фактично не існує, сімя Куцак побудувала на даній проектованій дорозі господарську споруду, а тому використовувати цю проектовану дорогу як таку неможливо.

Також встановлено, що ОСОБА_1 не отримував в сільраді Державний акт на право власності на земельну ділянку.

Наведені вище обставини підтверджуються такими доказами: матеріалами цивільної справи № 2-621 за 2005 рік, матеріалами справи № 2-а-5/08, копією рішення Верхненської сільської ради № 55 від 26.12.2003 року, копією рішення Верхненської сільської ради № 101 від 20.04.2005 року, копіями планів земельних ділянок ( а.с.12,13,71), актом від 25.10.2006 року, показаннями в судовому засіданні свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Не довіряти даним доказам у суду підстав немає.

Враховуючи викладене вище, у суду відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні виділеним сільрадою спільним проїздом та зустрічних позовів про усунення перешкод у користуванні проектованою дорогою, визнання недійним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 Посилання відповідачки-позивачки ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_4 на те, що ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні проектованою дорогою є голослівними та нічим не підтверджуються. Їх посилання на акт

-4-

від 09.10.2002 року не має юридичного значення, оскільки даний акт було враховано судом при постановленні рішення по справі № 2-621 за 2005 рік.

Що стосується позовів про відшкодування моральної шкоди, суд, враховуючи те, що заподіяна сторонами моральна шкода є взаємною та рівнозначною, вважає необхідним у її відшкодуванні відмовити.

На підставі наведеного вище та керуючись ст.ст. 4,10,11,60,212 ЦПК України, ст.ст. 152,211 ЗК України, ст.ст. 23,1166,1167 ЦК України,

вирішив:

ОСОБА_1 у задоволенні його позову відмовити.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у задоволенні їх позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через районний суд протягом 10 днів із дня його проголошення.

Головуюча-