ухвала

іменем україни

20 травня 2010 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого -ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі -ОСОБА_4,

за участю: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 9 лютого 2010 року,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням задоволено позов Львівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату №104. Зобовязано ОСОБА_5 знести самочинно збудовану деревяну споруду, збудовану на земельній ділянці по вул. Незалежності, 1 у смт Брюховичі м. Львова, яка належить позивачу на праві постійного користування. Крім цього зобовязано ОСОБА_5 не чинити перешкод позивачу у користуванні земельною ділянкою.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення оскаржив ОСОБА_5, просить його скасувати і передати справу на новий розгляд. Зазначає, що деревяну споруду він звів не самочинно, а з дозволу позивача на підставі укладеного між ними договору і ця будівля використовується для потреб школи. Посилається апелянт і на те, що добросовісно виконував договір, провів благоустрій шкільних ставів за свій рахунок, проте позивач безпідставно вважає цей договір розірваним. Вважає, що справа розглянута судом упереджено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_5 на підтримання скарги, ОСОБА_6 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга є безпідставною і тому її слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За змістом ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 4 цієї ж статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що земельна ділянка, на якій ОСОБА_5 самовільно збудував деревяну будівлю, належить позивачу на праві постійного користування.

Отже, право вимоги позивача щодо знесення будівлі ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги про будівництво деревяного будинку на правовій підставі угоді про співробітництво із позивачем, не відповідають матеріалам справи та чинному законодавству.

Так, відповідно до угоди про співробітництво від 10.09.2005 року ОСОБА_5 дозволялось встановити лише тимчасову деревяну будівлю для сторожа, до цього ж строк дії цього договору сплив 31.12.2007 року.

Відповідно до п. 4.9. Положення про надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Державного комітету з будівництва, архітектури та житлової політики № 273 від 05.12.2000 року дозвіл для будівельних робіт не вимагається для тимчасових будівель і споруд, зведення яких не потребує виконання робіт з улаштування фундаментів.

Так як ОСОБА_5 звів будівлю з улаштуванням фундаменту, то ця будівля не є тимчасовою спорудою, яку він вправі був встановити згідно угоди на час її дії.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_5 здійснив самочинне будівництво, знесення якого вимагав на правовій підставі позивач, і тому вірно ухвалив рішення про повне задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо умов виконання договору виходять за межі предмету розгляду даної справи і тому колегія суддів не приймає їх до уваги.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і тому рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

На підставі наведеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 9 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: