Апеляційний суд Дніпропетровської області ( м. Кривий Ріг)
Категорія № 26 (3) ОСОБА_1
Доповідач - Карнаух В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Братіщевої Л.А., Карнаух В.В.

при секретарі: Бадалян Н.О.

за участю: представника відкритого акціонерного товариства «Криворізький Центральний рудоремонтний завод» - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відкритого акціонерного товариства «Криворізький Центральний рудоремонтний завод» на рішення Саксаганського районного суду міста ОСОБА_3 від 10 березня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства «Криворізький Центральний рудоремонтний завод», закритого акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до відкритого акціонерного товариства «Криворізький Центральний рудоремонтний завод» ( надалі - ВАТ «КЦРЗ») та закритого акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» (надалі -ЗАТ «КЗГО»), просив суд стягнути з ВАТ «КЦРЗ» 80000 грн. у відшкодування моральної шкоди у зв'язку із професійним захворюванням.

Рішенням Саксаганського районного суду міста ОСОБА_3 від 10 березня 2010 року позов ОСОБА_4М задоволено частково: стягнуто з ВАТ «КЦРЗ » на користь позивача 40 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 8,50 грн. і витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37,50 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ВАТ «КЦРЗ » просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог, оскільки при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми матеріального та процесуального права. А саме: суд помилково застосував до спірних правовідносин ст.ст.153 та 237-1 КЗпП України та ст.1167 ЦК України, залишив поза увагою положення підпункту 4.2 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1рп/2004, яким встановлено, що відшкодування моральної шкоди не передбачено для осіб, які підлягають обов'язковому соціальному страхуванню.

Крім того, судом не враховано, що позивачем не доведений факт заподіяння йому моральної шкоди та не надано доказів вини ВАТ «КЦРЗ » у спричиненні йому моральних страждань; не враховано , що позивач працював на інших підприємствах. Позивачем не надано доказів для встановлення факту спричинення йому моральної шкоди. Судом значно завищено суму відшкодування моральної шкоди, що не відповідає тяжкості моральних страждань позивача.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач, вважаючи рішення суду таким, що відповідає чинному законодавству, просить залишити його без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 з 04.05.1981. по 31.10.1988. працював обрубником сталелитейного цеху, з 25.04.1990 до 13.08.1997р. обрубником сталефасонолітейного цеху, з 14.08.1997 р. по 31.10.2001р. стропальником виробничого об'єднання по ремонту гірничого обладнання ВАТ «КЦРЗ».

Висновком МСЕК від 27.04.2009 року ОСОБА_4 було встановлено 60 % втрати професійної працездатності, 20% - первинно у зв'язку з профзахворюванням - пневмоконіозіст, емфізема легенів І ст.., ЛН І-ІІ ст.; 40% -повторно у зв'язку із вібраційною хворобою II ст.., з 13.04.2009 року -безстроково та третя група інвалідності.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив із того, що на час встановлення позивачу вперше 20 % втрати професійної працездатності, він перебував у трудових відносинах з ВАТ «КЦРЗ»; саме з вини відповідача, який порушував норми з безпеки праці та не забезпечив безпечних умов для роботи, позивач частково втратив працездатність.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу знайшов своє

підтвердження в судовому засіданні. Позивач обмежений в роботі по дому, переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з чим доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування судом ст.ст. 153, 237-1 КЗпП є безпідставними.

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідача моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. відповідно до якого, статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що

потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди та недоведеності вини відповідача у цьому є безпідставними і спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

Однак колегія суддів вважає, що при визначені розміру моральної шкоди суд не в повній мірі врахував роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків.

Тому, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер моральних страждань, інтенсивність і довготривалість фізичних і психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, і наслідків, що наступили, та виходячи із засад розумності і виваженості, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України зі зменшенням розміру стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача із 40 000 грн. до 30 000 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Криворізький Центральний рудоремонтний завод» задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду міста ОСОБА_3 від 10 березня 2010 року змінити, зменшивши суму відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відкритого акціонерного товариства «Криворізький Центральний рудоремонтний завод» на користь ОСОБА_4 з 40 000 грн. до 30 000 грн..

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: