Розівський районний суд Запорізької області
Справа №2-89
РІШЕННЯ

02 червня 2010 року смт Розівка

Розівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Куш Т.М.,

при секретарі судового засідання Довбні Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Розівського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Розівському районі Запорізької області (даті за текстом - Управління ПФУ) про визнання неправомірною бездіяльність Управління ПФУ та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату недоплаченої щомісячної суми допомоги «Дітям війни».

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2010 року ОСОБА_1 В,А. звернувся із зазначеним позовом до суду, в якому вказав, що має статус дитини війни, а тому відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» №2195-IVвід 18 листопада 2004 року (далі за текстом - Закон №2195-1V) має право на підвищення розміру пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком. Проте Управлінням ПФУ така надбавка до пенсії не нараховувалась та не виплачувалась. ОСОБА_1 зазначив, що бездіяльність Управління ПФУ щодо нездійснення перерахунку та невиплати йому у повному обсязі надбавки до пенсії згідно Закону №2195-ІV за вказаний період є неправомірною та такою, що суперечить Конституції України та Законам України. За наведених обставин позивач, уточнивши свої вимоги під час вирішення судом питання про відкриття провадження у справі, просив зобов'язати відповідача - Управління ПФУ здійснити йому перерахунок та виплату надбавки до пенсії за період з 01 січня 2009 року по 31 березня 2010 року, визнавши його право на отримання невиплаченої надбавки до пенсії.

Позивач та представник відповідача в судове засідання не з'явились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, до суду подати заяви з проханням слухати справу без їх участі. Крім цього, відповідач подав письмові заперечення, в яких позовні вимоги повністю не визнав, посилаючись на те, що призначення та виплата позивачу надбавки до пенсії, як дитині війни, здійснюється в повному обсязі згідно до чинного законодавства

Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні братиучасть у справі.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №2195-IV дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Статтею 6 даного Закону передбачено, що доплата до пенси нараховується у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ та має правовий статус дитини війни, що надає йому права на отримання пільг та державної соціальної підтримки, встановлених Законом № 2195-IV.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Зміст ст.6 Закону №2195-IVне коригувався та її дія на 2009-2010 роки законами України не була зупинена.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач виплачував щомісячно позивачеві ОСОБА_1А, як дитині війни, підвищення до пенсії з 01 січня 2009 року по 31 березня 2010 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 в розмірі 48 гри. 10 коп.

Постанова Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» є підзаконним нормативним актом і не повинна застосовуватись відповідачем, як така, що суперечить Закону №2195-TV, який має вишу юридичну силу.

Законами України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та «Про Державний бюджет України на 2009 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, був встановлений відповідно: з 01 жовтня 2008 року - 498 грн., з 01 листопада 2009 року - 573 грн., з 01 січня 2010 року - 695 грн., з 01 квітня 2010 року - 705 грн..

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про проявлення відповідачем бездіяльності щодо невиконання законодавче визначеного обов'язку здійснити за вказані періоди перерахунок надбавки до пенсії позивачу та виплатити йому пенсію у розмірі, встановленому ст.6 Закону №2195-IV.

Доводи відповідача, викладені у запереченнях проти адміністративного позову, не можуть бути прийняті до уваги та слугувати підставою для відмови в задоволенні у повному обсязі вимог позивача, оскільки особливий статус «дітей війни» та обумовлені цим Законом державні соціальні гарантії дітям війни, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами (ч.2 ст.3 Закону №2195-IV.

Проте відповідачем не було надано будь-яких доказів щодо правомірності його бездіяльності, також як і не наведено підстав не застосування у виниклих правовідносинах належним чином положень ст.7 Закону №2195-IVвід 18 листопада 2004 року, якою визначено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Що стосується доводів відповідача про те, що поняття «мінімальна пенсія за віком», про яке йдеться в ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон №1058-1V). застосовується виключно для визначення пенсій, що призначаються лише за цим Законом і не стосується «дітей війни» відповідно до ст.6 Закону №2195-IV від 18 листопада 2004 року, то вони є безпідставними. Положення ч.3 ст.28 Закону №1058-1V не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого ч. 1 цієї статті.

Враховуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача підлягають задоволенню, оскільки йому, як дитині війни, відповідачем за вищевказаний період частково нараховане та виплачене підвищення до пенсії.

На підставі викладеного, керуючись ст..22 Конституції України, ст.6 Закону України «Просоціальний захист дітей війни», ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст.10,31,60,209,212-215,218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Розівськомурайоні Запорізької області щодо невиконання законодавчо визначеного обов'язку здійснити за період з 01 січня 2009 року по 31 березня 2010 року перерахунок та виплату надбавки до пенсії ОСОБА_2 у розмірі, встановленому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Розівському районі Запорізької області провести перерахунок та виплату підвищення пенсії ОСОБА_3 в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як це передбачено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за 2009 рік - з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, за 2010 рік - з 01 січня 2010 року по 31 березня 2010 року, з урахуванням фактично сплачених сум у цей період.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції - Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарга або шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Суддя Т.М.Кущ