Справа №2-1560/10 25.08.2010 25.08.2010 25.08.2010
Провадження №22ц-6641/10
Справа № 22ц-6641/10 Суддя по 1 інстанції - Крамаренко Т.В.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

25 серпня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів - Мурлигіної О.Я., Шолох З.Л.,

при секретарі судового засідання - Красилюк В.А.,

за участю позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за апеляційними скаргами

відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра»

та

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 травня 2010 року у справі за

позовом

ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про виконання умов договору банківського вкладу та відшкодування майнової та моральної шкоди,

встановила:

3 вересня 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі КБ «Надра») про виконання умов договору банківського вкладу та відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позивачка посилалась на те, що 23 та 31 травня 2008 року за чотирма договорами строкового банківського вкладу вона передала відповідачу належні їй грошові кошти на загальну суму 102 000 грн. строком на 12 місяців.

По закінченню строку договорів, відповідач відмовився повернути її кошти, посилаючись на тимчасові фінансові труднощі.

Невиконання відповідачем умов договору спричинило їй збитки та моральні страждання.

Посилаючись на викладене та збільшуючи позовні вимоги, позивачка просила стягнути з відповідача 102 000 грн. за вкладами, 9690 грн. інфляційних втрат за період з 1 червня 2009 року по 31 березня 2010 року, 3% річних в сумі 2 733 грн. за прострочення виконання грошового зобовязання.

Крім того, вона просила стягнути з відповідача 15 000 грн. на відшкодування моральної шкоди спричиненої невиконанням зобовязання, а також 100 000 грн. понесеного нею збитку, посилаючись на те, що з вини відповідача вона вчасно не розрахувалася за придбаний автомобіль, тому втратила суму завдатку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 травня 2010 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивачки 111 990 грн. банківських вкладів з урахуванням суми інфляційних втрат, 2733, 04 грн. - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання, а також 120 грн. судових витрат. Відмовлено у задоволенні інших позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог, просила в цій частині рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення усіх позовних вимог.

В апеляційній скарзі КБ «Надра» просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивачки, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Божник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України).

Судом встановлено, що 23 та 31 травня 2008 року за чотирма договорами строкового банківського вкладу позивачка передала КБ «Надра» належні їй грошові кошти на загальну суму 102 000 грн. строком на 12 місяців під 16,65 % річних та 16,85% річних відповідно.

Умовами укладених договорів банківських вкладів, відповідач зобовязався повернути вкладнику всю суму депозиту та сплатити обумовлені відсотки (а.с.8-11).

Проте, в порушення умов договору та вимог закону, по закінченню строків договорів відповідач сплатив позивачці нараховані відсотки, однак не повернув суму вкладів, посилаючись на тимчасові труднощі.

За таких обставин, як вірно вважав суд першої інстанції, порушене право позивачки на повернення банківського вкладу підлягає захисту. А тому обґрунтовано стягнув суму банківського вкладу з врахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобовязання.

Доводи апеляційної скарги КБ «Надра» про те, що Національним Банком України призначено тимчасову адміністрацію та введено мораторій на видачу вкладів, необгрунтовані, оскільки спростовуються Постановою Правління Національного банку України від 5 серпня 2009 року № 452, за змістом якої мораторій не стосується зобовязань банку за договорами банківських вкладів (депозитів).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд правомірно виходив з того, що вимоги ЦК України, що регулюють банківський вклад, а також умови укладеного між сторонами договору, не передбачають відшкодування моральної шкоди.

Посилання ОСОБА_2 на ст. 23 ЦК України, як на правову підставу для задоволення таких вимог, є необґрунтованим, оскільки вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування моральної шкоди, яка виникає з недоговірних відносин.

Районний суд також обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про відшкодування збитків за їх недоведеністю, оскільки письмовий договір купівлі-продажу від 15 травня 2010 року та розписка власника автомобіля про отримання та неповернення позивачці 100 000 грн. завдатку, не є належними та достатніми доказами для такого відшкодування.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, районний вірно виходив із наявних доказів.

Так, позивачка не надала суду належних доказів на підтвердження витрат, понесених нею на правову допомогу. Договір про надання правової допомоги, в якому обумовлено розмір допомоги в сумі 5000 грн. не є належним доказом фактично понесених витрат.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення районного суду, постановленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: