Справа № 2-116/2010 року
29 липня 2010 року смт. Фрунзівка
Фрунзівський районний суд Одеської області
головуючого-судді Тростенюка В.А.
при секретарі Грабовій І.Г.
з участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Фрунзівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування збитків, завданих невиконанням договору позики та відшкодування завданої матеріальної шкоди. -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 суми позики та відшкодування збитків, завданих невиконанням договору позики - всього на суму 2097 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 01 лютого 2009 року він за усною угодою передав позичальнику ОСОБА_2 у власність 1150 (одну тисячу сто п'ятдесят) грн.
При фактичному одержанні вказаної суми позичальником була надана розписка від 01 лютого 2009 року.
Позивач з квітня 2009 року постійно в усній формі вимагав повернення боргу, але відповідач не виконував взяті на себе зобов'язання і до теперішнього дня відповідач борг не повернув.
Крім цього, вказує позивач, протягом року з метою відновлення права на своєчасне отримання від позичальника боргу, він 10 разів виїжджав на власному автомобілі в смт.Фрунзівку, при цьому здійснив витрати на бензин марки А-92 у кількості 72 літри вартістю 7 грн. 40 коп. за 1 літру.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити його позов у повному обсязі.
Відповідач в суд не зявився, хоча про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦГІК України.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено в судовому засіданні, 01 лютого 2009 року між сторонами був укладений усний договір позики, згідно якого позикодавець - позивач надає, а позичальник - відповідач отримав позику сумою - 1150 грн. при фактичному отриманні вказаної суми відповідач надав ОСОБА_1 розписку від 01 лютого 2010 року, згідно якої взяв на себе зобов'язання повернути позивачу отриману позику.
Згідно пояснень свідка - ОСОБА_3, позивач особисто йому розповідав, що позичив ОСОБА_2 1150 гривень. Також додав, що приблизно 10 разів він разом з ОСОБА_1 їздив з с. Перехрестове до смт. Фрунзівки для того, щоб забрати у відповідача борг, який той не повертав. Але грошей вони не могли забрати, так як в ОСОБА_2 їх ніколи не було.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законодавством, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник , який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.
Згідно ч.І ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Враховуючи те, що сторони уклали усний договір позики 01 лютого 2009 року, підтверджений розпискою, наданою відповідачем, ОСОБА_2 до 31 березня 2009 року борг не повернув, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума позики та сума збитків завданих невиконанням умов договору.
Позивачем понесені і документально підтвердженні судові витрати 51 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ, згідно ст. 88 ЦПК України дана сума підлягає стягненню з відповідача.
В частині позову щодо стягнення з ОСОБА_2 коштів, витрачених на бензин, суд задовольняє частково, так як позивачем надана лише одна квитанція, що підтверджує витрати на пальне - на суму 72 грн.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 213-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 625, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування збитків, завданих невиконанням договору позики та відшкодування завданої матеріальної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1:
-1522 (одна тисяча пятсот двадцять дві) грн. матеріальної шкоди - борг за договором позики з урахуванням індексу інфляції;
-43 (сорок три) гривні - процент за користування грошовими коштами;
-72 (сімдесят дві) грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди;
-51 (пятдесят одну) грн. - державного мита та 120 (сто двадцять) грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи.
В задоволенні решти позову ОСОБА_1 відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення заяви про апеляційне оскарження і .подання після цього протягом 20-ти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.