АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2010 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: курій Н.М., ОСОБА_1,

секретарі: Панчук І.С.,

з участю: позивача ОСОБА_2 та його адвоката ОСОБА_3, представника відповідача Державного казначейства України ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Державного казначейства України ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до прокуратури м. Львова, Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, -

встановила:

рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 червня 2010 року частково задоволено вказані вище позовні вимоги ОСОБА_2 Постановлено стягнути з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України на користь позивача моральну шкоду у розмірі 120 000 грн., заподіяну внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

У задоволені решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник Державного казначейства України ОСОБА_4, просить рішення суду скасувати й ухвалити нове, яким у задоволені вимог ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на те, що рішення прийняте в порушення норм матеріального та процесуального права, суд не повно зясував обставини, що мають значення для справи. Так, апелянт посилається на те, що ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» визначені правові підстави відшкодування шкоди і визначальною ознакою для цього є незаконність дій посадових осіб. Однак в даному випадку незаконність дій посадових осіб не встановлена. Крім того, апелянт зазначає, що не погоджується з розміром моральної суми, що підлягає до відшкодування, оскільки вважає, що вона є завищеною і такою, що не відповідає обставинам справи, а така повинна бути біля 60 000 грн.; у випадку спричинення моральної шкоди внаслідок висвітлювання обставин кримінальної справи в засобах масової інформації, позивач має право на відшкодування такої, звернувшись до автора публікації та друкованого засобу масової інформації, а не є підставою для відшкодування моральної шкоди в цій справі. Також апелянт посилається на те, що судом не взято до уваги механізм по виконанню рішень судів по відшкодуванню шкоди на виконання вказаного вище Закону.

Представники прокуратури м. Львова у судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомив.

У відповідності до ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. А відтак колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності осіб, які не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу - представника відповідача Державного казначейства України ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, позивача ОСОБА_2 та його адвоката ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної та кримінальної справ, проаналізувавши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом, що вбачається і з матеріалів кримінальної справи №179-0049, зазначена кримінальна справа була порушена 13 жовтня 2003 р. прокуратурою м. Львова по факту самоспалення ОСОБА_5 за ст. 120 КК України. Постановою слідчого прокуратури м. Львова від 01.03.2004 р. відносно позивача було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст. 365 ч.3 КК України. 03 березня 2004 року ОСОБА_2 був затриманий в якості підозрюваного у скоєнні зазначеного злочину, а 05 березня 2004 р. постановою Сихівського районного суду м. Львова позивачу була обрана міра запобіжного заходу у виді взяття під варту. 10 березня 2004 р. його було притягнуто в якості обвинуваченого по даній справі. 21 квітня 2004 р. прокурором м. Львова був затвердженого обвинувальний висновок по вказаній кримінальній справі, а справу направлено у Сихівський районний суд м. Львова для розгляду по суті. В ході судового слідства прокурором було винесено постанову від 20 грудня 2004 р. про зміну обвинувачення і дії ОСОБА_2 було перекваліфіковано із ст.365 ч.3 КК України на ч.1 ст. 120 КК України.

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 20 січня 2005 р. позивача було засуджено за ст. 120 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі з відбування покарання у кримінально-виконавчій установі, а запобіжний захід тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Ухвалою колегії судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Львівської області від 01 березня 2005 р. вирок суду залишено без змін. Ухвалою колегії Судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України від 26 грудня 2005 р. касаційну скаргу позивача на зазначену ухвалу апеляційного суду було частково задоволено, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 01 березня 2005 р. скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

20 березня 2006 року ухвалою колегії судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Львівської області вирок Сихівського районного суду м. Львова від 20 січня 2005 р. стосовно позивача було скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 17 квітня 2008 р. кримінальну справу про обвинувачення позивача за ст. 120 ч.1 КК України направлено для проведення додаткового слідства в прокуратуру м. Львова.

Постановою слідчого прокуратури м. Львова від 15 травня 2009 р. кримінальну справу про обвинувачення позивача за ст.120 ч.1 КК України закрито на підставі ст. 6 п.2 КК України - за відсутністю в його діях складу злочину.

Постановою прокурора м. Львова від 24 вересня 2009 р. постанову слідчого прокуратури м. Львова від 15 травня 2009 р. скасовано, а кримінальну справу скеровано слідчому прокуратури для подальшого проведення попереднього слідства.

30 грудня 2009 року постановою слідчого прокуратури м. Львова кримінальну справу про обвинувачення позивача ОСОБА_2 за ст. 120 ч.1 КК України закрито на підставі ст. 213 п.2 КПК України за недоведеності участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1176 ЦК шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладання адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 2 ч.1 ст.2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутності у діянні складу злочину або недоведеності участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

У наведених у ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується і моральна шкода (п.5 ст.3 зазначеного Закону).

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Згідно з п. 4 Положенням про застосування цього Закону завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Відтак, відповідно до цього Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

А відтак, суд, установивши, що кримінальну справу, порушену відносно позивача, було закрито у звязку з недоведеності участі обвинуваченого у вчиненні злочину, що внаслідок цього та слідчих дій при розслідуванні кримінальної справи він перебував під слідством та судом протягом 5 років 5 місяців 20 днів, з яких перебував під вартою протягом року, прийшов до вірного висновку, що позивачу завдано моральну шкоду. Незаконні дії досудового слідства завдали моральної втрати позивачу, призвели до наведених судом в рішенні порушення нормальних життєвих звязків позивача, що вимагали та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, психічних і фізичних страждань, в погіршенні стану його здоров'я (оскільки перебуваючи в СІЗО з 03.03.2004 р. по 03.03.2005 р. захворів вогнищевим туберкульозом верхньої частини правої легені), погіршення відносин з оточуючими людьми, рідними, негативних наслідків морального характеру, зокрема не міг брати участь у виховані та утримання своєї малолітньої дочки, перебуваючи під слідством не зміг відвідувати тяжко хвору матір, яка померла під час перебування його під слідством. А відтак суд дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що визначаючи розмір моральної шкоди суд виходив з урахуванням обставин справи та в межах, встановлених цивільним законодавством, а саме, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Крім того, колегія суддів вважає, що визначений розмір відшкодування відповідає принципам рівності, поміркованості, розумності та справедливості, він не є більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не призводить до його збагачення.

За таких обставин, виходячи із характеру та обсягу моральних страждань, які зазнав позивач у звязку з незаконним порушенням відносно нього кримінальної справи, незаконним його затриманням та обранням міри запобіжного заходу у вигляді взяття під вартою, підпискою про невиїзд, перебуванням під слідством та судом більш як пять років, колегія суддів приходить до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу унаслідок незаконних дій досудового слідства, суд визначив вірно.

Покликання апелянта на те, що суд неправомірно послався як на підставу відшкодування моральної шкоди в цій справі - висвітлювання обставин кримінальної справи в засобах масової інформації, оскільки позивач має право на її відшкодування шляхом звернення до автора публікації та друкованого засобу масової інформації, не впливає на законність і обґрунтованість рішення суду, підставу для її відшкодування та розміру шкоди, оскільки суд зазначив це як один із наслідків неправомірних дій досудового слідства та прокуратури.

Крім того, не зазначення механізму по виконанню рішення суду по відшкодуванню шкоди на виконання вказаного вище Закону не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки про такий суд може розяснити колегія суддів, виклавши резолютивну частину рішення в новій редакції.

Враховуючи, що судом правильно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, то за таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст..ст.313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу представника Державного казначейства України ОСОБА_4 відхилити, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 червня 2010 року залишити без змін.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконних дій органів досудового слідства і прокуратури (незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою та підписки про невиїзд) 120 000 ( сто двадцять тисяч) грн., зобов'язавши Державне казначейство України списати з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 120 000 (сто двадцять тисяч) грн.

В решті позову відмовити».

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий : Бакус В.Я.

Судді: Курій Н.М.

ОСОБА_1