Сокальський районний суд Львівської області
Справа № 2-1144/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2010 року Сокальський районний суд Львівської області в складі

головуючого судд ОСОБА_1,

при секретарі Панчук І.І.,

за участю представників - адвокатів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сокаль цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третьої особи Львівського відділення ЗАТ «Альфа банк» про повернення коштів за договором позики, стягнення процентів та відшкодування моральної шкоди та зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_4, звернулася в суд з позовом до відповідача, ОСОБА_5, третьої особи Львівського відділення ЗАТ «Альфа банк» про повернення коштів за договором позики, стягнення процентів, в позовній заяві вказавши, що 10.03.2009 р. позивачка з ЗАТ «Альфабанк» у м.Львів отримала на прохання ОСОБА_5, яка є її тіткою кредит в сумі 22638,90 грн.

За умовами кредитного договору банк надав ОСОБА_4 кредит у сумі 22638,90 грн., а вона зобовязувалась своєчасно та в повному обсязі виплачувати банку проценти за користуванням кредитом у розмірі 0,01% річних та комісію за дії банку, що вчиняються на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанню ним своїх зобовязань за цим договором (комісія за управління кредитом) у розмірі 2% від суми кредиту за кожен місяць користування кредитом.

За взаємною домовленістю з відповідачкою кредит мала сплачувати вона з дотриманням всіх вимог кредитного договору. З умовами кредитного договору відповідачка була ознайомлена позивачкою. За вказані кредитні кошти відповідачка придбала будинок в с.Борове Сокальського району, в якому проживає по даний час. Грошові кошти були надані відповідачці терміном на 1 рік до квітня 2010 р.

Відповідачка частково виконала зобовязання, в звязку з чим банком ОСОБА_4 було нараховано пеню в сумі 4721,40 грн., з якої нею було сплачено 1100 грн., а решта суми не сплачена.

В лютому 2010 р. позивач звернулась до ОСОБА_5 з вимогою повернути їй борг, однак відповідачка сказала, що поверне гроші до 10.04.2010 р. і цього ж дня між ними було укладено договір позики на суму боргу від 10.02.2010 р., відповідно до якого ОСОБА_4 позичила ОСОБА_5 22638, 90 грн.

Даний договір укладено за участю свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Відповідно до п.2 договору позичальник зобовязується повернути борг в термін до 10.04.2010 р.

10.04.2010 р. ОСОБА_4 звернулась до ОСОБА_5 з вимогою повернути їй позичені кошти, проте з цього приводу остання повідомила, що грошей повертати не буде. Після цього позивачка неодноразово зверталась до відповідачки з вимогою повернути кошти, однак ОСОБА_5 позики не повернула.

В свою чергу ОСОБА_5 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним, в позовній заяви вказавши, що договір позики від 10.02.2010 р. не відповідає вимогам дійсності правочину, встановлених у ст.203 ЦК України, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним, в силу застосування до неї насильства. 10.02.2010 р. вона перебувала вдома, ОСОБА_4 разом з своїм родичем, ОСОБА_8, скориставшись відсутністю інших членів сімї, маючи наперед написаний зразок договору, погрожуючи їй фізичною розправою заставили підписати текст самого правочину. Погрози від ОСОБА_4 вона отримує і до сьогоднішнього дня. В даній ситуації крім насильства над ОСОБА_5, має місце викрадення правовстановлюючих документів на майно її чоловіка. Просить суд визнати договір позики грошей від 10.02.2010 р. недійсним та стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правову допомогу.

ОСОБА_4Р було подано заяву про зміну позовних вимог, в якій вона зазначила, що в ході розгляду даної справи відповідачка визнала, що позичила у позивачки гроші в сумі 2806 доларів США, що гривневому еквіваленті становить 22638,50 грн. на підтвердження чого між ними було укладено договір позики від 10.02.2010 р., заперечивши факт, що вона надала згоду на отримання ОСОБА_4 вказаних коштів в кредит, який вона погоджувалась сплачувати. В звязку з частковим поверненням коштів ОСОБА_5 відповідно до договору позики від 10.02.2010 р. просить суд стягнути з відповідачки 17753,76 грн. основного боргу за договором позики від 10.02.2010 р., 5000 грн. моральної шкоди та 5000 грн. витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні позивач, ОСОБА_4, та представник позивача ОСОБА_2 змінені позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити в повному обсязі, в обгрунтування надали пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві. Зустрічний позов ОСОБА_5 не визнали та просили суд в позові ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним відмовити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 та представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнали, просять в позові відмовити. Зустрічний позов підтримали, просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в обгрунтування надали пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві.

Представник третьої особи ЗАТ «Альфа банк» в судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про, що свідчить судовий виклик із поштовим повідомленням, в якому вказано, що він належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_14 в судовому засіданні дали свідчення щодо обставин отримання та повернення коштів позичених ОСОБА_5, в ОСОБА_4, однак суд їх до уваги не приймає, оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші були повернуті позикодавцю.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення змінених первинних позовних вимог та у відмові в зустрічному позові з таких підстав.

Судом встановлено, що між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №490141480 від 10.03.2009 року на суму 22638,90 грн. з поверненням кредиту до 10.03.2017 р.

Як вбачається з копій квитанцій ОСОБА_4 сплачує кредит згідно договору №490141480 від 10.03.2009 р.

Також з оглянутої в судовому засіданні копії договору позики від 10.02.2010 р. встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали договір позики, згідно якого ОСОБА_5 позичила у ОСОБА_4 гроші в сумі 22638, 90 грн. та зобовязуються повернути борг в термін до 10.04.2010 р.

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення умов договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Судом встановлено істотне порушення умов договору зі сторони ОСОБА_5, оскільки відповідач не сплатила встановлених договором виплат. ОСОБА_4 зверталася з вимогою до відповідачів про сплату позики.

Позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Однак, дана вимога не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не представлено суду доказів отримання нею моральної шкоди.

За змістом ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч.2 ст.1051 ЦК України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на свідченнях свідків, а може бути підтверджена лише належними та допустимими доказами.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Судом встановлено, що договір позики від 10.02.2010 р. укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідними для вчинення правочину передбачених ст.203 ЦК України .

Підстав для визнання його недійсним не має.

Згідно із ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 57-60 ЦПК України.

ОСОБА_5, суду не надано жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог та в обґрунтування своїх заперечень.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, ст.ст. 23,203,215,526,530,533,625, 651,1046,1047,1051 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третьої особи Львівського відділення ЗАТ «Альфа банк» про повернення коштів за договором позики, стягнення процентів та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 17 753 (сімнадцять тисяч сімсот пятдесят три) грн. 76 коп. суму заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 5 000 (пять тисяч) грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 (двісті двадцять)грн. 75коп. державного мита та 120 (сто двадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

У вимозі стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 5000 (пять тисяч) грн. моральної шкоди - відмовити.

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: