Апеляційний суд Чернігівської області
Справа № 22ц-2703/2010 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія - цивільна Доповідач ІВАНЕНКО Л.І
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2010 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: ІВАНЕНКО Л.В.

суддів: ІШУТКО В.М., ОСОБА_2

при секретарі: БИВАЛЬКЕВИЧ Т.В.

За участю: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Чернігівського районного суду від 17 травня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Територіальної громади села Довжик в особі Довжицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Чернігівського районного суду від 17 травня 2010 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до територіальної громади с Довжик в особі Довжицької сільської ради Чернігівського району та області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, після померлого 17.03.2003 року ОСОБА_5

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, доводи якої зводяться до того, що при ухваленні даного рішення судом залишилось не врахованим, що вона фактично прийняла спадщину, після померлого її батька ОСОБА_5, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном, у зв'язку з чим, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити рішення про задоволення її позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача ОСОБА_3, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає відхиленню, а рішення Чернігівського районного суду від 17 травня 2010 року - залишенню без зміни, виходячи з наступного.

Судом встановлено, 08.04.1996 року батьком позивачки ОСОБА_5 було складено заповіт (а.с. 7), посвідчений секретарем виконавчого комітету Довжицької сільської ради народних депутатів Чернігівського району, згідно до якого ОСОБА_5 заповів усе своє майно дочці ОСОБА_4

17 березня 2003 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, яка мається в матеріалах справи (а.с. 6).

В лютому 2010 року позивачка, посилаючись на юридичну необізнаність щодо необхідності за наявності заповіту подавати заяву' про прийняття спадщини, звернулась до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини на підставі ст. 1272 ЦК України.

Проте, з матеріалів справи встановлено, що спадкова справа на майно, після смерті ОСОБА_5 не заводилась (довідка Чернігівської районної державної нотаріальної контори № 301/01-14 від 18.03.20010 року та довідка Чернігівської державної нотаріальної контори від 128.04.2010 року № 2247/02-14-а.с. 21,30).

Указані обставини та пояснення ОСОБА_4 у позовній заяві свідчать про те, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку після відкриття спадщини або про видачу свідоцтва про право на спадщину, позивачка не зверталась.

Оскільки спадщина відкрилась та за доводами ОСОБА_4 була прийнята нею фактично на підставі положень ст. 549 ЦК України в редакції 1963 -року, відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на дані правовідносини поширюються норми ЦК України 1963 року, за приписами яких, для оформлення права на спадщину позивачці належить звернутись до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Вказаний порядок отримання свідоцтва про право на спадщину спадкоємцями, які прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, визначений в п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року № 18/5, яка була чинною на момент відкриття спадщини.

Враховуючи те, що позивачка з вищевказаною заявою до нотаріальної контори не зверталась, а закон передбачав саме такий порядок вирішення даного питання, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у^ч задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Оскільки рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Чернігівського районного суду від 17 травня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців.