Полонський районний суд Хмельницької області
Справа №2-703/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2010 року Полонський районний суд

в складі:

головуючого судді Горгулько Н.А.,

при секретарі Кравчук В.В.,

за участю позивача, її представника ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,ОСОБА_3 , представника органу опіки та піклування ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полонне цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Полонського відділення «ПриватБанку», Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа на стороні позивача орган опіки і піклування Полонської міської ради, третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Полонського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним договору про іпочний кредит, іпотечний договір та розірвання даних договорів, -

в с т а н о в и в :

В червні 2010 року позивач звернулась до суду з позовом до Полонського відділення «ПриватБанку» про визнання недійсним договору про іпочний кредит, іпотечний договір та розірвання даних договорів вказуючи, що 4 серпня 2003 року придбала у власність трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, де проживає зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_7 З метою проведення ремонту квартири позивач звернулась до Полонського відділення «ПриватБанку» про видачу їй кредиту в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень. 20 лютого 2008 року позивач уклала з Полонським відділенням «ПриватБанку» договір про іпотечний кредит № HMPWGI, за яким отримала кредит терміном на десять років та іпотечний договір. Банк надав позивачу кредит за умови передачі ним в іпотеку нерухомого майна, яке належить йому на праві власності, а саме трьохкімнатної квартири №20, що знаходиться в будинку №106 по вул.Л.Українки в м.Полонному Хмельницької області. Вказує, що на момент укладення договору про іпотечний кредит від 20 лютого 2008 року та договору іпотеки, разом з нею проживав і проживає до теперішнього часу неповнолітній син позивача, а тому необхідно було надати в розпорядження банку та нотаріуса дозвіл органу опіки і піклування. Позивач, посилаючись на ст.. 215, 216 ЦК України, ст..17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.12 «Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Закон України «Про іпотеку» просить суд визнати недійсним іпотечний договір укладений між ним та Полонським відділенням «ПриватБанку», посвідчений приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу ОСОБА_6 20 лютого 2008 року та договір про іпотечний кредит.

В подальшому позивач уточнила позовні вимоги та просила визнати договір про іпотечний кредит №HMPWGI від 20 лютого 2008 року та договір іпотеки нікчемними а також скасувати реєстраційний записи про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек за реєстраційним №6630672 від 20.02.2008 року та реєстраційний запис про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №6630569 від 20.02.2008 року.

Судом залучено до участі у справі як співвідповідача ПАТ КБ «ПриватБанк».

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_1 позов підтримали та просять його задовольнити, з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Полонського відділення «ПриватБанку», проти позову заперечував та просить відмовити у його задоволенні посилаючись на те, що вказаний іпотечний договір було укладено з позивачем в забезпечення виконання кредитного договору, за яким позивач отримала кошти для ремонту квартири, що є предметом іпотечного договору. Вказаний договір був посвідчений нотаріусом та був укладений позивачем добровільно, не під впливом тяжких обставин, загрози або примусу, насильства. При укладенні договору позивач не надала даних про те, що в спірній квартирі проживає її малолітній син. Відповідно до вимог ст.ст.509, 526, 527, 629 ЦК України позивач зобовязаний виконувати взяті на себе зобовязання за договором, який є обовязковим до виконання його сторонами. Можливість забезпечення виконання договором заставою передбачено ст.ст.546, 548, 589 ЦК України. Відповідно до ст.ст.1, 3, 19, 20 закону України «Про заставу», ст.572, 574, 589 ЦК України відповідач має право за рахунок заставленого майна, на підставі іпотечного договору, задовольнити свої вимоги за кредитним договором з вартості заставленого майна. На підставі ст.216 ЦК України, суд зобовязаний застосувати наслідки недійсності нікчемних правочинів у випадку задоволення позовних вимог, але представник відповідача вважає це у даному випадку неможливим. Правовідносини між сторонами регулюються ЦК України та Законом України «Про іпотеку», відповідно до яких, у разі невиконання позивачем своїх зобовязань за кредитним договором, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, що забезпечує кредитне зобовязання. Доводи позивача на те, що при укладенні договору іпотеки не було отримано дозволу органу опіки та піклування, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідач сама приховала інформацію про проживання неповнолітнього сина в спірній квартирі.

Третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Полонського районного нотаріального округу ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, про слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила, заяв, клопотань, заперечень не надала.

Представник третьої особи - представник органу опіки та піклування Полонської міської ради ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, суду надано заяву з проханням розглянути справу без участі представника вказаної служби. У судовому засіданні 03.09.2010 року суду пояснила, що органом опіки та піклування Полонської міської ради згода на укладення іпотечного договору, що є предметом позову, не надавалася з тієї причини, що за нею ніхто не звертався. Вважає, що укладеним іпотечним договором були порушені права та інтереси малолітнього сина на користування житлом.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, представника органу опіки та піклування Полонської міської ради ОСОБА_4, дослідивши надані суду докази та матеріали справи, суд вважає, що в позові до Полонського відділення «ПриватБанку» слід відмовити, оскільки філія не є юридичною особою, в іншій частині позов задоволити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.203 ЦК України, яка визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для його чинності, ч.1 вказаної статті встановлює, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.6 цієї ж статті правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх дітей.

Ст.215 ч.1 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст.203 ЦК України. Ч.3 цієї ж статті встановлює, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. Ч. 3 ст.17 цього ж закону передбачає, що б атьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Ч.2 ст.18 вказаного закону передбачає, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Ст.12 Закону України«Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» передбачає, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути об'єкт нерухомого майна за умови, що нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Ст.6 вказаного Закону встановлює умови передачі нерухомого майна в іпотеку, а саме - у разі обмеження правомочності розпорядження нерухомим майном згодою його власника або уповноваженого органу державної влади чи органу місцевого самоврядування така ж згода необхідна для передачі цього майна в іпотеку; і потекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку.

Ст. 9 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору не дійсним.

Позивач ОСОБА_5, яка уклала договір іпотеки, є матірю малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Полонським відділом реєстрації актів громадянського стану, 17.08.1996 року.

Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Таким чином, суд приходить до висновку, що під час укладання договору іпотеки (житлової нерухомості) порушено право малолітньої дитини, а саме не отримано дозвіл органу опіки та піклування на укладання договору іпотеки, так як вказаний договір підлягає нотаріальному посвідченню.

При посвідченні договору іпотеки приватний нотаріус ОСОБА_6 в повній мірі не з'ясувала наявність у ОСОБА_5 малолітніх дітей, а лише обмежилася довідкою Полонської житлово-експлуатаційної контори, що ОСОБА_5 проживає та зареєстрована одна, а так як на час укладення договору не було згоди органу опіки та піклування, тому були порушені права малолітньої дитини.

Відповідно до вимог ст.ст.215,216 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в моменти вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Укладаючи договір іпотеки позивачем ОСОБА_5 порушено вимоги ч.6 ст.203 ЦК України, а саме правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Тобто, ОСОБА_5 будучи матірю малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уклала договір іпотеки, який суперечить житловим правам та інтересам малолітньої, а тому такий договір є нікчемним з моменту його укладання, і в даному випадку повинні застосовуватися наслідки нікчемності договору.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про іпотеку», ст.ст.203, 215, 216, 334 ЦК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 14, 57, 58, 60, 79, 81, 84, 88, 208, 209, 214 -215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_5 до Полонського відділення «ПриватБанку» відмовити.

Позов ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа на стороні позивача орган опіки і піклування Полонської міської ради, третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Полонського нотаріального округу ОСОБА_6 задоволити частково.

Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину- договору іпотеки (житлової нерухомості) укладеного 20.02.2008 року за №20 між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», посвідченого приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу ОСОБА_6, а також договору про іпотечний кредит №HMPWGI від 20 лютого 2008 року.

Скасувати реєстраційний запис про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек за реєстраційним №6630672 від 20.02.2008 року.

Скасувати реєстраційний запис про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №6630569 від 20.02.2008 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подання до Полонського районного суду апеляційної скарги протягом десяти днів після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча: Н.А.Горгулько