Справа .№22ц-143/10 Головуючий у І інстанції: Малех І.Б.
Категорія: 39 Доповідач: Шандра М.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2010 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Шандри М.М., Гончарук Л.Я.

при секретарі: Глинському О.А.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 12 жовтня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 12 жовтня 2009 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Визнано інформацію, поширену ОСОБА_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, у заяві, адресованій на ім"я начальника Контрольно-ревізійого управління Львівської області в 2008 році стосовно наявності судимості та недотримання санітарно-побутових умов проживання в гуртожитках щодо ОСОБА_3, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 недостовірною.

Зобов"язано ОСОБА_1 спростувати зазначену вище інформацію, шляхом скерування відповідного листа спростування до Контрольно-ревізійного управління Львівської області протягом одного місяця після набуття рішенням законноїх сили.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 1000 гривень відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 200 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1

В апеляційній скарзі покликається на те, що у своїй заяві прокурору Львівської області і начальнику Контрольно-ревізійого управління Львівської області, вживаючи щодо позивача слово "судимий", він мав на увазі те, що ОСОБА_3 мав справу із судом, адже постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 24.06.2003 року, яку лише через рік скасовано судом касаційної інстанції, ОСОБА_3 було визнано винним і накладено штраф на підставі ч.2 ст.8 ЗУ "Про боротьбу з корупцією".

Покликаючись на Конституцію України та Рішення Конституційного Суду України про офіційне тлумачення положення ч.7 ЦК України від 10.04.2003 року зазначає, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містить певні відомості про недодержання законів посадовими чи службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення також відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність та ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової особи. Суд не врахував, що він вимагав перевірки викладеного у зверненні, а не поширював відомості стосовно особистого життя позивача.

Просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати на ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у позові.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 у 2008 р. звернувся до начальника Контрольно-ревізійного управління у Львівській області із заявою, в якій константує факт наявності у позивача судимості та недотримання санітарних та побутових вимог у гуртожитках Університету (т.1, а.с. 237-241).

Задовольняючи позовні вимог в частині визнання недостовірною інформації, поширеної ОСОБА_1 у зазначеній заяві, районний суд виходив з того, що до компетенції Контрольно-ревізійного управління не входить перевірка зазначених фактів викладених у зверненні.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду не можна.

Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатись до органів державної влади чи місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Районним судом встановлено, що аналогічне звернення відповідача було предметом розгляду прокуратурою Львівської області. В ході розгляду звернення встановлено, що управлінням ДСБЕЗ ГУМВСУ у Львівській області проводилась перевірка фінансово-господарської діяльності Львівського державного аграрного університету за період 2006-2008 р.р. у звязку з чим останнім залучено Контрольно-ревізійне управління у Львівській області для проведення відповідної ревізії, що стверджується листом прокуратури Львівської області від 09.02.2008 року № 15-2242-97 (т.1 а.с.61).

Як убачається з матеріалів справи, Контрольно-ревізійним управлінням у Львівській області у межах компетенції проведено перевірку фактів, зазначених у скарзі ОСОБА_1, яка надійшла на адресу КРУ у Львівській області, про що йому надана відповідь від 05.06.2008 року № 04-16/105 с (т.1, а.с.100-107).

Таким чином, відповідач реалізовував своє конституційне право на звернення з метою перевірки викладених у заяві відомостей, а не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян.

Звернення до правоохоронного чи державного органу із заявою або скаргою про неправомірні дії іншої особи не може розцінюватись як поширення неправдивих відомостей, якщо не встановлено, що фактично метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації певної особи.

З урахуванням викладеного у суду першої інстанції не було законних підстав для задоволення позову ОСОБА_3

Рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 статті 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Відповідно до п.6 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 помер 13.10.2009 року (т.2,а.с.21). Спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Враховуючи викладене, рішення суду в частині задоволення позову та стягнення судових витрат відповідно до ч.1 ст.310 ЦПК України підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись п.4 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ч.1 ст.310, ст. 314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 жовтня 2009 року скасувати в частині задоволення позову та стягнення судових витрат, провадження у справі в цій частині закрити.

У решті рішення залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двох місяців шляхом подання на неї касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: