Апеляційний суд Рівненської області
Справа № 22-383/2010 Головуючий в 1 інстанції: Кушнір О.Г.
Категорія: 57 Доповідач: Демянчук С.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2010 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Василевича В.С., Шимківа С.С.

при секретарі: Чалій Н.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 січня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Урвенської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, державного акту на право приватної власності на землю та зобовязання вчинити дії.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 січня 2010 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що вказане рішення суду є незаконним та необґрунтованим з наступних мотивів: недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що рішення Урвенської сільської ради № 149 від 25 січня 2002 року та Державний акт на право приватної власності на землю серії І-РВ 029419 на імя відповідача мали бути визнані недійсними, оскільки сільською радою рішення про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 не приймалось. Рішення № 20 від 13 червня 2002 року, на яке міститься посилання в Державному акті, як на підставу передачі у приватну власність земельної ділянки, Урвенською сільською радою не приймалось.

Вказує, що покликання суду про те, що дане рішення не є предметом судового розгляду і доказів його підроблення позивачем не представлено, не заслуговують на увагу, оскільки суду надано належний та достовірний доказ того, що питання про надання земельної ділянки відповідача на сесії сільської ради.

Просила рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 січня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсними рішення Урвенської сільської ради від 25 січня 2002 року № 149 про надання ОСОБА_2 дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку та інших господарських споруд в с. Загребля із земель запасу сільської ради та Державний акт на право приватної власності на землю серії І-РВ 029419 на ім"я ОСОБА_2; зобов"язати Урвенську сільську раду прийняти рішення про передачу земельної ділянки, розташованої за адресою с. Загребля Урвенської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області у її та відповідача спільну сумісну власність; витрати по справі покласти на відповідача.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі.

ОСОБА_2, його представник, сільська голова апеляційну скаргу не визнали, вважають висновки суду першої інстанції правильними. Просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених вимог, оскільки спірна земельна ділянка не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вона надавалась відповідачу ОСОБА_2 безоплатно частку із земельного фонду.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведені відповідні мотиви та докази з якими погоджується апеляційний суд, оскільки такі висновки суду ґрунтується на вимогах чинного законодавства та здобутих у справі доказах.

Так, відповідно до положень ст.ст. 40, 81 Земельного Кодексу України, ст. 22 КпШС / яка діяла на час спірних правовідносин/ земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель, ведення особливого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки ідеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Сторони апеляційному суду підтвердили, що на земельній ділянці будь-які будівельні роботи не проводилися, тобто спільної сумісної власності на об"єкти нерухомості не виникло.

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства / ст.11 ЦПК України/ суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до норм ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування і подання доказів процесуальним Законом / ст.60 ЦПК/, покладено на сторони.

Однак, належними і допустимими доказами в передбаченому законом порядку, ОСОБА_1 висновки суду не спростувала.

Поскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, та, враховуючи, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно встановив дійсні обставини справи, з'ясував характер взаємовідносин сторін, постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, та зважаючи, що не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, ЦПК України колегія суддів , -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 січня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею чинності.

Головуючий суддя: Демянчук С.В.

Судді : Василевич В.С.

ОСОБА_3