Комсомольський районний суд м.Херсона
Справа № 2-465/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2010 року Комсомольський районний суд м. Херсона в складі :

головуючого судді Мусулевського Я.А.,

при секретарі Труновій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу,

встановив:

В липні 2009 року, діючи за дорученням, до суду звернувся представник ОСОБА_1 з вказаним позовом. В позовній заяві зазначено, що 01.12.2004 року між ОСОБА_1 та приватним підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір безвідсоткового цільового займу (позики). За умовами договору повноваженим представником сторін є Позичальник ОСОБА_2 та ОСОБА_3, Кредитором ОСОБА_1 Сума займу складала 300000 грн. З грудня 2004 року по 12.02.2005 року повноважний представник ОСОБА_2 ОСОБА_3. отримала 300000 грн., про що свідчать розписки. Крім того, відповідачі отримали понад встановлену договором суму, ще 100000 грн., 130000 грн., 4700 грн. та 1650 грн., що також підтверджується розписками ОСОБА_3 Таким чином позивачем було надано відповідачам 536880 грн. позики. Договором передбачалося, що строк надання займу з моменту надання останньої суми складає 2 роки. Оскільки останні кошти були надані 05.05.2005 року, то строк повернення боргу становить 05.05.2007 року. Оскільки з боку відповідачів умови договору вчасно виконані не були, позика не була повернута, то згідно п. 8.1 договору, вина сторона повинна відшкодувати спричинені збитки. Тому позивач просить стягнути з відповідачів суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, починаючи з часу закінчення дії договору. Так представник позивача просив стягнути на користь ОСОБА_1 з ПП ОСОБА_2 суму 536880 грн., втрати від інфляції 250049,81 грн., 3% річних 43281,14 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача декілька разів змінював позовні вимоги. Посилаючись на раніше зазначені підстави, а також на те, що відповідальність за виконання зобовязань повинна нести і ОСОБА_3, оскільки вона в п. 11 договору зазначена також як позичальник, фактично отримувала грошові кошти та ними розпоряджалася, змінив суму позовних вимог. Так представник позивача просив стягнути солідарно з ПП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 300000 грн. основного боргу, 200310 грн. втрати від інфляції та 28511,11 грн. 3% річних, а також стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 236350 грн. суму основного боргу, 22618,70 грн. втрати від інфляції та 7945,25 грн. 3% річних.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали в повному обсязі, просили вимоги задовольнити з підстав зазначених в позові.

ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона грошові кошти не отримувала. Підтвердила, що договір позики вона підписувала, але грошові кошти отримувала її мати ОСОБА_3, яка витрачала їх самостійно на розвиток фітнес клубу.

ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнала частково та пояснила, що вона позичила у ОСОБА_1 536350 грн. для ремонту та обладнання фітнес клубу. Документи на цей клуб оформлені на її доньку ОСОБА_2, яка являється приватним підприємцем, тому договір позики було укладено між ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_2 Зазначеними коштами ОСОБА_2 не розпоряджалася. Вважає, що відповідальність повинна нести лише вона та згідна виплатити поступово борг в сумі 536350 грн. В іншій частині позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволені відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи та дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Судом було встановлено, що 01.12.2004 року між ОСОБА_1 та субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 було укладено договір безпроцентної цільової позики (далі Договір). Метою надання позики було використання грошових коштів для реконструкції орендованого приміщення під фізкультурно-оздоровчий комплекс, а також закупівля необхідного обладнання для цього комплексу. Сума позики становила 300000 грн. Строк надання займу складав 2 роки з моменту отримання останнього траншу. Підтвердженням отримання грошових коштів слугують розписки. Пунктом 11 Договору передбачено, що повноважними представниками сторін за даним договором є позичальник ОСОБА_2 та ОСОБА_3

На виконання зазначеного договору ОСОБА_1 надав ОСОБА_3, а вона прийняла від нього грошові кошти. ОСОБА_3 діяла на підставі довіреності від ОСОБА_2 Відповідно до розписок позика була отримана: 31.12.2004 року 100000 грн., 31.01.2005 року 100000 грн., 12.02.2005 року 100000 грн., 01.03.2005 року 100000 грн., 05.05.2005 року 133000 грн., 4700 грн. та 1650 грн. Загальна сума позики становила 539350 грн., що на 3000 грн. більше ніж зазначив позивач.

Враховуючи, що суд розглядає спір лише в межах заявлених позовних вимог, при визначені суми боргу, суд керується сумою заявленою позивачем (536350 грн.).

У вищезазначених розписках вказано, що всі позичені суми отримані на виконання умов Договору від 01.12.2004 року.

Факт отримання вищезазначених сум ОСОБА_3 не заперечується та вона визнає, що повинна повернути вказані суми.

Відповідно до 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позичкодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

П 5.1 Договору передбачено, що строк надання займу становить 2 роки з моменту одержання останнього траншу. Сума позики в 300000 грн. була надана 12.02.2005 року, про що свідчать розписки. Тому строк повернення безпроцентної позики в 300000 грн. становить 12.02.2007 року. Після вказаної дати, кредитор має право вимагати повернення боргу з урахуванням вимог передбачених статтями 1050 та 625 ЦК України. Так ст.. 1050 ЦК України передбачає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.. 625 ЦК України. В ст.. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі викладеного, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення крім основної суми боргу в 300000 грн. також суму втрат від інфляції та 3% річних за період з 12.02.2005 року по березень 2010 року.

З лютого по грудень 2007 року індекс інфляції становив 116,009 %, за 2008 рік 122,3%, за 2009 рік 112,3 %, за січень, лютий, березень 2010 року - відповідно 101,8 %, 101,9% та 10,9 % За весь період прострочення індекс інфляції склав 166,77%, які помножені на суму боргу (300000) = 500310 грн. 300000 грн. = 200310 грн. Таким чином втрати від інфляції становлять 200310 грн.

Три відсотки річних визначаються виходячи з дати прострочення виконання зобовязання (12.02.2007 року )по день судового засідання на якому були уточнені позовні вимоги (13.04.2010 року). Кількість днів прострочення зобовязання становить 1156 днів. 300000*3%/365*1156/100=28504,11 грн.

Загальна сума боргу становить: 3000000+200310+28504,11= 528814,11 грн.

Одержані грошові кошти понад зазначеної в договорі суми, а саме 236350 грн. відповідачі повинні були повернути після предявлення вимоги. ОСОБА_3 не заперечувала, що вказану суму повинна була повернути до кінця лютого 2009 року.

Розрахунок індексу інфляції складається та становить: з лютого 2009 по березень 2010 року 109,57 %. Втрати від інфляції становлять 236350 грн. * 109,57 % = 258968,70 грн. 236350 грн. = 22618,70 грн.

Три проценти річних за період з 01.03.2009 року по 13.04.2010 року (409 дні) становить 236350*3%/365*409/100=7945,25 грн.

Загальна сума боргу становить 236350 + 22618,70 + 7945,25 = 266913,95 грн.

З урахуванням того, що всі грошові кошти були позичені в межах договору позики від 01.12.2004 року, за яким позивальником виступала ФОП ОСОБА_2, а фактично грошові кошти були отримані ОСОБА_3, яка, як зазначила сама в судовому засіданні, самостійно визначала на які потреби витрачати отримані кошти і фактично витратила позичку на реконструкції приміщення під фізкультурно-оздоровчий комплекс із закупівлею необхідного обладнання, тобто за цільовим призначенням, а також неодноразово зазначала, що відповідальною особою являється вона. Суд вважає, що відповідачі несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Відповідно до ст.. 543 ЦК України, у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Тому вищевстановлені суми основного боргу, втрати від інфляції та 3% річних підлягають стягненню в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Згідно статей 79 та 88 ЦПК України, з врахуванням того, що позов підлягає задоволенню, на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 212, 213 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 300000 грн. 00 коп.. сума основного боргу, 200310 грн. втрати від інфляції, 28511 грн. 11 коп. 3 % річних від суми боргу.

Стягнути солідарно з приватного підприємця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 236350 грн. 00 коп.. сума основного боргу, 22618 грн. 70 коп. втрати від інфляції, 7945 грн. 25 коп. 3 % річних від суми боргу.

Стягнути солідарно з приватного підприємця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1649 грн. 00 коп. судового збору та 222 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Комсомольський районний суд м. Херсона шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя