Справа № 22ц-3618 Головуючий у 1-й інстанції- Мартинишин Я.М.
Категорія: 57 Доповідач в 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області складі:

головуючого: Павлишина О.Ф.

суддів: Шандри М.М., Мусіної Т.Г.

при секретарі: Балюк О.С.

розглянувши в порядку ч.1 ст.304 - 1 ЦПК України в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова на постанову Личаківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та стягнення недоплаченої щомісячної надбавки до пенсії,-

ВСТАНОВИЛА:

оскаржуваною постановою позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова задоволено частково, визнано неправомірними дії відповідача щодо нарахування щомісячної доплати до пенсії ОСОБА_2 в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, встановлену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22.05.2008р. по 31.12.2008 року. Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова здійснити нарахування щомісячної доплати до пенсії ОСОБА_2 в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, встановлену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та провести відповідну виплату за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 з урахуванням ст.28 Закону України "Про загальнообов"язкове пенсійне страхування" виплачених сум за вказаний період.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанову оскаржило Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова, просить її скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 у звязку із неповним встановленням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду встановленим обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд зобовязав відповідача здійснити дії, які не входять до його компетенції, оскільки підвищення до пенсії є соціальною доплатою, а органи Пенсійного фонду України здійснюють виплату пенсій. Крім цього, суд зобовязав відповідача провести нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, проте законодавством не визначено таке поняття як «мінімальна пенсія за віком» як розрахункової величини для підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону .

Зазначає, що згідно чинного законодавства усі видатки державних органів визначаються законом про Державний бюджет і при здійсненні бюджетного процесу положення нормативно- правових актів застосовуються лише в частині, що не суперечать цьому закону.

Оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» видаткова частина не передбачала виплат на ці цілі, то відповідач не міг здійснювати виплату підвищення до пенсії. Крім цього, законодавством не було врегульовано питання джерел фінансування та механізму даних виплат.

Заслухавши судцю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсія або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Як було встановлено судом першої інстанції, позивачка є дитиною війни в розумінні ст. Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і відповідно до ст. 6 цього ж Закону право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення до пенсії в розмірі ЗО відсотків від мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п.41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», текст ст.6 Закону Україні «Про соціальний захист дітей війни» викладено у новій редакції, відповідно до якої дітям війни (крім тих на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії ї»чий соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» таке підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України і є неконституційними вищевказані зміни щодо розміру пенсії дітям війни.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Судом правильно не були взяті до уваги доводи відповідача про неврегульованість механізму реалізації положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і згідно з цією нормою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, при визначенні розміру підвищення відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, який визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушення відповідачем прав позивачки щодо нарахування і виплати надбавки до пенсії як дитині війни у розмірі, визначеному ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18.11.2004 року у період з 22 травня по 31 грудня 2008 року.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» доплат до пенсії не може бути причиною невиконання покладених на Управління Пенсійного фонду України зобовязань, оскільки реалізація особою права що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у постанові суду першої інстанції.

Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування чи зміни відсутні.

рючисьч.1 п.1 ст.307, 308, ч. 1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львові відхилити.

Постанову Личаківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та в йому порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді