Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Качмар М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Личаківського району м.Львова на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 17 травня 2007 року по справі за позовом приватного підприємства «ГалФ» до ОСОБА_1, з участю третьої особи: обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», про усунення перешкод, визнання права власності, зобовязання провести реєстрацію та видати витяги про реєстрацію права власності, присвоєння адреси ,-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся з позовом, з врахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, про усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням станції технічного обслуговування, яке знаходиться на перехресті вулиць ОСОБА_2 у місті Львові, та визнання права власності на вказані приміщення з присвоєнням поштової адреси. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач, після закінчення строку договору зберігання не звільняє займані приміщення станції технічного обслуговування на перехресті вулиць ОСОБА_2 у м.Львові, де зберігались належні йому речі, чинить перешкоди позивачу у користуванні цими приміщеннями, заперечуючи його право власності на них.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 17 травня 2007 року позов задоволено. Зобовязано ОСОБА_1 не чинити перешкод позивачу у користуванні та звільнити приміщення станції технічного обслуговування на вулиці Б.Хмельницького-Кукурудзяна у місті Львові. Визнано за позивачем право власності на приміщення станції технічного обслуговування по вулиці Б.Хмельницького-Кукурудзяна у місті Львові, що позначена під літерою А-2, присвоївши поштову адресу: м.Львів, вулиця Б.Хмельницького, 192-б. Зобовязано обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» зареєструвати за позивачем право власності на вказане приміщення та видати витяги про реєстрацію права власності. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення оскаржив прокурор Личаківського району м.Львова. Вапеляційній скарзі прокурор посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що відповідачем ОСОБА_1 не порушене право позивача, яке підлягає судовому захисту. Право власності на нову річ виникає відповідно до ст. 331 ЦК України після прийняття обєкту в експлуатацію та його державної реєстрації. Будівництво проведене на земельній ділянці, яка не виділялася позивачу у встановленому порядку. Власник земельної ділянки в особі Львівської міської ради не брав участі в розгляді справи. Будівництво є самочинним. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, оскільки суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд провів оцінку доказів всупереч вимогам ст.ст. 57, 212 ЦПК України.

Згідно зі ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень.

Встановлено, що між сторонами укладено договір зберігання від 4 квітня 2006 року. Пунктом 3.1 цього договору визначено, що спори вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у випадку недосягнення згоди судом. Доказів про те, що з приводу виконання умов зазначеного договору між сторонами виник спір та такий врегульовувався шляхом переговорів, а також того, що право позивача на обєкт нерухомості - станцію технічного обслуговування, порушено відповідачем ОСОБА_1, не надано.

Наказом № 25 від 19 лютого 2002 року департаменту землеустрою та планування забудови міста позивачу надано дозвіл на проектування тимчасового автостояночного комплексу на перетині вулиць ОСОБА_3 і Кукурудзяної у місті Львові. 28 вересня 2004 року Інспекцією Держархбудконтролю Львівської міської ради видано дозвіл на виконання будівельних робіт по улаштуванню цього тимчасового обєкта. Строк дії дозволу до 31 вересня 2009 року. Позивач уклав договір на будівництво тимчасового автостояночного комплексу.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду у порядку, визначеному ЦПК України (ч.1 ст.З ЦПК України).

Власник майна відповідно ст.392 ЦК України може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом, а відповідно до ч.2 цієї статті, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації; якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Законом України «Про планування і забудову територій» (ст. 30-1) визначено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів здійснюється приймальними комісіями. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до закону.

Відповідно до п.1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації обєктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», обовязковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема право власності на нерухоме майно.

Збудований позивачем обєкт на перехресті вулиць Б.ОСОБА_2 у м.Львові на час звернення ним до суду в експлуатацію не приймався, право власності на нього не реєструвалося. Питання виділення земельної ділянки для будівництва обєкта нерухомості не вирішене.

Відповідно до ст. 376 ЦК України будівля або споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила чи здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Докази про наявність передбачених законом підстав для визнання права власності на обєкт нерухомості за позивачем не надані. Підстави для задоволення вимог про присвоєння будівлі поштової адреси, проведення реєстрації права власності та видачу витягів про реєстрацію такого права відсутні.

Колегія суддів, виходячи з аналізу доказів по справі, робить висновок, що з врахуванням заявлених позовних вимог, позов до задоволення не підлягає.

Оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1, ст.307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Личаківського району м.Львова задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 17 травня 2007 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову приватного підприємства «ГалФ» до ОСОБА_1 про зобовязання виконати вимоги договору зберігання майна від 4 квітня 2006 року та звільнення приміщення станції технічного обслуговування від майна відповідача; присвоєння приміщенню станції технічного обслуговування на вулиці Б.Хмельницького-Кукурудзяній поштову адресу: м.Львів, вулиця Б.Хмельницького,192-б; визнання за позивачем права власності на станцію технічного обслуговування на вулиці Б.Хмельницького,192-б у місті Львові; зобовязання обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» зареєструвати право власності за позивачем на станцію технічного обслуговування на вулиці Б.Хмельницького,192-б у місті Львові та видати витяги про реєстрацію такого права власності.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: