Ленінський районний суд м.Дніпропетровська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2010 року м.Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Шавули B.C.

при секретарі Коваленко A.A.,

за представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступник Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк») ЗО квітня 2009 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування підстав зазначив, що на умовах укладеного кредитного договору № DNHDAN02002828 від 04.05.2007 року Банк надав, а ОСОБА_2 отримав кредитні кошти у розмірі 37996,30 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.05.2012 року. ОСОБА_2 належним чином свої зобовязання не виконав, допустив прострочення кредитних зобовязань по поверненню кредиту, внаслідок чого станом на 24.03.2009 року його заборгованість перед Банком становить 25 133,51 доларів США, яка складається із:

-24 319,05 доларів США - заборгованості за кредитом;

-814,46 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути із відповідача на свою користь суму заборгованості у розмірі 25 133,51 доларів США та судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на викладені у позові обставини та надані суду докази.

Відповідач - ОСОБА_2, його представник ОСОБА_4, обставини позову та позовні вимоги не визнали, просили суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на необґрунтованість доводів позивача щодо фактичного виконання Банком свого обовязку із надання кредиту, неправомірність дій Банку при підвищенні процентної ставки, внаслідок яких, на думку відповідача, необґрунтовано збільшився обсяг зобовязань позичальника за кредитом, відсутність з боку Банку будь-яких досудових вимог з приводу дострокового повернення кредиту та простроченої заборгованості за кредитом.

За CT.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.І ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на дострокове повернення грошових коштів, у звязку із порушенням умов виконання зобовязання.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, його представника, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Судом встановлено, що 04 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № DNHDAN02002828, згідно п.1.1., п.7.1. якого Банк зобовязувався надати Позичальникові кредитні кошти шляхом : надання готівкою на строк з 04 травня 2007 року по 03 травня 2012 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 37 996,30 доларів США на наступні цілі : 27 203,98 доларів США - купівля автомобіля, 1 365,30 доларів США - страхування наземного транспорту, 136,50 доларів США - особисте страхування, а також у розмірі 9 010,80 доларів США - на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 10,08 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, сплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту. Зі своєї сторони, Позичальник зобовязувався щомісяця надавати Банку кошти у сумі 485,00 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди (а.с.7-8).

Таким чином, за змістом предмету кредитного договору, Банк зобовязувався в межах чітко визначеної кредитним договором суми та строку, по мірі виникнення у клієнта потреби у позичкових коштах надати Позичальнику кошти або готівкою або шляхом перерахування їх на відкритий клієнту банківський рахунок.

У відповідності до ч.І ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій.

За змістом ст.1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів, банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обовязки сторін, повязані із кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зауважує, що в умовах кредитного договору № DNHDAN02002828 від 04 травня 2007 року номер відкритого Банком Позичальнику рахунку для перерахування коштів в межах встановленого кредитного ліміту відсутній. Згідно пояснень сторін у судовому засіданні, письмового договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку між сторонами не укладалося.

За правилом ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За 4.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У відповідності до ст.530 ЦПК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, та воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, як неминуче має наставати, підлягає виконанню з настанням події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений момент предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

04.05.2007 року на підставі заяви ОСОБА_2 на видачу готівки, квитанції про здійснення валютно- обмінної операції із купівлі валюти у сумі 27 204,00 доларів США, на рахунок Позичальника за № 0942 Банком зараховано суму у розмірі 137 200,00 грн., з якого платіжним дорученням № 1 від 04.05.2007 року перераховано у сумі 136 700,00 грн. на розрахунковий рахунок ТОВ «АВТОПРИВАТ» за автомобіль LGWFF3A577B058942 /HOVER CUV/ SCR7365/ «чорна перлина» (а.с.14,15, 62,63).

У відповідності до пункту 5.1. розділу 5 Кредитного договору, тільки з моменту надання Позичальником розрахункових документів для оформлення касових документів з метою використання Кредиту в межах зазначених у них сум умови Кредитного договору набувають своєї чинності та діють в обсязі виданих Позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобовязань за цим Договором (а.с.8).

Будь-яких виписок по банківському рахунку у підтвердження кредитування рахунку, платіжних доручень, інших розрахунково-касових документів від відповідача, як позичальника, що свідчили б про здійснення Банком валютно-обмінних операцій, траншів на сплату платежів суду позивачем взагалі не надано, у звязку із чим, суд вважає доведеними заперечення відповідача з приводу фактичного отримання від банку кредиту на купівлю автомобіля в сумі 27 204,00 доларів США та необґрунтованими доводи позивача щодо безумовного виконання зі своєї сторони умов п.1.1., безумовного виконання зі своєї сторони умов п.1.1., п.7.1 кредитного договору в частині надання Позичальнику кредиту у розмірі 37 996,30 доларів США.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку № 8233, відкритому Позичальнику для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам згідно до п.7.2 Кредитного договору (а.с.5, 69-70), ОСОБА_2 до листопада 2008 року здійснював повернення кредиту як ануїтетними платежами у розмірі в сумі 485 доларів США, так і у більшому розмірі (квітень 2008 року - 500 доларів США, червень 2008 року - 2000 доларів США, жовтень 2008 року - 490 доларів США), однак не регулярно, чим дійсно допустив порушення умов п.7.1 Кредитного договору.

Керуючись передбаченим п.2.3.1 Кредитного договору правом, Банк починаючи із 01.11.2008 року збільшив в односторонньому порядку розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами до 12,12 % річних

Відповідно до п.2.3.3 Кредитного договору № DNHDAN02002828 від 04 травня 2007 року, у разі порушення Позичальником зобовязань, передбачених умовами даного договору, банк має право на власний розсуд або здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням Позичальнику відповідного повідомлення (п.п.п. «в»), або розірвати договір у судовому порядку (п.п.п. «б»), або змінити умови договору - зажадати від Позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, щодо зобовязань, строк виконання яких не настав, вважається, за умовами цього договору, що строк виконання настає у зазначені у повідомленні дату. На цю дату Позичальник зобовязується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування (п.п.п. «а»).

Суд зауважує, що незважаючи на неодноразові розяснення представнику позивача покладеного обовязку на доказування позовних вимог, будь-яких належних доказів у підтвердження надісланого відповідачу повідомлення про зміну, встановленого п.7.1 Кредитного договору, строку виконання зобовязання, для огляду суду позивач у судовому засіданні не надав, у звязку із чим, приходить до висновку щодо недоведеності обовязку відповідача здійснити дострокове повернення залишку по кредиту, який згідно розрахунку Банку станом на 24.03.2010 року становить 23 542,21 доларів США, та як наслідок, необґрунтованості обставин порушення Позичальником умов укладеного Кредитного договору в цій частині.

За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Оцінивши здобуті по справі докази за внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про дострокове стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за Кредитним договором № DNHDAN02002828 від 04 травня 2007 року у розмірі 25 133,51 доларів США не ґрунтуються на обставинах порушеного відповідачем права Банку на дострокове повернення коштів, є у повному обсязі недоведеними, у звязку із чим задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд враховує, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, від сплати судових витрат позивач не звільнений, у звязку із чим відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14-16, 526, 530, 589, 590, 610, 611, ч.І ст.612, 1054 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про заставу», ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

У судовому засіданні 26.11.2010 року проголошено вступну та резолютивну частину. Повний текст рішення складено 29.11.2010 року.

Суддя В.С. Шавула