Київський районний суд м. Одеси
Справа № 2-2795/10.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2010 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді: Сватаненка В.І.

за участю секретаря Забегловської Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Виконкому Одеської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Георгієвни - «Про визнання права власності на домоволодіння», -

ВСТАНОВИВ:

7.03.2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, який у подальшому був уточнений, до відповідачів про визнання права власності на домоволодіння, по якому просять суд визнати за ними - позивачами право власності у рівних частках на 3А частини домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 30, яке складається з житлового будинку під літ. «А», загальною площею - 266,4 кв.м., житловою - 77,9 кв.м.; надвірних споруд: гараж під літ. «П», площею - 65,6 кв.м.; котельня під літ. «Р» - площею 7,2 кв.м.; літня кухня під літ. «Н», площею - 97,0 кв.м.; навіс під літ «О», площею - 40,9 кв.м.; басейн під літ «1У», площею - 44,8 кв.м., розташовані на земельній ділянці площею 0,0801 га., посилаючись на те, що вони є власниками вказаних частин житлового будинку, який був ними реконструйований без порушень вимог ДБН, СНІП.

Представник позивачів позов своїх довірителів підтримав та просив суд позов задовольнити та визнати за позивачами право власності на вказаний житловий будинок.

Відповідачі - ВК ОМР та ОСОБА_3, ОСОБА_4 про час, дату та місце судового засідання сповіщались належним чином, однак до суду не з*явились без поважних причин, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи чи можливий розгляд за їх відсутності суду не надавали та не заявляли, але на протязі тривалого розгляду справи представники відповідачів висловлювали свою думку, за якою позовні вимоги не визнавали, заперечували проти їх задоволення.

Суд, вислухавши думку, доводи та пояснення учасників судового розгляду, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, наданими доказами, висновком судової експертизи, вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України у редакції 2003 року, яка діяла на момент виникнення правовідносин та продовжує діяти на момент ухвалення рішення по справі.

По справі встановленні наступні фактичні обставини.

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 23.06.2001 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках кожний купили 3Л частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: м. Одеса, вул. Вільямса, 30, житловий будинок в цілому складається з однієї кам'яної житлової будівлі літ. «А» та надвірних споруд: літніх кухонь - «Б, 3», сараю - «В», вбиральні - «К, Г», гаражу - «Ж», навісу - «И», огороджень - № 1-7, мостіння - «І, II» (а.с.25 том № 1).

Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований позивачами у КП «ОМБТІ і РОН» 25.06.2001 року, про що також свідчить відповідь КП «ОМБТІ і РОН» від 25.11.2005 року (а.с.138 том № 1).

Ставши власниками вказаного будинку, позивачі за власні кошти з метою поліпшення житлових та побутових умов провели його реконструкцію та переобладнання, отримавши усну згоду суміжних сусідів - відповідачів.

Після завершення будівельних робіт позивачі звернулись до УАМ ОМР, яке 22.01.2003 року надало згоду позивачам на замовлення в ліцензійній проектній організації технічного висновку про стан конструкцій та можливості подальшої експлуатації жилих будівель та споруд, побудованих на земельній ділянці за вказаною адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 30 (а.с.29 том № 1).

Зазначений технічний висновок був замовлений позивачами та виконаний у 2003 році МП «Тріада», відповідно до якого будівельні роботи відповідають архітектурним, будівельним та санітарним вимогам (а.с.26-55 том № 1).

На підставі рішення ОМР від 30.11.2006 року ОСОБА_1 9.10.2007 року був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0801 га. по вул. Ак. Вільямса, 30 у м. Одесі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.65 том № 2).

Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності на вказану частину будинку, що належить позивачам зареєстроване у КП „ОМБТІ і РОН", що підтверджується відповідними доказами, які були дослідженні у ході судового розгляду та знаходяться у матеріалах справи.

Отже, право власності позивачів на частину житлового будинку вважається набутим правомірно, оскільки незаконність набуття права власності не встановлена судом /ч. 2 ст. 328 ЦК України/.

Разом з тим, суд дає правову оцінку тим обставинам, що проведена реконструкція та переобладнання будинку шляхом зведення другого поверху та по зовнішнім розмірам у теперішній час у відповідності до технічного паспорту від 18.09.2008 року (а.с.99-101 том № 2) не на багато перевищує розміри встановленні у технічному паспорті від 23.06.2001 року (а.с.32-37 том № 1).

Суд, вважає, що вказані відступи від технічного плану від 2001 року не порушують прав інших осіб - суміжних сусідів - землекористувачів оскільки будинок буд зведений попередніми власниками на підставі договору право забудови від 30.11.1957 року та був прийнятий в експлуатацію 4.06.1964 року (том 1, а.с. 145, том 2, а.с.).

Процент готовності житлового будинку та виконаних будівельно-монтажних робіт щодо реконструйованого будинку складає 100 %.

Що стосується будинку ОСОБА_4, то він був збудований значно пізніше - у 1990 році попереднім власником ОСОБА_5 на відстані, яка порушувала протипожежні правила ( том 2, а.с.62-64), тому ствердження представника ОСОБА_4, що самочинно реконструйований будинок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порушує її права безпідставні.

Позивачі закінчили реконструювання свого будинку, тому суд вважає за можливе визнати за ними право власності в рівних частках на вказаний житловий будинок.

Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються ст. 376 ЦК України.

Крім того, відповідно до положень ст. 376 ЦК України за вимогою власника, або користувача земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, побудоване на ній, якщо не порушенні права інших осіб.

У зазначеній нормі матеріального права, а саме ч. 5 ст. 376 ЦК України, законодавець встановив для суду обмеження в винесенні рішення про визнання права власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване, лише у випадках, якщо земельна ділянка не є у власності чи користуванні особи, яка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване, та у випадку, коли самочинно збудоване нерухоме майно порушує права інших осіб.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, та з технічного висновку, позивач є власником земельної ділянки, на якій збудоване нерухоме майно, яке самочинно збудоване, та це самочинно збудоване нерухоме майно не порушує права інших осіб. Отже, визначені законодавцем умови за яких суд може визнати право власності за особою на нерухоме майно, яке самочинно збудоване, позивачем виконані. Судом не встановлено будь яких інших підстав, які б перешкоджали застосуванню зазначеної норми матеріального права.

Окрім того, даючи правову оцінку заявленим позовним вимогам позивачів, суд вважає за необхідне встановити факт можливості збереження, та прийняття до подальшої експлуатації вище вказаного нерухомого майна, яке самочинно збудоване, оскільки, вирішуючи спір, суд враховує, що відповідно до ст. 301 Закону України від 20.04.2000 року № 1699-ИІ „Про планування і забудову територій", ст. 18 Закону України від 16.11.1992 року № 2780-ХІІ „Про основи містобудування" будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам, закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

метою всестороннього з*ясування обставин по справі, судом призначались будівельно-

технічні експертизи. Згідно висновків експертизи від 16.04.2007 року, проведеної ПП «ОНДЦЕД» було встановлено, що проведені позивачами будівельні роботи на земельній ділянці за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 30, відповідають архітектурним, будівельним та санітарним вимогам, але були допущені порушення протипожежних вимог (а.с.3-13 том № 2).

Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10.02.2010 року, виконаної ТОВ ОФ «ИНЮГ-Єкспертиза» (а.с.122-133 том № 2) самовільно зведена позивачами літня кухня літ. «Н» відповідає в повному обсязі діючим нормативно-технічним вимогам ДБН, санітарним та пожежним нормам, та не порушує право відповідача ОСОБА_4, як власника земельної ділянки та домоволодіння № 32 по вул. Ак. Вільямса у м. Одесі. Місце розташування вказаної літньої кухні літ. «Н» негативно не впливає до доступу до будівель та споруд на ділянці № 32, тим самим літня кухня не перешкоджає у користуванні земельною ділянкою № 32 за його цільовим призначенням, а також зазначена літня кухня, збудована позивачами, не порушує норм інсоляції земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 32, яка належить відповідачу ОСОБА_4, площа затінення знаходиться в межах 10 %.

Збудований позивачами житловий будинок також не суперечить суспільним інтересам, тому що будівництво виконане у відповідності з будівельними нормами і правилами та, одночасно, згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його право власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до вимог ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Згідно до ч. 2, 3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Суд, розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно, неупереджено, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивачів заявлені правомірно, відповідно до діючого законодавства України та без його порушень, вони не порушують законних інтересів та прав сторін по справі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 294 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 319, 376, 392, ЦК України, ст. 125 ЗК України, суд, -

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Виконкому Одеської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Георгієвни - «Про визнання права власності на домоволодіння» задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності в рівних частках за кожним на Ул частини домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 30, яке складається з житлового будинку під літ. «А», загальною площею - 266,4 кв.м., житловою - 77,9 кв.м.; надвірних споруд: гараж під літ. «П», площею - 65,6 кв.м.; котельня під літ. «Р» - площею 7,2 кв.м.; літня кухня під літ. «Н», площею - 97,0 кв.м.; навіс під літ «О», площею - 40,9 кв.м.; басейн під літ «1У», площею -44,8 кв.м., розташовані на земельній ділянці площею 0,0801 га.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.