Справа № 2-646/10
Провадження № 2-646/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2010 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Демяненко І.В.,

за участю секретаря Скворцової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні при попередньому розгляді в залі суду м. Люботин Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до Люботинської міської ради, третьої особи: Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області про визнання права власності на 2/9 частини житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, звернулась до суду з позовною заявою до Люботинської міської ради, третьої особи: Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області про визнання права власності на 2/9 частини житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом.

В обґрунтуванні позовних вимог позивачка зазначила, що житловий будинок, який розташований в м. Люботин, пров. Глибокий № 18, в 7/9 (сім дев'ятих) частинах належить позивачці по справі, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району та області від 28 серпня 2010 року № 3-952, та в 2/9 частинах ОСОБА_3, батькові позивачки, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району та області, 04 вересня 1976 року № 2069.

Зазначений житловий будинок належав батькові позивачки ОСОБА_3, який помер 13 березня 2003 року. Під час життя ОСОБА_3 склав заповіт на імя своєї доньки ОСОБА_1 2/9 частини зазначеного житловий будинок були обов'язковою часткою в спадковому майні після смерті ОСОБА_3, бо його дружина ОСОБА_4 була непрацездатною особою на день смерті свого чоловіка. Свої спадкові права на 2/9 частини зазначеного житлового будинку ОСОБА_4 в установлений законом порядку не оформила. 13 січня 2010 року ОСОБА_4 померла.

Позивачка ОСОБА_1, після смерті батька, тобто з 2003 року проживала разом з ОСОБА_4, вони вели спільне господарство, позивачка здійснювала догляд за ОСОБА_4 та поховала її за власний рахунок. В зв'язку з тим, що ОСОБА_4, була мачухою позивачки ОСОБА_1, не може у встановленому законом порядку успадкувати 2/9 частини будинку, який належав її батькові ОСОБА_3.

В період з 1963 року по 1980 рік батько позивачки ОСОБА_3 самочинно побудував наступні об'єкти: сарай літ. „В", сарай літ. „Г", сарай літ. „Є" по провулку Глибокому №18 в м. Люботин. У вересні 2010 року позивачка звернулася до виконкому Люботинської міської ради Харківської області з проханням надати дозвіл на збереження самочинно збудованих об'єктів за зазначеною адресою. Рішенням виконкому Люботинської міської ради Харківської області №385 від 14 вересня 2010 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на збереження самочинно збудованих об'єктів: сараю літ. „В", сараю літ. „Г", сараю літ. „Є" по провулку Глибокому №18 в м. Люботин.

В зв'язку з вищевикладеним з дійсним позовом позивачка змушена звернутися до суду.

У звязку з наведеним позивачка просила позов задовольнити, встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 2003 року по січень 2010 року, визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на 2/9 (дві дев'ятих) частини житлового будинку, який розташований за адресою: м. Люботин пров. Глибокий № 18, в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_4.

Сторони про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно, в судове засідання не зявилися. Представник позивачки ОСОБА_2 направив до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує, просить позов задовольнити та розглядати справу без їх участі. Від Люботинської міської ради та Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області на адресу суду надійшли листи, в яких зазначено, що проти задоволення позову не заперечують, з позовом згодні повністю, просили розглядати справу у відсутності їх представника.

Таким чином, визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання у відсутності сторін по справі, які були належним чином та своєчасно повідомлені про час і місце розгляду справи та висловили свою думку щодо вирішення спору.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами по справі, та підтверджуються наявними у справі доказами, та відповідні їм правовідносини.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Житловий будинок, який розташований в м. Люботин, пров. Глибокий № 18, в 7/9 (сім дев'ятих) частинах зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району та області від 28 серпня 2010 року № 3-952 (а.с.7), та в 2/9 частинах за ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району та області, 04 вересня 1976 року № 2069. Зазначені обставини підтверджуються довідкою Люботинського бюро технічної інвентаризації від 22 жовтня 2010 року № 381 (а.с.5).

Вищевказаний житловий будинок належав батькові позивачки ОСОБА_3, який помер 13 березня 2003 року. Під час життя ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 14 вересня 1994 року, зареєстрованого у реєстрі за № 3-583. В зазначеному заповіті вказано, що ОСОБА_5 все належне йому майно заповідає в рівних частках своїм дітям: ОСОБА_6 та ОСОБА_1. 01 серпня 2003 року за вхідним № 694 до нотаріальної контори надійшла заяви від доньки спадкодавця ОСОБА_6, яка мешкає в смт. Березнегуватому, вул. Леніна, 45, Миколаївської області, про відмову від спадщини за заповітом на користь ОСОБА_1. 28 серпня 2010 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. За реєстровим № 3-952 ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/9 частин житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, який розташований за адресою: м. Люботин, пров. Глибокий, 18 (а.с.31).

2/9 частини зазначеного житлового будинку є обов'язковою часткою в спадковому майні після смерті ОСОБА_3, яку успадкувала дружина спадкодавця ОСОБА_4, оскільки на час відкриття спадщини була непрацездатною особою. ОСОБА_4 прийняла спадщину фактично, оскільки була зареєстрована та мешкала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Свої спадкові права на 2/9 частини зазначеного житлового будинку ОСОБА_4 в установлений законом порядку не оформила.

13 січня 2010 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ВЛ № 255094, виданим відділом РАЦСу Люботинського міського управління юстиції Харківської області 19 січня 2010 року на підставі актового запису про смерть № 25 від 19 січня 2010 року (а.с.8).

Позивачка ОСОБА_1, після смерті батька, тобто з 2003 року проживала однією сімєю зі своєю мачухою, ОСОБА_4, вела з нею спільне господарство та здійснювала догляд за нею. Зазначені факти підтверджуються актом, виданими Головою квартального комітету ОСОБА_7 від 23 серпня 2010 року, в якому вказано, що ОСОБА_1 постійно проживала разом з ОСОБА_4 в період з 2003 по 2010 роки (а.с.13).

Як вбачається з довідки від 14 січня 2010 року № 4780-997, посвідченої виконкомом Люботинської міської ради, ОСОБА_1 є власником поховання ОСОБА_4 (а.с.12).

Аналізуючи вказані вище докази, суд вважає встановленим той факт, що ОСОБА_1 проживала однією сімєю з ОСОБА_4 в період з 2003 року по січень 2010 року.

ОСОБА_4 померла 13 січня 2010 року, тобто в період дії Цивільного кодексу України 2003 року, тому суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 2003 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли та продовжують існувати після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2004.

На підставі ст.. 1258 ЦК України (в редакції 2003 року) спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.. 1259 ЦК України.

Як вбачається з відповіді Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 10 грудня 2010 року № 2251/01-14, до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини звернувся брат спадкодавиці ОСОБА_8. Інших заяв про прийняття та відмову від спадщини в шестимісячний строк не зареєстровано (а.с.33).

Відповідно до ст. 1264 ЦК України (в редакції 2003 року) особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, має право на спадкування за законом у четверту чергу.

Згідно з вимогами ст.. 1268 ЦК України (в редакції 2003 року) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини він не заявив про відмову від спадщини.

В період з 1963 року по 1980 рік батько позивачки ОСОБА_3 самочинно побудував наступні об'єкти: сарай літ. „В", сарай літ. „Г", сарай літ. „Є" по провулку Глибокому №18 в м. Люботин. Рішенням виконкому Люботинської міської ради Харківської області №385 від 14 вересня 2010 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на збереження самочинно збудованих об'єктів: сараю літ. „В", сараю літ. „Г", сараю літ. „Є" по провулку Глибокому №18 в м. Люботин (а.с.14).

Згідно з ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під вже побудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самовільно збудоване на ній, якщо це не порушує прав інших осіб.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

На підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає за необхідне: встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період з 2003 року по січень 2010 року, визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/9 частини житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: м. Люботин пров. Глибокий, 18, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 13 січня 2010 року.

При зверненні з позовом до суду, позивачем ОСОБА_1 сплачено державне мито в сумі 51,00 (пятдесят одна) гривня до місцевого бюджету, замість 52 (пятдесят двох) гривень 86 коп., що на 1 (одну) гривню 86 коп. менше, ніж це встановлено законом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 83, 130, 174, 208, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 331, 376, 1258, 1264, 1268 ЦК України (в редакції 2003 року), Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21.01.1993 року № 7-93, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період з 2003 року по січень 2010 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/9 частини житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: м. Люботин пров. Глибокий, 18, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 13 січня 2010 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати в сумі 1 (одна) гривня 86 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Люботинський міський суд Харківської області в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_9