Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.12.2010

Літинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Желіховського В.М.

при секретарі Борковській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Літин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ВАТ «ВАТ» «Племзавод Україна» про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на ? частину нежитлових приміщень, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначає, що в січні 2007 року йому стало відомо про наміри ВАТ «Племзавод Україна» продати мехмайстерню та кузню. Він виявив бажання придбати цей обєкт, домовився з продавцем про всі істотні умови договору і 01.02.2007 року через Літинське відділення ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» вніс на рахунок продавця кошти в сумі 80000 гривень. Оскільки між ним та ОСОБА_2 існувала домовленість про створення спільної часткової власності, договір купівлі продажу мав бути оформлений на них обох і кошти були внесені ними в рівних частках по 40000 гривень. В звязку з накладенням арешту на зазначене майно, підписання договору купівлі-продажу відкладалося на невизначений термін, відповідачка взяла на себе обовязок цікавитися ходом судового спору по даному обєкту і повідомити його про день, коли буде можливе підписання договору купівлі-продажу в нотаріуса. В червні 2008 року він потрапив в ДТП, був важко травмований і його стан оцінювався як важкий. Після виписки з лікарні в листопаді місяці 2009 року йому стало відомо, що 07 листопада 2007 року було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень в с.Радянське по вул.Коцюбинського 1 Літинського району Вінницької області, власником якого є ОСОБА_2 і там зареєструвала свою фірму. На його прохання виділити йому його частину приміщень, відповідачка відмовилася. Тому змушений звернутись до суду з вказаним позовом та просить визнати договір купівлі-продажу від 07.11.2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Племзавод України» частково недійсним і визнати за ним право власності на ? частину нежитлових приміщень в с.Радянське по вул.Коцюбинського 1 Літинського району Вінницької області.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що він мав намір придбати приміщення у ВАТ «Племзавод Україна». ОСОБА_2 також заінтересувалася даним приміщення і запропонувала йому придбати їх спільно в рівних частках. Після чого він взяв рахунок і ними було внесено кошти через Літинське відділення ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» по 40000 гривень однією квитанцією. Однак підписання договору купівлі-продажу відкладалося у звязку з забороною на відчуження майна і ОСОБА_2 мала цікавитися, коли буде можливість підписання договору в нотаріуса. Про те до листопада 2009 року йому ніхто не повідомляв про необхідність прибути для укладання договору. Згодом коли йому стало відомо про укладений договір купівлі-продажу він став вимагати в ОСОБА_2 виділити йому ? частину придбаного нерухомого майна. Крім того він проводив ремонтні роботи в спірних приміщеннях. Про те відповідач не реагувала на його вимоги, тому він змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Адвокат ОСОБА_4 позов ОСОБА_1 підтримала, суду пояснила, що ОСОБА_1 було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, зокрема про ціну обєкту. На виконання досягнутих домовленостей ним було сплачено кошти в сумі 80000 гривень. Тому вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення в повному обємі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що вона особисто була у керівника ВАТ «Племзавод Україна» і домовлялася про купівлю будівлі мехмайстерні з прибудовою та кузні. 01.02.2007 року через Літинське відділення ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» нею було внесено 80000 гривень. 40000 гривень це були її кошти, а іншу частину сплатив ОСОБА_1 в рахунок погашення їй боргу по розписці від 11.02.2005 року. В листопаді 2007 року коли було знято заборону вона з ОСОБА_5 уклала договір купівлі-продажу будівель і посвідчила його в нотаріуса. Після чого даний договір вона зареєструвала в органах ВООБТІ. З того часу вона використовує приміщення для своїх потреб, провела ремонтні роботи та переобладнала приміщення. Вважає, що позов ОСОБА_1 є безпідставним, оскільки він не є стороною даного договору купівлі-продажу. Крім того ОСОБА_1 з 2006 року отримав земельну ділянку в смт.Літин для будівництва гаражів автомайстерень по обслуговуванню автотранспорту, де і здійснює будівництво. В задоволенні позову просить відмовити.

Представник відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_6 позову не визнав, пояснив, що ОСОБА_2 є власником нерухомого майна на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, який у встановленому порядку зареєстрований в КП «Вінницькому ООБТІ». Тобто вона стала власником нерухомого майна на підставах та у порядку, передбаченому законом. Позивач ОСОБА_1 не був стороною у договорі купівлі-продажу, а відтак не набув права власності на нерухоме майно. Відсутні також підстави, передбачені законом, для виникнення права спільної власності на нерухоме майно.

Посилання ОСОБА_1 як на підставу виникнення права спільної

власності на нерухоме майно на квитанцію «ОСОБА_7 Аваль» від

01.02.2007 року № 19 не є передбаченою законом підставою для виникнення у нього права спільної часткової власності на нерухоме майно, хоча по даній квитанції ОСОБА_1 є платником поряд із ОСОБА_2 Тобто право спільної часткової власності на об'єкт нерухомого майна виникає лише після нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та його державної реєстрації. Крім того кошти які були внесені ОСОБА_1 01.02.2007 року не були сплатою за його частину, а поверненням боргу ОСОБА_2 В момент переказу грошей, станом на 01 лютого 2007 року ВАТ «Племзавод «Україна», не було власником нерухомого майна. Як вбачається із змісту договору купівлі-продажу від 07 листопада 2007 року - відчужувана нерухомість належала продавцю ВАТ «Племзаводу «Україна» на підставі свідоцтва № 5 про право власності на нежитлові будівлі, виданого 15 березня 2007 року виконавчим комітетом Соснівської сільської ради, зареєстрованого в КП «Вінницькому ООБТІ» 21 березня 2007 року. В зв'язку з цим станом на 01 лютого 2007 року існували передбачені законом обмеження для її відчуження. Позивач ОСОБА_1 просить суд визнати частково недісним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 07 листопада 2007 року посилаючись на ч. З ст. 215 ЦК України, відповідно до якої якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Дана позовна вимога позивачем не обґрунтована, оскільки в позові відсутні посилання на підстави, встановлені законом, для визнання правочину недійсним. Лише з підстав, встановлених законом, правочин може бути визнаний недійсним. На підставі вищевикладеного просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Із показань свідка ОСОБА_8 в судовому засіданні встановлено, що вона посвідчила договір купівлі-продажу нежитлових приміщень в с.Радянське по вул.Коцюбинського 1 Літинського району Вінницької області. При укладанні даного договору були присутні ОСОБА_9 та ОСОБА_2. Вона перевірила їхні повноваження та відсутність заборон на відчуження майна і посвідчила даний договір. Про те, що покупцем є ОСОБА_2 і за майно сплачено повну суму їй вказав ОСОБА_9

Із показань свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні встановлено, що він разом з іншими працівниками по усній домовленості з чоловіком ОСОБА_2 виконував ремонтні роботи. За роботу з ними розраховувався ОСОБА_11. ОСОБА_1 він там не бачив.

Із показань свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні встановлено, що до нього звернулася ОСОБА_2 з приводу придбання мехмайстерні та кузні. Після чого до нього приходили ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та зясовували коли можна буде укласти договір купівлі-продажу. Йому було байдуже кому продавати зазначене приміщення. Відразу договір укласти можливості не було, так як існувала заборона на відчуження майна, а також не було належним чином оформлених правовстановлюючих документів. В жовтні 2007 року було знято заборону і 07 листопада 2007 року у нотаріуса було підписано договір купівлі-продажу з ОСОБА_2.

Із копії договору купівлі-продажу (а.с.5) встановлено, що він укладений між ВАТ «Племзавод Україна» та ОСОБА_2 Із копії квитанції (а.с.6) встановлено, що 01.02.2007 року ОСОБА_1 сплатив кошти в сумі 80000 гривень. Із копії Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (а.с.12) встановлено, що за адресою в с.Радянське по вул.Коцюбинського 1 В Літинського району Вінницької області зареєстроване приватне підприємство «Колісніченко». Копія розписки (а.с.34) встановлено, що ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 гроші в сумі 49030 гривень і 3000 доларів США. Із копії ухвали Господарського суду Вінницької області від 05.10.2010 року встановлено, що ВАТ «Племзавод Україна» як юридичну особу ліквідовано. Із копії рішення літинського районного суду від 27.05.2009 року встановлено, щоза ОСОБА_2 визнано право приватної власності на самовільно переобладнанні приміщення, які розташовані за адресою в с.Радянське по вул.Коцюбинського 1 В Літинського району Вінницької області.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.182 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» право власності на нерухомі речі,їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. З ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації є укладеним з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст.ст. 355, 363 ЦК України право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Частка у праві спільної часткової власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, переходить до набувача відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Відповідно до ст.205 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо ліквідовано юридичну особу, яка була однією із сторін у справі.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до ухвали Господарського суду Вінницької області від 5 жовтня 2010 року ВАТ «Племзавод Україна», як юридичну особу ліквідовано, а провадження у справі припинено. За таких обставин позов в частині вимог до ВАТ «Племзавод Україна» підлягає до закриття.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, показання свідків суд вважає, що в задовленні позову слід відмовити, оскільки в судовому засіданні встановлено, що договір купівлі-продажу було укладено з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 не є стороною даного договору, що підтверджується матеріалами справи та показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9

Крім того в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 позичав у ОСОБА_2 11.02.2005 року 49030 гривень і 3000 доларів США і частково повернув борг в сумі 40000 гривень, які були сплачені на придбання нерухомого майна 1.02.2007 року. Також рішенням Літинського районного суду від 27 травня 2009 року за ОСОБА_2 визнано право власності на самовільно збудовані та переобладнання приміщення і дане рішення не оскаржене і не скасоване.

Позивач ОСОБА_1 просить суд визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна частково недійсним посилаючись на ч.3 ст.215 ЦК України, однак не зазначає самої підстави визнання частково недійсним даного договору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,60, 205,212,213,214,215 ЦПК України і на підставі ст.ст.215,328 331,334,355,363,376,640 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ВАТ «Племзавод Україна» про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на ? частину нежитлових приміщень відмовити.

Повний текст рішення буде складений до 18 грудня 2010 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Желіховський Віктор Миколайович