Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 2-1816/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2010 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Маржиної Т.В.

при секретарі Мірошниченко Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу за договором позики, ціна позову 59463 грн. 79 коп., та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про визнання договору позики недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючі свої вимоги тим, що 24 грудня 2009 року він уклав із відповідачем ОСОБА_3 позики (в подальшому ОСОБА_3), відповідно до якого передав ОСОБА_2 6000 доларів США, а останній зобовязався повернути йому цю суму до 24 червня 2010 року, а частину суми в розмірі 1000 доларів США до 24 лютого 2010 року. Відповідач надав також розписку про отримані у позивача гроші. Відповідач у строк виконання зобовязання 24 лютого 2010 року не повернув 1000 доларів США, а також до 24 червня 2010 року не повернув позичені кошти взагалі. За таких обставин ОСОБА_1 просить також стягнути на його користь з ОСОБА_2 основний борг за ОСОБА_4 за невиконання відповідачем своїх зобовязань за ОСОБА_4 в сумі 47 460 грн., що еквівалентно 6000 доларів США за курсом НБУ та штраф, нарахований відповідно до п.6.2. ОСОБА_4 в розмірі 1200 доларів США, що еквівалентно 9492 грн., а також розрахованим відповідно до ст. 625 ЦК України індекс інфляції в розмірі 427 грн. 14 коп. та три проценти річних від простроченої суми станом на 25.06.2010 року в розмірі 471 грн. 99 коп. Позивач, посилаючись на п.1 ст. 1048 ЦК України, просить стягнути також проценти від суми позики, визначені на рівні облікової ставки Національного банку України в розмірі 1612 грн. 66 коп.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 24 грудня 2009 року не мав права укладати із ним ОСОБА_3 позики, предметом якого є іноземна валюта, оскільки він не мав права на здійснення операцій з валютними цінностями без відповідної ліцензії, передбаченої Декретом Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93, тому що право на отримання ліцензії на операції з іноземною валютою мають тільки юридичні особи. Крім того ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_1, передавши у борг грошові кошти у іноземній валюті, порушив припис ст. ст. 533, 1046 ЦК України. Тому, посилаючись на ч.1 ст. 203 та ч.1, 3 ст. 215 ЦК України, просить визнати вказаний ОСОБА_3 недійсним.

Вказані позови були обєднані в одне провадження 20 серпня 2010 року.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав заяву із клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 позов ОСОБА_1 повністю підтримав, просив його задовольнити та стягнути з відповідача основну суму боргу в розмірі 47 660 грн., суму штрафу в розмір 9492 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 741 грн. 99 коп., проценти від суми позики в розмірі 1612 грн. 66 коп., та індекс інфляції в розмірі 427 грн. 14 коп., а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. Зустрічний позов ОСОБА_2 не визнав, просив відмовити в його задоволенні.

ОСОБА_2 та його представник за довіреністю ОСОБА_6 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримали повністю просили визнати договір позики іноземної валюти від 24 грудня 2009 року, укладений між позивачем та відповідачем, недійсним.

Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши надані письмові докази, суд прийшов до висновку про те, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_4 позики, укладеного 24 грудня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слідує, що ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 у позику грошові кошти в іноземній валюті в сумі 6000 доларів США. Відповідно до п. 4.2. ОСОБА_4 остаточною датою повернення позики визначено 24 червня 2010 року. Відповідно до п. 4.1. ОСОБА_4 ОСОБА_2 зобовязався повернути ОСОБА_1 1000 доларів США до 24 лютого 2010 року. ОСОБА_4 передбачено штраф у розмірі 20 відсотків від розміру позики у разі порушення ОСОБА_2 строку повернення позики. Вказаний ОСОБА_3 закріплений підписами обох сторін.

Крім того, ОСОБА_2 надав розписку про отримання ним у ОСОБА_1 грошових коштів та власноруч вказав дату їх повернення 24 червня 2010 року. В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що надана суду розписка, складена ним власноручно.

Факт надання зазначених коштів ОСОБА_1 та отримання їх ОСОБА_2 не заперечувався сторонами, отже, відповідно до діючого законодавства, не підлягає доказуванню.

ОСОБА_3 позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, що виступають предметом зазначеного договору. Таким чином, укладений у письмовій формі ОСОБА_3, за яким сторони домовилися про всі істотні умови позики та розписка ОСОБА_2, яка є також договором позики, укладеним у простій письмовій формі, відповідають змісту ст. 1047 УК України. В силу ст. 1049 ЦК України ОСОБА_2, як позичальник, зобов'язаний повернути позикодавцеві ОСОБА_1 позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак ОСОБА_2 цього обовязку не виконав. Основний борг відповідача за ОСОБА_4 складає 47 460 грн., що за курсом НБУ еквівалентно 6000 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, проценти в сумі 1612 грн. 66 коп., позивачем нараховані на законних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму згідно з вимогами ст. 625 ЦК. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Станом на 25 червня 2010 року три проценти річних від простроченої суми складають 471 грн. 99 коп., сума індексу інфляції за весь час прострочення 427 грн. 14 коп.

Твердження ОСОБА_2 про не відповідність вимогам закону ОСОБА_4 через те, що предметом ОСОБА_4 є іноземна валюта, а ОСОБА_1 не мав відповідної ліцензії на проведення операцій із іноземною валютою, суперечить ст. 533 ЦК України та Декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93. Так, пунктом 4 ст. 5 вказаного Декрету визначено перелік операцій, які потребують індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій. В цьому переліку відсутні операції по наданню позики у іноземній валюті фізичними особами (резидентами) один одному. Крім того, за нормами Цивільного Кодексу України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях, сума ж позовних вимог ОСОБА_1 виражена в національній валюті. Таким чином, укладений між сторонами ОСОБА_3 відповідає вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України, а тому він є дійсним правочином, тобто відсутні підстави для визнання даної угоди недійсною.

За наведених обставин, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 законними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню в повному обсязі в силу ст.ст. 533, 625, 1046, 1047, 1049, 1048, 1050 ЦК України, як такі, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні; зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають в силу ст. ст. 203, 533 ЦК, Декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93 України. З ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути борг за ОСОБА_4 позики 59 463 грн. 79 коп., із яких: основна сума боргу в сумі 47 660 грн., штраф в сумі 9492 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 741 грн. 99 коп., проценти від суми позики в сумі 1612 грн. 66 коп. та індекс інфляції в сумі 427 грн. 14 коп..

Крім того, на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь ОСОБА_1 слід стягнути документально підтверджені, судові витрати понесені позивачем.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 59 463 (пятдесят девять тисяч чотириста шістдесят три) грн. 79 коп. боргу за ОСОБА_4 позики від 24 грудня 2009 року, із яких: основна сума боргу - 47 660 грн., штраф - 9492 грн., три проценти річних від простроченої суми - 741 грн. 99 коп., проценти від суми позики -612 грн. 66 коп., індекс інфляції в сумі 427 грн. 14 коп.; також судові витрати в загальною сумою 713 (сімсот тринадцять) грн. 00 коп., із яких: судовий збір -595 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 120 грн., а всього 60 176 (шістдесят тисяч сто сімдесят шість) грн. 10 коп..

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про визнання договору позики недійсним відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С У Д Д Я: