Справа № 22ц-510/2010 Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С І.
Категорія: 32 Доповідач: Мусіна Т.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2010 року Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Павлишина О.Ф.

Суддів: Мусіної Т.Г., Штефаніци Ю.Г.

При секретарі: Глинському О.А.

З участю: ОСОБА_1, представника ДП

„Львіввугілля ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 08 грудня 2009 року, -

встановила:

У січні 2002 р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, І уточненим під час слухання справи до ДП „Львіввугілля" шахта „Червоноградська, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді про перерахунок страхових виплат у звязку з ушкодженням здоровя на виробництві з 01.03.2000р. та стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 1974 р. по 1989 р. працював на підземних роботах по професії начальник видобувної дільниці шахти та у звязку з професійним захворюванням висновком МСЕК від 3 серпня 1989 р. йому було і встановлено 60% втрати професійної працездатності безтерміново з визначенням інвалідності III групи.

Вважає, що шахта з 01.03.2000 р. неправильно провела йому перерахунок відшкодування шкоди у зв'язку з ушкодженням здоровя та визначила його в розмірі 345,84 грн., виходячи з розрахунку відшкодування шкоди на лютий 2000р. в розмірі 234,47 грн., помножений на коефіцієнт росту тарифної ставки 1,474 грн. у березні 2000 р. (234,47 х 1,474 = 345,84 грн.), між тим як потрібно було виходити із середнього заробітку по професії відповідного працівника за березень і 2000 р. в розмірі 938,49 грн. та розміру його щомісячного відшкодування в сумі і 563,09 грн.

Посилаючись на те, що допущена помилка призвела до зменшення розміру відшкодування у послідуючі роки у порівнянні з раніше встановленими умовами мирової угоди, просив провести перерахунок відшкодування з 1 березня2000 р., встановити щомісячне відшкодування шкоди у розмірі 563,09 грн. Та стягнути невиплачену різницю (а.с.222, 223).

Справа судовими органами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Червоноградського міського суду Львівської області задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення його вимог в повному розмірі, посилаючись на неповне зясування обставин справи та порушення норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, меж та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період з 1974 по 1983 р.р. працював на підземних роботах по професії начальник видобувної дільниці на шахті № 2 „Червоноградська (в даний час шахта „Червоноградська ДП „Львіввугілля) та у звязку з професійним захворюванням у 1989 р. визнаний інвалідом 3-ї групи, висновком МСЕК від 15.08.1996 р. йому встановлено 60% втрати професійної працездатності, (а.с.23).

Наказами по шахті позивачу було визначено розмір відшкодування шкоди втраченого заробітку з врахуванням 60% втрати професійної працездатності, який в подальшому перераховувався і станом на 1.03.2000 р. становив 234.47 грн.

Встановлено, що позивачем відповідно до уточнених ним позовних вимог (а.с.222) оспорюється правильність лише перерахунку відшкодування шкоди, проведеного відповідачем станом на 1 березня 2000 р. і при цьому позивач, не оспорюючи попередньо визначений розмір відшкодування шкоди та його перерахунки, просить провести перерахунок з 1 березня 2000 р. виходячи із розміру середньомісячного заробітку по професії відповідного працівника не оспорюючи при цьому і ту обставину, що тарифні ставки і посадові оклади збільшились саме на коефіцієнт 1,474.

Відповідно до пункту 28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, чинних на час виникнення спірних правовідносин і на підставі яких проводився перерахунок розміру відшкодування шкоди станом на 1 березня 2000 року, перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводиться у разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств. Перерахований або нарахований розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може бути більшим від середньомісячного заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у перерахунку на повний календарний місяць роботи.

Таким чином, Правилами було прямо встановлено обмеження розміру відшкодування шкоди, нарахованого потерпілому в результаті перерахування.

Разом з тим Правилами не передбачено можливості проведення перерахунку розміру втраченого заробітку окремого працівника із середньомісячного заробітку відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок), якщо такий середній заробіток вищий, ніж нарахований потерпілому розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності, доводи позивача про це не ґрунтуються на вимогах чинного на той час законодавства і правові підстави для такого перерахунку відсутні.

Судом встановлено, що з 1 березня 2000 р. на шахті, де працював позивач, були підвищені тарифні ставки та посадові оклади.

Згідно наказу № 653 від 31 травня 2000 р. у звязку із підвищенням тарифних ставок на коефіцієнт 1,474 з 1 березня 2000 р. шахта провела ОСОБА_1 перерахунок розміру відшкодування втраченого ним заробітку у сумі 234,47 грн. х 1,474 = 345,84 грн., що в перерахунку на 100% становить 576,40 грн. і що не перевищує середньомісячний заробіток відповідного працівника, що становив після підвищення тарифних ставок у березні 2000 р. 938,49 грн. (а.с.66).

Встановлено, що виходячи із визначеного підприємством розміру відшкодування шкоди Фондом виплачуються відповідні розміри страхових виплат, які щорічно перераховуються на відповідні коефіцієнти зростання середньої заробітної плати у галузях національної економіки (а.с.80-89).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення уточнених позивних вимог - про проведення перерахунку розміру відшкодування з 1 березня 2000р., виходячи із середньомісячного заробітку відповідного працівника по професії, та стягнення недовиплачених на думку позивача у звязку з цим сум втраченого заробітку не вбачається, тому суд правильно відмовив у задоволенні позову.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, який регулює правовідносини між сторонами, та дотримав процедуру розгляду справи, передбачену ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 08 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців до Верховного Суду України.

Головуючий Павлишин О.Ф.

Судді Мусіна Т.Г.

ОСОБА_3