РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 2-329/10

провадження у справі № 2-329/10

15 березня 2010 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді………………….Літвин О.О.

при секретарі……………………....ОСОБА_1

з участю: позивача..ОСОБА_2

представника позивача..…………..ОСОБА_3

представника відповідача…….…..ОСОБА_4

ІІІ особи на стороні ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_6

до Новоград-Волинської міської ради

ІІІ особи на стороні відповідача відділ держкомзему Новоград-Волинської міської ради, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю м. Новоград-Волинський

про безоплатну передачу земельної ділянки під побудованим гаражем та визнання права власності на гараж,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з цим позовом та просить зобовязати відповідача передати йому безоплатно у власність 32,3 кв. м. земельної ділянки, що знаходиться під гаражем № 373 в гаражному масиві по вул. Рибалка, 4 м. Новоград-Волинський та визнати за ним право власності на даний гараж. В обґрунтування позову зазначає, що у 2000 році у знайомого ОСОБА_7 придбав незакінчений будівництвом вищезазначений гараж шляхом оформлення розписки. Останній, в свою чергу, усний дозвіл на будівництво гаража отримав від військового командування, без належного оформлення земельної ділянки, оскільки на той час земля в гаражному масиві по вул. Рибалко належала Міністерству оборони. В даний час виникла необхідність в оформленні права власності на гараж і наданні у приватну власність земельної ділянки під гаражем, в чому йому відповідачем було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду.

Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, зазначених в позові, просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що договір про купівлю недобудованого гаража не оформляв. В подальшому власними силами добудував його у 2008 році, але без будь-яких дозвільних документів, оскільки не знав про порядок і процедуру здачі нерухомого обєкта в експлуатацію. Жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку та на гараж, що на ній розташований, ні він, ні ОСОБА_7, у якого його купував, немає.

Звертався до відповідача з відповідною заявою про оформлення права власності на гараж та надання безкоштовно у приватну власність земельну ділянку, на якій він розташований, в чому йому було відмовлено.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що відповідно до положень Конституції України кожна людина має право на отримання в приватну власність до 100 кв. м земельної ділянки. Оскільки позивач є учасником бойових дій, він у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має першочергове право вступу до гаражного кооперативу та приватизації земельної ділянки. Відмову відповідача у оформленні приватизації земельної ділянки, яка була у вигляді листа, до суду не оскаржували. Гараж позивачем добудовувався без будь-яких дозвільних документів, оскільки не була належним чином оформлена земля. Самочинно збудований позивачем гараж відповідає вимогам протипожежних норм, санітарним правилам планування та забудови населених пунктів, а відтак не порушує прав інших осіб, і у відповідності до ст. 376 ЦК України, за ним може бути визнано право власності на зазначений гараж в судовому порядку.

Представники відповідача та ІІІ осіб, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, посилалася на те, що будь-яких дозвільних документів на гараж у позивача немає, так як і немає договору його купівлі, а відтак до нього не може перейти право власності на даний гараж від ОСОБА_7, у якого він його придбав. Крім того, гараж був позивачем збудований самовільно, на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, в експлуатацію гараж прийнятий не був.

Дійсно позивач звертався з заявою про оформлення права користування на земельну ділянку під будівлею гаража, за результатами розгляду якої рішення не приймалось, оскільки ним не було надано правових документів на будівництво гаража, про що позивача було повідомлено листом.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши надані докази, судом встановлено наступне.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що був свідком купівлі позивачем у 2000 році гаража, розташованого по вул. Рибалко в гаражному масиві м. Новоград-Волинський. Чи були у попереднього власника гаража ОСОБА_7 будь-які правовстановлюючі документи на гараж та земельну ділянку під ним, не знає.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що допомагав ОСОБА_7 будувати гараж, пізніше останній продав його позивачу.

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що у 2000 році продав позивачу, з яким разом служили, недобудований будівництвом гараж, що розташований в гаражному масиві по вул. Рибалко, 4 м. Новоград-Волинський. Договір купівлі не оформлювали, обмежившись лише розпискою. Жодних правовстановлюючих документів ні на гараж, ні на землю, яка була надана йому за усною вказівкою командира, у нього не було. Про те, що перед початком будівництва гаража необхідні були якісь дозвільні документи, не знав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 28.07.2000 року позивачем був придбаний недобудований будівництвом гараж № 373 по вул. Рибалко, 4 в м. Новоград-Волинський, шляхом оформлення розписки між ним та ОСОБА_7 (а.с.8). В подальшому будівництво гаража було завершене без будь-яких дозвільних та правовстановлюючих документів, як на земельну ділянку, розташовану під гаражем, так і на самий гараж. Технічний паспорт на гараж був виготовлений державним комунальним підприємством «Новоград-Волинське МБТІ» 24.09.2009 року, в якому відмітка щодо наявності рішення виконкому Новоград-Волинської міської ради про надання земельної ділянки відсутня (а.с.3-4).

Рішення щодо оформлення позивачем права користування на земельну ділянку під будівлею вищезазначеного гаража, незважаючи на його звернення з відповідною заявою, відповідачем не приймалось через відсутність правових документів на будівництво (а.с.6).

Право власності та користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності набувається громадянами за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ЗК України (ст. 116 ЗК України). Статтею 118 ЗК України визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, згідно якого останні, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для будівництва індивідуальних гаражів, подають заяву до відповідного органу виконавчої влади за місцезнаходженням земельної ділянки разом з іншими документами, перелік яких визначений чинним законодавством. Відмова органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду може бути оскаржена в судовому порядку.

За змістом статей 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем в судовому порядку не оскаржувались дії відповідача щодо залишення без розгляду його заяви про оформлення права користування на земельну ділянку під будівлею його гаража, крім того, в ході судового засідання ним не змінювались підстави та предмет позову, відтак його позовні вимоги щодо зобовязання відповідача передати безкоштовно йому у власність земельну ділянку, є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 376 ЦК України, будівля, споруда вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, чи без належного дозволу або без належно затвердженого проекту. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, за винятком надання їй земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно. Відтак, посилання представника позивача на ст. 376 ЦК України, як на підставу визнання за позивачем права власності на гараж, суд вважає безпідставними.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 923 від 08.10.2008 року (далі Порядок), прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі свідоцтва про відповідність збудованого обєкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил (далі Свідоцтво), що видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. Пунктом 3 вищевказаного порядку передбачено, що для одержання свідоцтва замовник подає інспекції, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт, письмову заяву разом з проектною документацією, затвердженою в установленому законодавством порядку, та актом готовності об'єкта до експлуатації (далі акт), підписаного генпроектувальною та генпідрядною організаціями, субпідрядними організаціями, що здійснювали будівництво, замовником, страховою компанією. Згідно п. 17 Порядку датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта є дата видачі зареєстрованого інспекцією свідоцтва.

Частиною 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (в тому числі і будівлі, споруди) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації, порядок якої встановлюється законом (ст. 182 ЦК України).

Враховуючи, що гараж, на яку позивач просить визнати за ним право власності, являє собою нерухоме майно, повязане з фундаментом та землею, і створене з відповідних будівельних матеріалів, поєднаних між собою в певній технологічній послідовності, визначеній проектною документацією, державними будівельними стандартами, нормами і правилами, суд не може перебирати на себе повноваження органу, який приймає в експлуатацію будівлі, споруди, оскільки зазначений орган бере на себе відповідальність за:

1)правильне інженерно-конструктивне поєднання між собою будівельних матеріалів і конструкцій відповідно до технологічних процесів, результатом яких є створення нерухомого майна;

2)те, що створена будівля відповідає державним будівельним стандартам, нормам та правилам;

3)відповідність матеріалів, виробів і конструкцій, які використані при будівництві нерухомого майна, державним стандартам, технічним умовам та технологічним регламентам;

4)забезпечення у створенні будівлі, споруди необхідної міцності, стійкості та експлуатаційної надійності.

Лист Державного пожежного нагляду Новоград-Волинського районного управління ГУ МНС України в Житомирській області від 18.11.2009 року, яким погоджено експлуатацію гаража, та висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 01.12.2009 року, за результатами якої гараж відповідає вимогам діючого санітарного законодавства України і може бути погоджений, судом не можуть братись до уваги, оскільки зазначені документи разом з іншими, перелік яких визначений Порядком, повинні подаватись замовником до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка проводить на обєкті будівництва підсумкову перевірку відповідності збудованого обєкта вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та готовності його до експлуатації, за результатами якої приймається рішення про видачу Свідоцтва або відмову.

Суд вважає за необхідне зауважити, що юридична необізнаність позивача з механізмом та умовами прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, на яку він посилається, не звільняє його від обовязку дотримання такої процедури, визначеної нормативно-правовим актом органу виконавчої влади Постановою Кабінету Міністрів України № 923 «Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів» від 08.10.2008 року.

За таких обставин, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог позивача немає, а тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Враховуючи те, що позивач на підставі п. 18 ч. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21.01.1993 року (зі змінами від 17.11.2009 року), звільнений від сплати судового збору, останній компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 294 ЦПК України, ст.ст. 182, 328, 331, 376 ЦК України, ст.ст. 116, 118, 123 Земельного кодексу України, Постановою Кабінету Міністрів України № 923 «Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів» від 08.10.2008 року (зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 534 від 20.05.2009 року),

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Новоград-Волинської міської ради про безоплатну передачу земельної ділянки під побудованим гаражем та визнання права власності на гараж відмовити за безпідставністю.

Згідно ст. 223 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається в тому ж порядку протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуюча О.О.Літвин