Комсомольський міський суд Полтавської області
Справа № 2-2044/10
Рішення

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2010 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі : головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Комсомольську про визнання дії протиправною, зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

встановив

В липні 2010 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії, зобовязавши останнього здійснити такий перерахунок у відповідності до ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.01.1991 р. № 796-ХП (далі - Закон), виплатити недонараховані суми основної та додаткової пенсії починаючи з 25.03.2010 р., зобовязати відповідача усунути порушення діючого законодавства і в подальшому здійснювати нарахування пенсії у відповідності до Закону.

Заявлені вимоги обґрунтовуються посиланням на порушення відповідачем положень ст.ст.4,28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст.50,54 «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з якими розмір пенсії для осіб, інвалідність яких повязана з Чорнобильською катастрофою, визначається виходячи з розрахунку - зокрема по П групі інвалідності не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та надбавки у розмірі 50% мінімальної пенсії. З відповідною заявою про здійснення перерахунку позивач звернувся до УПФУ 27.05.2010 року, але у здійсненні такого перерахунку йому було відмовлено.

Відповідач позов не визнав з підстав, викладених в письмовому запереченні проти позову. Через необґрунтованість позовних вимог в задоволенні позову просить відмовити повністю (а.с. 19-20).

До суду сторони не зявились, до суду направили заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 20,22)

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши докази, надані сторонами на обґрунтування предявлених вимог та заперечень, суд находить позов таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі, виходячи з наступних мотивів.

Судом встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеною до категорії 1, і з 11 березня 2010 р. є інвалідом Ш групи безстроково за захворюванням, повязаним з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, в звязку з чим перебуває на пенсійному обліку у відповідача .

Визначаючи характер спірних правовідносин та правову норму, яку належить до них застосувати, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, яке включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, що гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За ст.ст. 54, 50 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач має право на державну пенсію у розмірі, не нижче 6 мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач посилається на те, що призначаючи позивачеві пенсію, розмір якої ним на разі оспорюється, УПФУ в м. Комсомольську Полтавської області діяло в межах наданих повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства, яким не визначено механізм застосування мінімальної пенсії за віком до спірних правовідносин. Пенсія позивачеві призначена та виплачується на підставі постанов Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та від 16.07.2008 р. № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», виходячи із розміру 19,91 грн., що на думку представника відповідача не суперечить Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, тому при визначенні розміру пенсії позивачеві суд застосовує норми ст.ст. 50 та 54 Закону, що має пріоритетну силу над зазначеними підзаконними актами Кабінету Міністрів України.

Зі статей 50 та 54 Закону вбачається, що при визначенні розміру державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком, розмір якої за чинним законодавством визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Наявність норми про застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом (ч. 3 ст. 28), та відсутність іншого нормативно-правового акту, який визначав би розмір мінімальної пенсії за віком, є підставою для застосування судом при розгляді даного публічно-правового спору аналогії закону на підставі ч. 7 ст. 8 ЦПК України.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 67 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Закону України від 05.10.2006 р. № 231-V, яка набрала чинності з 31.10.2006 р., у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4; перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Отже, не є такими, що ґрунтуються на Законі посилання відповідача на те, що порядок обчислення пенсії позивачеві, як учаснику ліквідації наслідків на ЧАЄС визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених Законом. Приймаючи рішення про призначення позивачеві державної пенсії з розрахунку 19,91 грн. мінімальної пенсії, як інваліду П групи., відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому вимога позивача про визнання такого рішення протиправним є обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Позивач просить про захист порушеного права судом з 25.03.2010 р., тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 152 Конституції України суд визнає протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Комсомольську щодо перерахунку пенсії позивачеві протиправною з моменту ухвалення рішення Конституційним Судом України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р., згідно з яким положення п. 28 розділу П «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було визнано неконституційними.

Отже, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що, починаючи з 25.03.2010 року, тобто з часу подання ОСОБА_1 відповідної заяви до УПФУ про призначення пенсії, як учаснику ЧАЄС, відповідач повинен був призначити та виплатити позивачеві, як інваліду Ш групи внаслідок ЧАЄС основну державну пенсію у розмірі не менше 6 мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію з розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

На підставі викладеного, керуючись ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст.88, 213,215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління ПФУ в м. Комсомольську щодо виплати державної та додаткової пенсії ОСОБА_1 з 25 березня 2010 року у розмірі меншому, ніж встановлено ст.50 та п.4 ст.54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи .

Зобовязати Управління ПФУ в м. Комсомольську, з урахуванням раніше виплачених коштів, здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1, починаючи з 25 березня 2010 року державну пенсію з розрахунку не менше 6 мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію з розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, який визначається згідно із ст.28 ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Судове рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з часу його проголошення.

Суддя: підпис ОСОБА_2

З оригіналом вірно:

Суддя: Т.В. Окунь