Апеляційний суд Житомирської області
5 травня 2010 року апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді Миніч Т.І.
суддів: Павицької Т.М., Заполовського В.Й.,
судового засідання ОСОБА_1, без участі сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі на постанову від 22 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі про визнання дій неправомірними та стягнення коштів, передбачених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,
У грудні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. Просила визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування їй підвищення до пенсії та додаткової пенсії за шкоду здоровю, передбачених ст.ст.39,50 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (надалі - Закону) та стягнути з відповідача кошти, передбачені вказаним Законом. При цьому посилалася на те, що є пенсіонеркою, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи. Всупереч вимогам Закону, який повязує розмір цих виплат із мінімальною заробітною платою, соціальні виплати у вказаний період виплачувались їй в розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836.
У поданій апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі просить скасувати постанову і направити справу на новий розгляд. Апелянт посилається на те, що кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, він керується положеннями чинної Постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Також зазначає, що до Пенсійного фонду не надходять кошти з державного бюджету для надання пільг та компенсацій для постраждалих від Чорнобильської катастрофи і Пенсійний фонд не є розпорядником таких коштів.
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка є пенсіонером, має статус потерпілої 1 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.2-6).
Частиною 2 ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в чинній на час існування спірних правовідносин редакції передбачено, що пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на радіоактивно забрудненій території підвищуються у розмірах, визначених ч.І ст.39 Закону.
Проте, всупереч вимогам Закону за спірний період позивачеві нараховувалось і виплачувалось зазначене підвищення в розмірі 10,5 грн. щомісяця.
Крім того, статтею 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до 1 категорії, передбачено призначення додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.
Проте за спірний період вказана додаткова пенсія призначалась та виплачувалась позивачеві у розмірі 114,6 грн.
Відповідно до ч.І ст.8 Закону України „Про пенсійне забезпечення виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України.
Крім того, відповідно до Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2007 року №1261 та з урахуванням Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від ЗО квітня 2002 року №8-2 (з відповідними змінами), управління Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах забезпечують своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства, а отже, є відповідачами у спорах щодо здійснення перерахунку підвищення до пенсій. З огляду на викладене не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо необхідності притягнення до участі у справі в якості відповідача управління праці та соціального захисту населення Овруцької райдержадміністрації.
Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру спірних виплат застосуванню підлягають саме ст.ст. 39,50 Закону, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав та правильно вирішив спір.
Спосіб, у який судом відновлено порушені права позивача, узгоджується з положеннями ст.162 КАС України (в порядку якого розглянуто справу).
Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності визначення розміру стягнутої суми. Тому в цій частині законність оскаржуваного судового рішення не перевіряється.
Оскаржувану постанову ухвалено судом із дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстави для її скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, суд
Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі відхилити.
Постанову Овруцького районного суду від 22 лютого 2010 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: