Справа №2-1604/09 22.04.2010 22.04.2010 22.04.2010
Провадження №22-ц-450/10
Справа №22Ц- 450/10. Суддя першої інстанції Ротар М.М.
Категорія 42 Суддя-доповідач апеляційного суду Козаченко В.І.

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2010 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:
головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Довжук Т.С., Мурлигіної О.Я.,

при секретарі судових засідань Аніщенко Д.В.,

за участю: представників позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 та відповідачки ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ) та квартино-експлуатаційного відділу м. Миколаєва (далі КЕВ м. Миколаєва) на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 грудня 2009 р. за позовом в/ч НОМЕР_1 та КЕВ м. Миколаєва до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про виселення із службового житла,

В С Т А Н О В И Л А:
23 липня 2009 р. в/ч НОМЕР_1 та КЕВ м. Миколаєва звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_5 про виселення із службового житла.

Позивачі вказували, що з 15 травня 2000 р. по 24 грудня 2008 р. відповідач ОСОБА_3 проходив військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 . В зв`язку з чим, по ордеру, виданому Вознесенським міськвиконкомом 30 січня 2008 р., йому на сім`ю із чотирьох осіб було надано службове житло двокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що наказом від 24 грудня 2008 р. ОСОБА_3 був звільнений з військової служби у запас у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, на підставі підпункту ,,є" п. 63 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, а відтак втратив право на службове житло, позивачі просили виселити відповідача, його дружину ОСОБА_5 та їх малолітніх дочок ОСОБА_6 і ОСОБА_7 із указаної службової квартири без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 грудня 2009 р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_1 та КЕВ м. Миколаєва, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вислухавши суддю - доповідача, пояснення сторін та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 перебував на службі у лавах Збройних Сил України більше 12 років, а тому виселення його та членів його сім`ї із службового житла можливе лише із наданням іншого житлового приміщення.

Між тим, з такими висновками місцевого суду погодитися не можна, оскільки він, всупереч вимогам ст. 212 ЦПК України, дійшов до них без належної оцінки наявних у справі доказів, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Так, ст. ст. 118 124 ЖК України визначено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадян, які за характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної ради.

Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації. Єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення є спеціальний ордер, який видається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ради на підставі рішення про надання службового жилого приміщення.

Робітники і службовці, що припинили трудові відносини з установою, чи організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Водночас, ст. 125 цього ж Кодексу встановлено перелік осіб, яких не може бути виселено із службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення. Зокрема, до них належать особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм таке приміщення, не менш як десять років.

В той же час, забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців та членів їх сімей, то це питання регулюється також ст. 12 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 р. (з наступними змінами), п. 37 Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. (з наступними змінами), Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 р. (далі Порядок) та Інструкцією про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженою наказом Міністра оборони України 6 жовтня 2006 р. і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2006 р. (далі Інструкція).

Зокрема, пунктами 14-21 указаного Порядку передбачено, що службове житлове приміщення надається військовослужбовцю на всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним (у тому числі на дружину (чоловіка) і неповнолітніх дітей, які проживають окремо від військовослужбовця в даному або іншому населеному пункті). Члени сім`ї військовослужбовця дають письмову згоду на проживання в службовому житловому приміщенні.

Військовослужбовець та повнолітні члени його сім`ї беруть письмове зобов`язання щодо звільнення службового житлового приміщення в передбачених законодавством випадках.

Службове житлове приміщення надається незалежно від перебування військовослужбовця на квартирному обліку, без урахування пільг, передбачених для забезпечення громадян житлом.

Військовослужбовці, направлені на навчання до військових навчальних закладів з виключенням із списків військових частин, звільняють займане службове житло і на час навчання забезпечуються житлом у гуртожитках навчального закладу.

Військовослужбовець та члени його сім`ї зобов`язані вивільнити займане ними службове житлове приміщення у разі одержання або придбання житла для постійного проживання. А при звільненні з військової служби військовослужбовець підлягає виселенню із службового житлового приміщення з усіма членами сім`ї, якщо інше не передбачено законодавством.

В розвиток таких положень п. 2.19 указаної Інструкції передбачено, що особа, яка звільнена з військової служби в запас у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем і має вислугу менше ніж 20 років, підлягає виселенню зі службового житлового приміщення з усіма членами сім`ї, які з нею проживають, крім випадків, передбачених чинним законодавством, без надання іншого службового житлового приміщення особа. Виселення провадиться у судовому порядку за позовом командування військової частини та квартирно-експлуатаційного органу, на обліку у яких перебуває службове житлове приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 був призваний Вознесенським ОМВК Миколаївської області із запасу для проходження військової служби за контрактом і наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 15 травня 2000 р. був зарахований до списків особового складу частини та призначений на посаду заступника командира взводу роти охорони ВОС -100097А.

19 грудня 2007 р. житловою комісією в/ч НОМЕР_1 було прийняте попереднє рішення, затверджене рішенням Вознесенського міськвиконкому від 29 січня 2008 р., про надання відповідачу ОСОБА_3 та членам його сім`ї службової двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка за актом прийму-передачі від 12 грудня 2007 р. була передана Міністерством оборони України КЕВ м. Миколаєва під розподіл та заселення безквартирним військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей.

Рішенням Вознесенського міськвиконкому від 29 січня 2008 р. указана квартира включена до числа службових, а 30 січня 2008 року відповідачу ОСОБА_3 та членам його сім`ї був виданий службовий ордер № 86 на право заселення цього службового житла.

З 21 лютого 2008 р. в зазначеній квартирі проживають та зареєстровані: ОСОБА_3 , його дружина ОСОБА_5 та їхні неповнолітні дочки, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , відповідно, ІНФОРМАЦІЯ_1 та 14 грудня 2005 років народження.

Таким чином, спірна квартира була включена до числа службових у встановленому порядку, а її зселення сім`єю відповідачів проведено на підставі службового ордеру.

Наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 04 грудня 2008 р. прапорщик ОСОБА_3 був звільнений з військової служби у запас у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, на підставі підпункту ,,є" п. 63 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України. А 24 грудня 2008 р. він був виключений із списків особового складу та усіх видів забезпечення.

Тому, виходячи з указаних вище нормативних актів, з цього часу відповідачі втратили право користуватись указаним службовим житлом.

Їх посилання на те, що ОСОБА_3 перебував на службі у лавах Збройних Сил України більше 12 років, а тому виселення його та членів його сім`ї із службового житла можливе лише із наданням іншого житлового приміщення, є необґрунтованими.

З наказів начальника Одеського інституту від 22 липня 1996 р. та від 27 березня 2000 р. вбачається, що з 22 липня 1996 р. по 28 березня 2000 р. ОСОБА_3 навчався у цьому військовому навчальному закладі та був відрахований у запас за недисциплінованість.

На час навчання він був забезпечений житлом у гуртожитку навчального закладу і права на отримання службового житла не мав. Таке право у нього виникло лише 15 травня 2000 р., коли він був призваний на військову службу із запасу, і закінчилось після його звільнення 04 грудня 2008 р. з військової служби у запас, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту.

Таким чином, указані доводи ОСОБА_8 , враховуючи його призив на контрактну службу до лав Збройних Сил України із запасу, не спростовують позовні вимоги, а навпаки, підтверджують положення п. 21 вказаного Порядку та п. 2.19 зазначеної Інструкції про те, що в даному випадку відповідачі підлягають виселенню із службового житлового приміщення з усіма членами їх сім`ї без надання іншого житлового приміщення.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в м. Вознесенську відповідачі мають власне житло: ОСОБА_3 і ОСОБА_9 належить по 1/6 частці квартири по АДРЕСА_2 , а ОСОБА_5 (до шлюбу - ОСОБА_10 ) частка квартири по АДРЕСА_3 .

Однак, відмовляючи в позові, місцевий суд не звернув належної уваги на вказані вимоги житлового права та викладені обставини справи, хоча вони мають суттєве значення для правильного вирішення спору. А тому дійшов помилкового висновку, що відповідачі не підлягають виселенню із службового житла.

За таких обставин, відповідно до вимог пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів
В И Р І Ш И Л А :
Апеляційну скаргу в/ч НОМЕР_1 та КЕВ м. Миколаєва задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 грудня 2009 р. - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов в/ч НОМЕР_1 та КЕВ м. Миколаєва задовольнити.

Виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , разом з їхніми малолітніми дочками ОСОБА_6 і Марією, відповідно, ІНФОРМАЦІЯ_1 та 14 грудня 2005 років народження, із службової квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Верховного суду України протягом двох місяців.

Головуючий:

Судді: