Справа №22-ц-4707/10 Суддя-доповідач - Жмака
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Жмаки В.Г.,

суддів - Лузан Л.В., Дубровної В.В.,

при секретарі - Назаровій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Сумської міської ради

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах і інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Сумської міської ради, треті особи: ВГІРФО Зарічного ВМ СМВ ГУМВС України в Сумській області, Служба у справах дітей Сумської міської ради. Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго -Суми» про вселення,-

встановила:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2010 року позов задоволено і постановлено вселити ОСОБА_1 і неповнолітню ОСОБА_2 до гуртожитку в кімнату № 604 будинку № 32 по вулиці Прокоф'єва у м. Суми.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням ст. ст. 213, 214 ЦПК України, що Сумська міська рада є неналежним відповідачем, оскільки порушене позивачкою питання відноситься до повноважень виконкому. Крім того апелянт вважає, що позивачка займала в гуртожитку ліжко-місто і з заявою про надання їй кімнати в гуртожитку, який набув статусу житлового будинку, не зверталася не проживаючи в ньому близько 8 років.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Сумської міської ради не підлягає задоволенню за слідуючих обставин.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про вселення її і її неповнолітньої доньки в житлове приміщення суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що позивачка на законних підставах отримала і проживала в спірній кімнаті бувшого гуртожитку, що вона не втратила права користування цим житлом, що саме з вини відповідача, як власника житлового фонду, позивачка не має можливості проживати в житловому приміщення.

Стосовно зазначених обставин і самим апелянтом не заперечується те, що в спірне житлове приміщення вона поселилася на підставі ордеру № 30 від 01.06.91 року. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24.05.07 року у цивільній справі за позовом Сумської міської ради до ОСОБА_1 про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відмовлено, оскільки суд встановив, що вона з поважних причин, внаслідок

2

відсутності належних умов для проживання з новонародженою дитиною, не проживала в спірному житловому приміщенні, що належить відповідачу.

Не спростовують висновків суду і інші доводи апелянта і не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Є необгрунтованим посилання апелянта на ст. 51 ЖК України стосовно того, що відповідачем за позовом ОСОБА_1 має бути виконком, а не міська рада. За ст. 5 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів. Гуртожиток «Медик» по вул. Прокоф'єва, 32 в м. Суми, в якому знаходиться спірна кімната, 25.12.02 року був переданий рішенням Сумської обласної ради до комунальної власності територіальної громади м. Суми, а відповідно до п. 5 ст. 60 Закону «Про місцеве самоврядування в України» саме органи місцевого самоврядування від імені територіальних громад здійснюють повноваження щодо об'єктів комунальної власності. В зв'язку з наведеним, відповідачем у справі має бути Сумська міська рада, за позовом якої розглядалася і інша цивільна справа про визнання такою, що втратила право на житло до ОСОБА_1 і в тому випадку статус ради, як сторони у справі, радою не заперечувався. Виконавчий комітет міської ради за ст. 15 п. З ч. 1 ЖК України здійснює управління житловим фондом місцевих рад. У справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування належною стороною має бути власник житлового фонду.

Не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого суду і посилання апелянта на те, що після надання гуртожитку статусу житлового будинку позивачка із заявою про надання їй кімнати не зверталася, що в даний час приміщення практично не придатне для проживання і вільних кімнат немає. Ще станом на початок 2001 року позивачка та її донька були зареєстровані і проживали, займаючи окрему кімнату в гуртожитку, який з 2004 року за рішенням міськвиконкому набув статусу житлового будинку. І як встановлено судовим рішенням від 24.05.07 року, право користування житлом не втратили. Відповідальність за належний стан житлового фонду, який знаходиться у користуванні громадян, також несе власник, яким є відповідач.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що за ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Сумської міської ради відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -