Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
№ 2- 6130
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа управління в справах захисту споживачів м. Дніпропетровська про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, грошових сум та витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 12 жовтня 2009 року звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, грошових сум та витрат, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах та в ході судового засідання посилалася на те, що 12 червня 2009 року вирішила зробити паркан на своїй дачі і замовила у відповідача виготовлення євро паркану; відповідач погодився виконати вказане замовлення, отримав від позивачки завдаток в сумі 1800 грн. і зобовязався виготовити та поставити паркан на земельній ділянці дачі позивачки. Але роботу вказану відповідачем зроблено не було, повернута лише частина коштів, виготовлення паркану і його встановлення відповідачем так і не відбулося, позивачу була завдана моральна шкода, вона понесла додатково витрати. Звернулася до відповідача з питанням відшкодування всіх її витрат, але той їй відмовив, зверталася і до міліції. Вважає вказані дії відповідача незаконними і просила стягнути з відповідача суми завданої їй відповідачем матеріальної і моральної шкоди, грошові суми річних, пеню, судові витрати, задовольнивши її позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України.

Представник третьої особи управління в справах захисту споживачів м. Дніпропетровська в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної третьої особи згідно ст. 169 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючим частковому задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 12 червня 2009 року вирішила зробити паркан на земельній ділянці розташування своєї дачі і замовила у відповідача виготовлення євро паркану; відповідач погодився виконати вказане замовлення, назвав суму витрат на це, визначив і отримав від позивачки завдаток в сумі 1800 грн. , про що надав квитанцію, і зобовязався в певний час виготовити та поставити паркан на земельній ділянці дачі позивачки. Але роботу вказану відповідачем зроблено не було, позивачка звернулася до міліції зі скаргою на дії відповідача і заявою про порушення проти нього кримінальної справи. Відповідач повернув позивачці частину взятих коштів 1000 грн. і зобовязався повернути решту найближчим часом, але виготовлення паркану і його встановлення відповідачем так і не відбулося, кошти не повернуті. В добровільному порядку спір не вирішено і ОСОБА_1 вимушена звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Цивільна відповідальність майнова відповідальність громадян чи організацій, що виникає в разі неправомірних дій, невиконання договірних зобов'язань, заподіяння особистої чи майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

В судовому засіданні з вищевказаного і пояснень позивачки знайшла своє підтвердження та обставина, що вказане виготовлення євро паркану і його встановлення на земельній ділянці розташування дачі позивача по зобовязанню сторін не відбулося, вказане зобовязання відповідачем не виконане, обєктивного спростування цього суду не надано.

Своїми неправомірними діями відповідач порушив майнові права позивачки і завдав їй майнову шкоду, яка згідно з наданою квитанцією стосовно кошторисної вартості робіт складає 3595 грн., з них отримано відповідачем 1800 грн., повернуто лише 1000 грн.

Статтею 1166 ЦК України встановлено право особи на відшкодування у повному обсязі майнової шкоди, завданої неправомірними діями особистому немайновому праву. Цією ж статтею на особу, яка завдала шкоди покладено обов'язок відшкодувати її у повному обсязі.

В судовому засіданні знайшли своє обєктивне підтвердження неправомірні дії відповідача стосовно позивача та завдання цими діями шкоди правам позивача, а тому на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати її (шкоду).

Отже суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивачки про стягнення матеріальної шкоди в сумі 800 грн. В задоволенні решти вимог про стягнення решти шкоди, інфляційних витрат, річних, пені слід відмовити, оскільки ці вимоги не основані на законі, в передбаченому законом порядку не доведені і не підтверджені матеріалами справи.

Суд приймає до уваги також і ті обставини, що неправомірними діями вказаного відповідача також було завдано позивачу і моральної шкоди: нервові хвилювання, моральні страждання, стресові ситуації, хвороба, безпідставне затягування питання про відшкодування шкоди і розгляд справи додатково спричинило нервові хвилювання, позивач конче потребує матеріальної підтримки на законних підставах, але отримати не може в звязку з неправомірними діями вказаного відповідача, порушується звичний порядок життя сімї позивача. Усвідомлення того факту, що через нього (позивача) його близькі та рідні вимушені змінити уклад свого життя, вживати додаткових зусиль і позбавлені через відповідача нормального відпочинку постійно пригнічувало і продовжує пригнічувати позивача; безсоння від болю та від хвилювань в результаті викликало не лише фізичну але й душевну біль, та завдало глибокої душевної травми; відношення відповідача до скоєного ним, який не тільки не робить ні чого для відшкодування завданої шкоди, але й не визнає своєї вини у скоєному і на протязі вже тривалого часу намагається виставити позивача у вигляді особи, що говорить неправду також завдає болю. Моральну шкоду потрібно стягнути в сумі 1000 грн., в задоволенні решти вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Не може суд прийняти до уваги можливі заперечення відповідача проти позовних вимог, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями позивача відповідачу було завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями позивача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно відповідача, а відповідач цього не довів, відповідач сам погодився на всі умови домовленості з позивачем та інш., твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобовязань є припущенням.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково: стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача матеріальну шкоду 800 грн., моральну шкоду 1000 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 120 грн. і поштові витрати 02 грн., а всього 1922 грн., стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 51 грн., в задоволенні решти позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, грошових сум та витрат відмовити.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання, вони обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 3, 10, 11, 57, 58, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду 800 грн., моральну шкоду 1000 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 120 грн. і поштові витрати 02 грн., а всього 1922 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 51 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, грошових сум та витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -