Справа №2-973/2010 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2010 р. Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Регеші В.О.

при секретарі - Фадєєвій О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Світловодську справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Легіон" про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулися з позовом до суду, в якому просять визнати за ними право власності на об'єкт нерухомого майна - приміщення кафе з літньою площадкою, яке знаходиться в районі Лісозоводу м. Світловодськ Кіровоградської області, на ділянці загальною площею 57,10 кв. м.

Свій позов ОСОБА_1А мотивує тим, що між ним та ТОВ "Легіон" було укладено договір купівлі-продажу за яким він набув у власність приміщення кафе з літньою площадкою. Проте відповідачем не визнає за позивачем право власності на вказане майно. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує повністю, суду пояснив, що з відповідачем було досягнуто домовленість щодо ціни та всіх інших істотних умов договору купівлі-продажу, сплачено повну вартість об'єкту нерухомого майна в сумі 1500 гр., та відбулась передача приміщення кафе з літньою площадкою. Та пояснив, що на час укладання договору з ТОВ "Легіон" законодавство не містило норми щодо його обов'язкового нотаріального посвідчення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився але надав суду заяву в який просить суд розглянути справу без їх участі, з врахуванням обгрунтування позову позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, вивчивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Приміщення кафе з літньою площадкою, які знаходиться в районі Лісозоводу м. Світловодськ Кіровоградської області, на ділянці загальною площею 57,10 кв. м. збудовані ТОВ "Легіон", що підтверджено в судовому засіданні документально.

Матеріалами справи доведено, що 5 вересня 2000 року між ТОВ "Легіон" та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу зазначеного об'єкт нерухомого майна, що підтверджено в судовому засіданні договором купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна від 5 вересня 2000 року.

Сторонами досягнуто домовленість щодо ціни та всіх інших істотних умов договору купівлі-продажу, сплачено повну вартість об'єкту нерухомого майна в сумі 1500 гр.

В пункті 8 договору сторонами визначений порядок передачі об'єкту нерухомості у власність - на підставі акту прийому-передачі.

5 вересня 2000 року складено акт приймання-передачі, , який підписаного сторонами договору та скріпленого печаткою ТОВ "Легіон", за яким ТОВ "Легіон" передало, а ОСОБА_1 прийняв у власність приміщення, що є предметом купівлі-продажу .

Згідно зі ст. 128 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на момент укладення договору** купівлі-продажу, право власності у набувача майна по договору виникає з моменту передачі

речі, якщо інше не встановлено законом або договором, а тому суд приходить до висновку, що у ОСОБА_1 право власності на приміщення кафе з літньою площадкою, виникло саме з 05.09.2000 р.

Аналіз договору купівлі-продажу від 05.09.2000 р. показує, що він укладений у простій письмовій формі, відповідно до вимог ст. 44 Цивільного кодексу УРСР, матеріалами справи не підтверджується факт відсутності у продавця права продажу цього об'єкту, в матеріалах справи відсутні докази визнання в установленому порядку цього договору недійсним.

Статтею 47 Цивільного кодексу УРСР врегульовано обов'язок нотаріального посвідчення угод лише у випадках, зазначених у законі. Адже, відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу УРСР 1963 року дотримання форми нотаріального посвідчення вимагалося виключно при укладанні договору купівлі-продажу житлового будинку, у якому хоча б однією із сторін договору є громадянин. Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року не містив норми про обов'язковість нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу будь-якого іншого нерухомого майна, укладених між фізичними та юридичними особами.

Відсутність державної реєстрації спірного об'єкту нерухомості жодним чином не впливає на відповідність договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05.09.2000 р. чинному на той час цивільному законодавству та не позбавляє покупця права власності на це майно, набуте на підставі договору купівлі-продажу, який є належним правовстановлюючим документом. Наведеної правової позиції дотримується також Вищий арбітражний суд України в роз'ясненні від 12.03.99 р."Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними".

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт правомірності придбання ОСОБА_1 спірного об'єкту, разом з тим це право оспорюється та не визнається іншими особами, тому таке право підлягає захисту.

Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За таких обставин позовні вимоги за позовом в частині визнання права власності на спірний об'єкт ґрунтуються на нормах закону, підтверджуються матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст.ст. 328, 392 ЦК України, ст.ст.209, 213, 215-218, 294 ЦПК України позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.328, 392 ЦК України, ст.ст.209, 213, 215-218, 294 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно об'єкт нерухомого майна - приміщення кафе з літньою площадкою, яке знаходиться в районі Лісозоводу м. Світловодськ Кіровоградської області, набуте ним 05.09.2000 року за договором купівлі-продажу.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Світловодського міськрайонного суду В.О. Регеша

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області

м. Світловодськ, вул. Приморська, 48, 27501, (05236) 2-25-94