Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 2-34/2010 рік
31 травня 2010 року смтПетропавлівка
Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді Курочкіної О.М.
При секретарі Лукіній Л.Г.
за участю представника відповідачки ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні с. Петропавлівка цивільну справу за позовом
про розподіл сумісно нажитого майна
29.10.2001 року до суду з позовною заявою про поділ сумісно нажитого майна подружжя до ОСОБА_4 звернувся ОСОБА_3.
В обгрунтування позову зазначив, що 28.06.1990 року відповідачка по справі отримала дозвіл на будівництво нового будинку в с. Петропавлівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області по вул.. Піонерська,143, придбала частково будівельні матеріали : шпали, цеглу, та шифер. Відповідачка збудувала фундамент. Він поселився в цей час разом з відповідачкою за вказаною адресою ще у старому будинку, придбаному відповідачкою для знесення, документи на купівлі продаж не оформляли. Позивач в цей час працював , отримані гроші передавав відповідачці для придбання будівельних матеріалів та сам виконував роботи по будівництву вказаного будинку. Будівельні роботи він виковував разом з братом та наймали помічників, він виклав цоколь, встановлював шпали та стіни, збудував кришу будинку. Машину для перевезення готової глини з с. Водолазьське вони наймали з відповідачкою за їх спільні гроші. Ліс для балок, червону цеглу та тирсу купувала та привозила з колгоспу ім.. Леніна його мати. Очерет для будівництва також заготовляв він зі своїми родичами. Позивач проводив воду , встановив нагрівач, кахельні роботи виконував власноруч, зробив цементну шубу , інші роботи виконували спеціалісти, але за роботу вони сплачували спільні гроші з відповідачкою.
Відповідачка прописала його в будинок тільки з 24 квітня 1992 року, шлюб вони зареєстрували 19 грудня 1992 року. 09 червня 2000 року шлюб був розірваний. Відповідачка створила умови неможливого проживання разом і він проживає тимчасово у своєї матері в с. Водолазському Межівського району.
Відповідач вважає, що через його вклад в будівництво вказаного будинку , він має право на його половину, як колишній чоловік відповідачки, просить також виділити в натурі цю половину а також поділити земельну ділянку.
Рішенням Петропавлівського районного суду від 14 липня 2006 року за сторонами було визнано право власності по ? частині кожному у житловому будинку №143 по вул. Піонерській в смт. Петропавлівка та виділено в натурі відповідно до поверхового плану, вартість приміщення позивача склала 13461 грн., а відповідачки 31301 грн., земельну ділянку залишено в користуванні ОСОБА_4, двір у спільному користуванні, відповідно до скарги позивача рішення суду в апеляційному порядку скасовано.

Рішенням Петропавлівського районного суду від 28 жовтня 2008 року за ОСОБА_3 було визнано право власності розміром 5/20 частин вартістю 12263 грн. а за ОСОБА_4 було визнано право власності розміром 15/20 частин вартістю 36788 грн. у житловому будинку №143 по вул. Піонерській в смт. Петропавлівка, відповідно до скарги позивача рішення суду в апеляційному порядку скасовано.

В неодноразових уточненнях до позову та в судовому засіданні позивач просив суд про поділ земельної ділянки як в городній частині так і в частині , на якій розташоване домоволодіння.

22.03.2010 року позивач надав суду уточнення до позовних заяв в яких просить суд визнати право спільної власності на спірне домоволодіння.

На підставі ст.. 16,17 Закону України «Про власність» ст..ст. 28,29 Кодексу про шлюб та сімю України позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач декілька раз уточнював позовні вимоги, 14.05.2009 року в уточнюючій заяві (а.с.23 т.2 ) представник ОСОБА_3письмово відмовився від будь яких вимог щодо спільних товарів споживчого вжитку, а саме : меблів, штор карнизів, коврів світильників, телевізору, та автомашини «Москвіч 412» , просить виділити йому в натурі ? частину домоволодіння № 143 по вул.. Піонерська в с. Петропавлівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області та про поділ земельної ділянки як в городній частині так і в частині , на якій розташоване домоволодіння.

На отримання грошової компенсації за частину , яка йому належить, позивач не погодився . Представник позивача також позов підтримав і пояснив, що з останнім висновком експерти він не погоджується. Підтримав вимоги про розподіл житлового будинку в натурі за другим варіантом першої експертизи по справі. Наполягав на тому, що сторони проживали з листопада 1990 року Пояснив, що це не є останній розгляд справи і він в будь якому разі подасть апеляційну скаргу, просив прискорити розгляд справи і прийняти рішення.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов визнали частково, відповідачка зазначила, що протягом останніх років згодна сплатити позивачеві відповідно до висновків додаткової експертизи вартість майна у сумі 12263 грн., що складає ? домоволодіння, але представник позивача відмовився від зазначеної компенсації.

Відповідачка пояснила, що будівельні матеріали вона придбала сама в період з 1989 по кінець1992 року, багато допомагав її батько, зустрічались з позивачем близько 6-12 місяців до укладення шлюбу не заперечувала, що відповідач вніс вклад в будівництво будинку шляхом виконання будівельних робіт. Крім того зазначила, що позивач залишив її з дитиною і не сплачував аліменти, а коли і сплачував то вони були мізерні, просить суд при розподілі спільного будинку врахувати інтереси дитини. Зазначила, що їй багато допомагав її батько з транспортом, вона вимушена була вийти на роботу коли дитині виповнилось 8 місяців, а позивач взимку не працював по пів року, коли монтували парове опалення вона виконувала роботи підсобного працівника, розійшлись, коли він став вживати спиртні напої, зазначила, що не може віддати йому половину будинку, бо у неї двоє дітей, дочка хворіє, а вона вимушена її не тільки утримувати а і лікувати.

Суд вислухавши учасників судового розгляду , вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з оглядом на наступні обставини.

Судом встановлено, що сторони по справі знаходяться в цивільно правових відношеннях урегульованих нормами цивільного права та враховуючи той факт, що правовідносини між сторонами виникли до набрання чинності Сімейного кодексу України, відношення сторін урегульовані нормами Кодексу про шлюб та сімю України 1969 року (зі змінами).

6 серпня 1990 року ОСОБА_4 / дівоче прізвище Дятчук/ отримала дозвіл на будівництво індивідуального будинку в с. Петропавлівка по вул.. Піонерської за № 143 та почала оформлювати необхідні документи , що підтверджується рішенням Петропавлівської районної ради № 183 від 06 серпня 1990 року / а.с. 7/, рішенням виконавчого комітету Петропавлівської селищної ради від 28.06.1990 року /а.с.8/, проектом забудови / а.с. 9 13/, будівельним паспортом / а.с. 15,16/.

Крім того позивачка до шлюбу набула права власності згідно договору купівлі продажу від 10 травня 1989 року житловий будинок вартістю станом на 10 травня 1989 року 1473 грн., який було демонтовано (а.с.57-58), тобто позивачка до укладання шлюбу мала власний будинок.

Відповідачкою до шлюбу було придбано будівельні матеріали, ні в судовому засіданні, ні в письмових заявах позивач не заперечував факт придбання до шлюбу будівельних матеріалів відповідачем, позивачем не надано письмових заперечень на перелік будівельних матеріалів зазначених в додатковій експертизі від 01.09.2008 року.

На запит суду відповідно до архівного витягу від 04.02.2010 року №45/75 рішенням правління колгоспу «Більшовик» від 28.04.1989 року ОСОБА_5 (ОСОБА_4В.) було виділено земельну ділянку в розмірі 0,12 га при купівлі будинку у ОСОБА_6 по вул.. Піонерській буд.143

Тож судом встановлено, що позивачка мала до шлюбу будинок, оформила документи на будівництво, отримала належним чином земельну ділянку і придбала частково будівельні матеріали.

Відповідно до ст.24 Кодексу про шлюб та сімю Української РСР зі змінами чинними станом до 1992 року майно, яке належить кожному з подружжя до шлюбу є власністю кожного з них.

Судом встановлено, що на час укладення шлюбу сторони вже проживали спільно в будинку, але позивачем не надано доказів про те, що ним було придбано до реєстрації шлюбу під час спільного проживаннябудівельні матеріали.

Позивач зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 24.04.1992 року

Сторони зареєстрували шлюб 19 грудня 1992 року за актовим записом №89, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії ІУ КИ № 487674 / а.с.5/.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину Анастасію ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії 1 КИ № 308252. Дитина хворіє, має вади зору і хворіє на сколіоз, що не спростовано і визнано сторонами.

09 червня 2000 року рішенням Петропавлівського районного суду (а.с.4) шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано, але суду не надано сторонами свідоцтва про розірвання шлюбу, в судовому засіданні позивачка підтвердила, що не звертались до органів РАЦС , у позивача в паспорті відповідно до наданої копії (а.с.14) відсутній штамп про розірвання шлюбу, що підтверджує факт того, що актовий запис про розірвання шлюбу відсутній, а відповідно до ст.44 Кодексу про шлюб та сімю Української РСР шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розірвання шлюбу у відділі реєстрації актів цивільного стану , тож шлюб у сторін не припинено на час звернення до суду і при розподілі спільного майна подружжя, суд керується також ст.29 Кодексу про шлюб та сімю Української РСР.

Судом встановлено, а сторонами визнано факт того, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені в 2000 році.

За ведення в експлуатацію житлового будинку, яке відбулося у жовтні 2001 року відповідачка сплатила проектному бюро 4 гривні, що підтверджується квитанцією № 509 / а.с. 21/.

На будинок № 143 по вул.. Піонерській в с. Петропавлівка був складений технічний паспорт 19.10.2001 року в якому власником будинку вказана відповідачка - Дятчук / ОСОБА_4/ ОСОБА_7, що підтверджується технічним паспортом / а.с. 24 - 26/.

Право власності на вказаний будинок відповідачка набула 10.12.2001 року , майже через півтора року після розірвання шлюбу судом, про що вказано у свідоцтві про права власності виданому рішенням виконкому Петропавлівської селищної ради за № 244.

За клопотанням позивача по справі була призначена судова будівельно технічна експертиза №48 від 05.09.2005 року, яка передбачала можливість поділу домоволодіння на дві частини.

Суд враховує, що 25.05.2003 року (а.с.69) позивач особисто звертався з клопотанням призначити будівельно-технічну експертизу для визначення можливих варіантів поділу домоволодіння і проведення зазначеної експертизи просив доручити судовому експерту ОСОБА_8

За клопотанням відповідача по справі була призначена додаткова судово будівельно технічна експертиза.

Будівельні матеріали, які були використані при будівництві спірного будинку в цінах 1989 1992 року придбані відповідачкою на суму 7811,89 гривень . При приведені вартості будівельних матеріалів експерт застосувала коефіцієнт на будівельні матеріали з врахуванням цін на 01.01.2005 року відповідно до цін на 01.01.1991 року і визначила їх вартість на суму 54996 гривень, що підтверджується квитанціями та накладними / а.с. 30-48 / та розрахунками експерта /.

Суд бере до уваги свідчення свідків.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9ф. зазначив, що сторони були знайомі з 1990 року, що він на той час працював заступником голови колгоспу по господарській частині і добре памятає, що мати позивача дуже часто зверталась до нього з проханнями підвезти її в Петропавлівку, виписати машину, добре памятає, що позивач робив оздоблювальні роботи, приймав участь коли крили дах. Він особисто був в будинку 2-3 рази біля будинку взагалі був разів вісім, підтвердив, що мати позивача сплачувала за виписану червону цеглу, за заміс та кругляк.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 підтвердила, що будуватись сторонам допомагали батьки , цегла, шпали, вікна, двері шифер все було вже заготовлено, але зазначила, що інколи і докупляли коли чогось не вистачало, фундамент вже був, підтвердила, що позивач вживав спиртні напої, ОСОБА_4 часто плакала і коли чоловік був в нетверезому стані все робила сама.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 підтвердила, що коли позивач прийшов жити до ОСОБА_4 фундамент і будівельні матеріали були вже заготовлені, показала, що батько відповідачки завжди їй допомагав, у їх спільної дочки хворі очі і вона хворіє на сколіоз але вчиться дуже добре.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_12 зазначила, що вважає додаткову експертизу обєктивною, на всі питання суду надала відповіді, позивач поставлені питання не оскаржив, експертиза робилась на підставі наданих матеріалів справи.

Суд критично ставиться до свідчень ОСОБА_13 щодо того, що позивач прийшов жити до відповідачки в 1993 році і що всі будівельні матеріали возили від батька так як це спростовується дослідженими і встановленими в судовому засіданні обставинами справи але приймає до уваги свідчення щодо того, що відповідачка заготувала і придбала багато будівельних матеріалів, ОСОБА_13 підтвердила, що паркет був заготовлений і зберігався у батьків, що до шлюбу було встановлено фундамент будинку, заготовлено глину ліс, цеглу, столярку,блоки, плитку кахельну, обої, сантехніку, ламінат, ДСП, а інше, вона все не памятає.

Позивачем та його представником не надано в судове засідання доказів про придбання будівельних матеріалів особисто ним, його матірю та за його власні кошти чи за кошти матері.

Суд відхиляє вимогу представника позивача не визнавати висновок №40 від 01.09.2008 року додаткової судової будівельно-технічної експертизи по обстеженню домоволодіння №143 по вул.. Піонерська в смт. Петропавлівка, так як вважає неправомірним визначати частку будівельних і допоміжних матеріалів придбаних з 1989 року по 19.12.1992 рік і вкладених в будівництво житлового будинку №143 по вул.. Піонерська в смт. Петропавлівка крім того стороною позивача не спростовано докази сторони відповідача про те, що будівельні і допоміжні матеріали придбані до шлюбу і за рахунок відповідача та її батьків, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та показами свідків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 почали спільно проживати до укладення шлюбу, за 6-12 місяців, тому суд не бере до уваги частково свідчення свідків та відповідачки в частині того, що вони намагались переконати суд, що ОСОБА_3 почав спільне проживання після укладання шлюбу, тобто після грудня 1992 року, але стороною позивача не надано суду доказів про ведення спільного господарства, можливість позивача купувати будівельні матеріали.

При винесенні рішення суд враховує, що позивач до, після і за час спільного проживання відповідно до трудової книжки (а.с.115-125) був працевлаштований:

з 01.12.1987 року по 15.11.1993 рік,

з 14.01.1997 року по 04.03.1997 рік

з 13.06.1997 року по 12.08.1997 рік

з 04.09.1997 року по 25.09.1997 рік

з 10.04.2000 року по 01.07.2000 рік

з 17.02.2003 року 19.11.2003 рік

з 13.10.2004 року по 13.10.2004 рік

і з 14.01. 2006 року працює в Павлоградському міжрайонному управлінні водного господарства машиністом насосних установок 2 р.

Суд також враховує, що позивач не мав змоги постійно і в повній мірі опікуватись хворою дочкою та сплачувати їй належним чином аліменти так як відповідно до трудової книжки не завжди мав постійний заробіток до 2004 року, що позивач фактично з 1993 року по 1997 рік не мав постійного заробітку і місця роботи.

Суд відхиляє пояснення представника позивача про те, що він працював не офіційно або по тимчасовим договорам, так як стороною позивача не надано щодо цього суду доказів.

Вирішуючи спір між подружжям про майно, суд повинен встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зобовязаний з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Судом встановлено, що спільно нажите майно у сторін, це будинок, фундамент якого, та частково будівельні матеріали придбані за рахунок відповідачки або її батьків до укладення шлюбу і початку ведення спільного господарства, При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Сторони не надали доказів суду про укладення шлюбного контракту. Суд не вважає за можливе майно, яке належало до шлюбу відповідачці , віднести до спільної сумісної власності так як приходить до висновку, що його цінність істотно не збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя.

У справах про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, суд відповідно до ст. 28 КпШС може в окремих випадках, з наведенням відповідних мотивів, відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей

або одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Інтереси неповнолітніх дітей або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від начала рівності часток (ст. 2 9 КпШС).

Суд вважає необхідним при винесенні рішення врахувати інтереси неповнолітньої дитини, спільної дочки Анастасії ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає з матірю, хворіє і потребує лікування, на утримання якої позивач сплачував мінімальні аліменти, що позивачка мала будинок, який придбала за власний кошт, а також те, що ОСОБА_4. зробила вкладення у придбання спільний будинок за рахунок майна, яке належало їй до одруження за кошти, що належали їй та отримані від батьків до шлюбу тож ці вкладення в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КпШС суд враховує при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС).

Суд не буру до уваги пояснення відповідачки, що аліменти сплачувались не постійно, так як на підтвердження зазначеного факту не надано доказів, а довідки та документи виконавчої служби свідчать про те, що з 2004 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня.

Вартість майна визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, враховуючи, що між сторонами не досягнуто згоди, суд при визначенні вартості майна на час розгляду справи приймає як належний доказ висновок №40 від 01.09.2008 року додаткової судової будівельно-технічної експертизи по обстеженню домоволодіння №143 по вул.. Піонерська в смт. Петропавлівка.

Відповідно до зазначеного висновку в натуральному виразі, частка будівельних та допоміжних матеріалів, придбаних в період з 1989 року по 19.12.1992 року і вкладених в будівництво житлового будинку № 143 по вул.Піонерській в смт. Петропавлівка, Дніпропетровської області що належить відповідачці ОСОБА_4 складає 1/2 частину.

У вартісному виразі, частка будівельних та допоміжних матеріалів, придбаних в період з

1989 року по кінець 1992 року і вкладених в будівництво житлового будинку № 143 по вул.

Піонерській в смт. Петропавлівка, Дніпропетровської області що належить відповідачці

ОСОБА_4 складає 54 996 (пятдесят чотири тисячі девятсот девяносто

шість) гривень 00 копійок.

Ідеальна частка у сумісному домоволодінні з урахуванням будівельних та допоміжних матеріалів, придбаних у період з 1989 року по кінець 1992 року і вкладених у будівництво житлового будинку № 143 по вул. Піонерській в смт. Петропавлівка, Дніпропетровської області, яка належить ОСОБА_4 складає тобто 15/20 частини, у вартісному виразі від ринкової вартості будинку - 36 788 (тридцять шість тисяч сімсот вісімдесят вісім) гривень 00 копійок.

Ідеальна частка у сумісному домоволодінні ОСОБА_3 складає 5/20 частини, у вартісному виразі від ринкової вартості будинку - 12 263 (дванадцять тисяч двісті шістдесят три) гривні 00 копійок.

На 5/20 частин ідеальної долі ОСОБА_3 у житловому будинку належить:59, 4 м2 / 20частин х 5 частин = 14,8 м2. Відповідно до ДБН В.2.2.-15-2005 г (державні будівельні норми) дозволяється виділяти загальну кімнату площею 15 м2, мінімальну площу кухні -7м2, що взагалі складає 22 м2.

Таким чином, виділити ОСОБА_3 його частку (14,8м2) в натурі неможливо.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, судом зясовано, що позивач не бажає отримати грошову компенсацію.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Керуючись ст.55 Закону "Про власність" громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених законодавчими актами України.

Оскільки за законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності шляхом присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

Судом встановлено, жодний з подружжя не виявив згоди на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільна річ не може бути реально поділена між ними відповідно до їх часток , суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

В цьому разі будь яка сторона спору не позбавляється права в наступному звернутися до суду з вимогою про стягнення на його користь суми компенсації, при попередньому внесенні на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Суд погоджується з визначенням вартості будівельних матеріалів і тим встановленим фактом, що вказані матеріали придбала відповідачка до укладення шлюбу з позивачем.

Стаття 23 Кодексу про шлюб та сімю України /1969 року/ вказує, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Статтями 25 Кодексу про шлюб та сімю України /1969 року/ передбачено, що майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Ствердження позивача про те, що він трудовими та грошовими затратами вніс свій внесок при будівництві житлового будинку , відповідачка не заперечує тому суд має підстави визнати житловий будинок як спільне майно подружжя, які перебували у шлюбі з 19 грудня 1992 року.

При визначені відповідних часток у спільному майні подружжя суд керується вказаними нормами законів та бере як доказ, який ґрунтується на матеріалах справи, висновок експерта по додаткової судової будівельно технічної експертизи по обстеженню домоволодіння № 143, розташованого по вул.. Піонерській в смт. Петропавлівка, Дніпропетровської області в якому вказано, що ідеальна частка у сумісному домоволодінні з урахуванням будівельних та допоміжних матеріалів, придбаних у період з 1989 по кінець 1992 року і вкладених у будівництво спірного будинку, який належить відповідачці - ОСОБА_4 складає 15/20 частини, у вартісному виразі від ринкової вартості будинку 36788 гривень.

Ідеальна частка у сумісному домоволодінні ОСОБА_3 складає 5/20 частини, у вартісному виразі від ринкової вартості будинку 12263 гривень.

Ствердження представника позивача про те, що вказана експертиза є не належний доказ , не обґрунтовані і тому судом відхиляються .

Стаття 58 ЦПК України вказує, що належним є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Отже, саме додаткова судова будівельно технічна експертиза спірного будинку визначає ідеальні частки сторін у спільному майні. Експертиза проведена на підставі ухвали суду за клопотанням відповідачки, при цьому позивач не заперечував проти її проведення і тому суд на законних підставах бере за основу , як допустимий доказ, вказану експертизу.

При вивченні вказаного доказу судом встановлено, що виділення в натурі частки спільного майна позивача / 5/20 / в спірному житловому будинку № 143 по вул.. Піонерській не представляється можливим.

Вартість вказаної частки становить 12263 гривні . Відповідачка погоджується сплатити компенсацію позивачеві , але позивач не погоджується отримати вказану суму компенсації, а наполягає на виділі в натурі йому ? частини спірного домоволодіння.

Вимога позивача про виділ йому у натурі ? частини спірного домоволодіння необґрунтована і тому не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача провести розподіл майна на підставі первинної судової будівельно технічної експертизи, суд вважає цю вимогу безпідставною тому, що вказана експертиза була проведена без урахування витрат відповідачки на придбання нею будівельних матеріалів і висновки її не вірні і протиричать чинному законодавству.

Безпідставною та необґрунтованою суд визнає також вимогу позивача щодо розподілу земельної ділянки і тому суд в цій частині позовних вимог також вважає за необхідне позивачеві відмовити.

При розгляді справи та винесенні рішення сторони відмовились доповнити судове слідство додатковими доказами та не заявили клопотання про призначення повторної експертизи суд керується ст.10 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, відповідно до ст.11. ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі.

Стаття 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже в задоволенні позову в цій частині суд вважає за необхідне відмовити.

Вирішуючи питання щодо сплати судового збору суд, на підставі ст.. 88 ЦПК України та Декретом КМУ «Про державне мито» , враховує наступні обставини : рішення підлягає частковому задоволенню , за позивачем суд визнає право спільної сумісної власності в розмірі 5/20 частин вартістю 12263 гривні і він повинен сплатити на користь держави 1% від вказаної суми, тобто 122,63 гривні, а позивач за час розгляду справи сплатив судовий збір у сумі 8,50 гривень , що підтверджується квитанцією від 24.07.2006 року /а.с.131/ та в сумі 245,26 гривень, що підтверджується квитанцією № 325 від 14.08.2006 року / а.с. 135/ всього 253,78 гривень, сума переплати судового збору складає / 253,78 гривні 122,63 гривні/ 81 гривня 15 копійок. Також позивач сплатив витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в суді 30 гривень на підставі квитанції № 327 від 14.08.2006 року / а.с.136/ та на підставі квитанції від 24.07.2006 року / а.с. 132/ також сплатив 30 гривень.

Позивачем не надано суду документальне підтвердження спати першої експертизи та її вартість, відповідачкою не заявлено клопотання про розподіл судових витрат сплаченихз нею за проведення експертизи, тому питання щодо розподілу цих судових витрат суд залишає без розгляду.

Отже суд прийшов до висновку на підставі ст.. 83 ЦПК України повернути позивачеві переплату судового збору в сумі 81,15 гривень та 30 гривень витрат двічі сплачених на інформаційне технічне забезпечення розгляду справи в суді.

За відповідачкою суд прийшов до висновку про необхідність визнання частки у спільному майні подружжя розміром 15/20 частин вартістю 36788 гривень, відповідачка судового збору не сплачувала і тому з неї необхідно стягнути 367 гривень 88 копійок судового збору.

На підставі викладеного, керуючись, ст.. 22, 23, 25, 27-1 КЗПШ України 1969 року, ст..ст.58,83, 88, 212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4

про розподіл сумісно нажитого майна задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю житловий будинок № 143 по вул.. Піонерська в с. Петропавлівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області.

В частині позовних вимог визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину житлового будинку №143 по вул. Піонерській в смт. Петропавлівка та виділено зазначеної частини в натурі відмовити.

Визнати за ОСОБА_3 ідеальну частку у житловому будинку № 143 по вул.. Піонерська в с. Петропавлівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області розміром 5/20 частин вартістю 12263 гривні.

Визнати за ОСОБА_4 ідеальну частку у житловому будинку № 143 по вул.. Піонерська в с. Петропавлівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області розміром 15/20 частин вартістю 36788 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повернути ОСОБА_3 81 гривню 15 копійок судового збору та 30 гривень витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в суді сплачених у більшому розмірі .

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в сумі 367 гривень 88 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області. Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя О.М.Курочкіна