Справа № 2-199/2010 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2010 року Семенівський районний суд Чернігівської області в складі головуючого - судді Смаги С. В.

при секретарі Фільчаговій Г. В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Семенівка Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області про визнання протиправним рішення та зобовязання нарахування і виплати пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачем, ОСОБА_1, поданий до Семенівського районного суду Чернігівської області позов до відповідача, Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області, у якому позивач просить «Визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області № 1082/5 від 01 липня 2010 року щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірах відповідно до ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області здійснити перерахунок з 25 червня 2010 року та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 у позові зазначив про те, що «до 1 липня 2010 року він отримував пенсію по інвалідності третьої групи, обчисленої за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з застосуванням ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач є особою яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, про що свідчить посвідчення серії А № 100312 від 27 березня 2001 року. Під час виконування своїх обов»язків по ліквідації Чорнобильської катастрофи позивач отримав захворювання в зв'язку з чим являється інвалідом третьої групи.

Згідно ст. 50 і ч. 4 ст. 54 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи позивач має право отримувати пенсію.

25 червня 2010 року позивач звернувся з письмовою заявою до Управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з проханням здійснити перерахунок пенсії і в подальшому виплату пенсії проводити на підстави ст. ст. 50 і 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на що від 01 липня 2010 року Управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області було відмовлено з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення, про що свідчить лист № 1082/05.

Відмова в перерахуванні позивачу пенсії з посиланням Пенсійного фонду України в Чернігівській області на постанову Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення» є незаконною з тих причин, що ніяка Постанова Кабінету Міністрів України не може відмінити дію Закону України, і в цьому випадку також, з тих причин, що Постанова є підзаконним актом. Ст. 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлює що: дія положень цього закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього закону. Дана обставина також свідчить про незаконність відмови в перерахунку позивачу пенсії».

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить задовольнити позов з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача головний спеціаліст юрисконсульт управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області, ОСОБА_2 у судовому засіданні цивільний позов не визнав повністю та пояснив, що виплата щомісячної державної та щомісячної додаткової пенсій позивачу ОСОБА_1 здійснюється у відповідності з розмірами, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», в межах бюджетних асигнувань.

Заслухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами як в обґрунтування позовних вимог, так і в заперечення проти них, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи категорії 1 та інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, повязаного з аварією на ЧАЕС. Позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області, де йому призначено державну пенсію по інвалідності та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Проте, вказані пенсії позивачу нараховані та виплачувались з врахуванням обмежень, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16 липня 2008 року № 654 у значно менших сумах, що не відповідають розмірам, встановленим Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Вказані обставини підтверджені письмовими матеріалами справи, запереченням відповідача.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема соціального захисту потерпілого населення, визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 року № 796-ХII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Частина 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по ІІІ групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, зокрема інвалідам ІІІ групи 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Дія вищезазначених норм Закону зупинялася на 2008 рік Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року в частині визначених розмірів пенсій та надбавок, однак рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 ці зміни визнані неконституційними. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», ст. 152 Конституції України закони та інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом.

В Законі України «Про Державний бюджет на 2010 рік» норми ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не зупинено і не змінено.

Cтаттями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір державної та додаткової пенсій визначено залежно від розміру мінімальної пенсії за віком.

Суд, вважає, що, оскільки в 2010 році Верховна Рада України не уповноважувала Кабінет Міністрів України встановлювати розмір соціальних виплат, які залежать від розміру мінімальної пенсії за віком, зокрема зменшувати розмір пенсій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідач не мав права при призначенні, нарахуванні та виплаті пенсії позивачу керуватися постановою Кабінету Міністрів України, яка є підзаконним нормативним актом.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що відсутнє бюджетне фінансування для задоволення вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що стало причиною його не виконання, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів та базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 4 ст. 19 Конституції України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, відповідач зобовязаний був нараховувати та виплачувати позивачу щомісячну додаткову та щомісячну державну пенсії відповідно до розмірів, встановлених ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", кратним мінімальній пенсії за віком. Відтак, останній протиправно відмовив позивачу у здійсненні відповідного перерахунку пенсії згідно її заяви .

Враховуючи протиправність такої відмови, з метою повного захисту прав позивача від порушень з боку субєкта владних повноважень, суд прийшов до висновку про необхідність захисту цих прав шляхом визнання дій відповідача протиправними та зобовязання останнього провести нарахування та виплату позивачу щомісячної додаткової та щомісячної державної пенсій відповідно до розмірів, встановлених ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 25 червня 2010 року (в межах заявлених вимог) і по дату ухвалення судового рішення. При цьому зобовязати відповідача виходити з розміру мінімальної пенсії за віком в цей період, встановленої абзацом 1 частини 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» як прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, оскільки за чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Суд, відмовляє в задоволенні вимог щодо зобовязання відповідача в подальшому проводити нарахування щомісячної додаткової пенсії та щомісячної державної пенсії відповідно до розмірів, встановлених ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення, а тому суд не може своїм рішенням здійснити захист прав та інтересів осіб на майбутнє.

Суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стягнути з відповідача управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області на користь позивача ОСОБА_1 понесені ним витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 гривень 00 копійок.

Також суд вважає за необхідне на підставі п. п. 18, 34 ч. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» звільнити від сплати державного мита позивача ОСОБА_1 та відповідача управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, п. п. 18, 34 ч. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області про визнання протиправним рішення та зобовязання нарахування і виплати пенсії - задовільнити частково.

Визнати протиправним рішення Управління Пенсійного Фонду України в Семенівському районі Чернігівської області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні розрахунку та виплаті щомісячної додаткової та щомісячної державної пенсій, відповідно до розмірів, встановлених ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов"язати Управління Пенсійного Фонду України в Семенівському районі Чернігівської області провести нарахування та здійснити виплату ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії, передбаченої ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, встановленої абзацом 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" за період з 25 червня 2010 року по 26 липня 2010 року з урахуванням виплачених сум.

Зобов"язати Управління Пенсійного Фонду України в Семенівському районі Чернігівської області провести нарахування та здійснити виплату ОСОБА_1 щомісячної державної пенсії, передбаченої ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, встановленої абзацом 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" за період з 25 червня 2010 року по 26 липня 2010 року з урахуванням виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області на користь ОСОБА_1 оплачені при подачі позову витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 (сто двадцять) гривень 00 копійок.

Від сплати державного мита за подачу позову і розгляд цивільної справи сторони на підставі п. п. 18, 34 ч. 1 ст. 4 Декрету Міністрів Кабінету Міністрів України «Про державне мито» звільнити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана, рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Семенівський районний суд Чернігівської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий: С. В. Смага