Довгинцівський районний суд м.Кривого Рогу
Справа № 2-26/2010 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2010 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу у складі :

головуючого судді: Бардіна О.С.

при секретарі: Карпович В.М.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 Криворізької державної нотаріальної контори про визнання договору дарування квартири недійсним,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду 15.07.2008 р. з позовом, вказавши, що відповідач у справі ОСОБА_3 її син. З 2000 р. вона часто стала хворіти та у зв'язку з цим потребувала сторонньої допомоги. Відповідач запропонував здійснювати за нею догляд та утримувати її. а вона у свою чергу передасть йому у власність належну їй квартиру АДРЕСА_1.

16.02.2001 р. вони уклали договір, відповідно до якого вона подарувала квартиру

синові.

З 2006 р. він припинив надавати їй допомогу, не відвідував, взагалі не цікавився її житіям, тому вона запропонувала сину розірвати договір, однак той відмовився.

Позивач просить визнати договір недійсним, оскільки він укладений під впливом тяжкої для неї обставини (її хвороба) і на вкрай невигідних для неї умовах, оскільки вона залишається без житла. Крім того, ОСОБА_3 ввів її в оману, запевнивши, що на підставі цього договору він зобов'язаний буде здійснювати такий догляд, хоча договір дарування цього не передбачає. Укладаючи договір дарування вона вважала його договором довічного утримання. Про порушення свого права вона дізналась лише у 2006 р., саме з цього часу вважає, що почався перебіг строку позовної давності.

21.10.2009р. позивач уточнила раніше заявлені вимоги та зазначила, що, хоча договір дарування був нотаріально посвідченим, однак фактично він не був укладеним, бо вона продовжила проживати у квартирі, а відповідач не вчинив жодних дій, які б свідчили про прийняття дарунку, зокрема не вселився до квартири, не має ключів від вхідних дверей, не утримує житло, більш того, не зареєстрував своє право власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ». Просила суд визнати правочин неукладеним та зобов'язати четверту Криворізьку державну нотаріальну контору повернути їй правоустановчі документи на квартиру.

02.04.2010р. позивач знову уточнила заявлений позов та просила визнати договір дарування квартири недійсним на підставі ст. 233 ЦК України як такий, що укладений під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах.

У судовому засіданні позивач та її представник адвокат ОСОБА_2 позов підтримали.

Відповідач ОСОБА_6 позовні вимоги спочатку не визнав, суду пояснив, що з матір'ю склались неприязні стосунки, тому для нього було несподіванкою, коли вона запропонувала його в дарунок квартиру. Про це він її не прохав, та жодних обіцянок щодо її догляду та допомоги не давав. Однак він дійсно допомагав їй. приносив готові страви, однак їй все не подобалось, гроші брати вона відмовлялась.

З цих же підстав проти позову заперечував представник відповідача ОСОБА_4

В ході розгляду справи відповідач позовні вимоги визнав, підтвердив, що позивач дійсно вважала, що якщо укладе такий договір то він буде зобов'язаний її доглядати, що він спочатку і робив, однак згодом їх стосунки зовсім зіпсувались та з 2007 р. вони фактично не спілкуються.

Представник ОСОБА_5 Криворізької державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився.

Вислухавши учасників судового засідання, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Судом встановлено, що 16.02.2001 року сторони уклали договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_1 подарувала а ОСОБА_3 прийняв в дар квартиру № 54 у будинку № 63 по пр.. Гагаріна у м. Кривому Розі (а.с. 6).

На момент укладення договору позивачці виповнилось 74 роки, вона пенсіонер за віком, страждає на захворювання цукрового діабету, гіпертонії, катаракти (а.с.7-10 - довідки, посвідчення).

На момент укладення договору діяв ЦК 1963 року. Відповідно до п.9. прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року до договорів, що були укладені до 01.01.2004 р. і продовжують діяти після набрання чинності УК України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що ще до укладення договору позивач йому повідомила, що має намір подарувати квартиру, а відповідач обіцяв їй доглянути до смерті. З 2006 р. ОСОБА_1 почала йому скаржилась, що ОСОБА_3 не допомагає їй, ображає, навіть коли вона зламала руку не провідував її.

Свідок ОСОБА_8 1.1. суду пояснив, що ОСОБА_1 оформила дарування сподіваючись на догляд з боку сина, однак останній їй не допомагав.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона сусідка позивача, га оскільки та потребує стороннього догляду, бо фактично сліпа, вона їй допомагає, здійснює покупки, робить уколи. Відповідач їй не допомагає.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що у 2001 році його бабуся - позивач у справі була у них вгостях та запропонувала подарувати його батькові квартиру.

Суд вважає, що умови за який позивач подарував квартиру були для неї саме таким, оскільки вона є особою похилого віку, за станом здоров'я потребує постійного стороннього догляду та допомоги, іншого житла вона не має, а отже передавши квартиру в дарунок фактично залишилась без житла.

Відповідач ОСОБА_3 скористався цією нагодою, ці обставини визнав у судовому засіданні. Те, що ОСОБА_1 необхідно була допомога підтверджується показами свідків ОСОБА_8 1.1., ОСОБА_9, ОСОБА_7, які пояснила, що саме у зв'язку з цим вона уклала договір дарування, сподіваючись на догляд з боку сина, оскільки сама обслуговувати себе не в змозі.

Суд вважає, що вимога зобов'язати державну нотаріальну контору повернути документи задоволенню не підлягає, так як підставою для повернення документів є рішення суду про визнання договору недійсним.

При поданні позову позивач понесла витрати по справі, сплативши державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення. Її вимоги судом задовольняються, але вона на просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, тому вони залишаються за нею.

Керуючись ст.ст. 233 ЦК України, ст. 10, 11. 60. 88. 212- 215 ЦПК України, суд,

виріши в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір АВР № 317959 дарування від 16.02.2001 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідно до якого ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв в дар квартиру № 54 у будинку № 63 по пр.. Гагаріна у м. Кривому Розі, посвідчений завідуючою 4-ї Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_11 та зареєстровано в реєстрі за № 1-9-66.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя