Справа №22-ц-4787/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого Маслова В.О.,

суддів Лузан Л.В., Сибільової Л.О.,

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, до якої приєднався ОСОБА_4,

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 06 жовтня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Виконавчого комітету Шосткинської міської ради, Житлово-будівельного кооперативу «Побєда», треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_6, Комунальне підприємство «Шосткинське міськрайонне бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_7, про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу квартири, переведення прав та обовязків покупця за договором купівлі-продажу, визнання права власності на квартиру, зобовязання не чинити перешкод у здійсненні права власності на квартиру,

в с т а н о в и л а :

05 серпня 2009 року ОСОБА_5 звернулася до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Виконавчого комітету Шосткинської міської ради, ЖБК «Побєда» з позовом, який у подальшому двічі доповнювала. У позові вказувала, що під час шлюбу з ОСОБА_2 вони вступили до ЖБК «Побєда», якому з 1978 року сплачували пайові внески за квартиру АДРЕСА_1. Останній внесок в розмірі 1486 рублів 76 коп. ними було сплачено у 1991 році. Після повної сплати внесків за квартиру та розірвання шлюбу ОСОБА_2 у 2008 році отримав свідоцтво про право власності на квартиру, а згодом у 2009 році продав її ОСОБА_4

Посилаючись на викладене, просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на спірну квартиру серії ЯЯЯ №746943, видане Виконавчим комітетом Шосткинської міської ради 07 травня 2008 року; визнати за нею право власності на ? частку вказаної квартири; визнати частково недійсним у частині ? договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 26 травня 2009 року; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 9177 грн., що відповідає ? частині квартири, отриманих ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 26 травня 2009 року; перевести на неї права та обовязки покупця ? частини спірної квартири та визнати її власником усієї квартири; зобовязати ОСОБА_2, ОСОБА_4 не чинити їй перешкод у здійсненні права власності на вказану квартиру (а. с. 97-98).

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 06 жовтня

2010 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Постановлено визнати недійсним свідоцтво серії ЯЯЯ №746943 про право власності на квартиру АДРЕСА_2, яке видане Виконавчим комітетом Шосткинської міської ради 07 травня 2008 року.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2.

Визнано частково недійсним у частині ?, у частині належної ОСОБА_5 квартири, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 в

м. Шостка Сумської області, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 26 травня

2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 9177 грн., що відповідає ? частині квартири АДРЕСА_2, отриманих ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу цієї квартири від 26 травня 2009 року.

Переведено на ОСОБА_5 права та обовязки покупця ? частини квартири АДРЕСА_2, що була відчужена ОСОБА_2 ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу квартири від 26 травня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Визнано ОСОБА_5 власником всієї квартири №172 у будинку №28 по

вул. Марата в м. Шостка Сумської області.

Зобовязано ОСОБА_2 і ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_5 перешкод у здійсненні її права власності на квартиру АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

При цьому посилається на те, що позивачка не довела того факту, що спірну квартиру було придбано під час шлюбу, та що позивачка пропустила строк позовної давності.

Заслухавши пояснення представника апелянта ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, позивачки ОСОБА_5, розглянувши матеріалами справи, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 і ОСОБА_5, оскільки була придбана ними під час шлюбу. Колегія суддів знаходить такий висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, з 16 листопада 1974 року по 14 червня 1993 року ОСОБА_2 і ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_7, що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб і розірвання шлюбу (а. с. 14, 43).

У 1978 році подружжя вступило до Шосткинського ЖБК «Побєда» та сплатило перший внесок за квартиру АДРЕСА_4. У липні 1983 року на підставі ордера вони отримали спірну квартиру і з цього часу ОСОБА_2, ОСОБА_5 і ОСОБА_7 в ній зареєстровані. Подружжя регулярно сплачувало пайові внески і станом на 1990 рік непогашеними залишилися 1953 грн. 12 коп. Це підтверджується довідкою ЖБК «Побєда».

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачка стверджує, що під час спільного проживання з ОСОБА_2 вони обоє працювали, мали заробітки і скориставшись збільшенням зарплати та інфляційними процесами початку 90-х років, у 1991 році погасили остаточно заборгованість за кооперативну квартиру, ставши разом з чоловіком співвласниками цієї квартири. Документи на підтвердження цього зберігалися в квартирі, але в послідуючі роки були загублені. Житлово-будівельний кооператив на сьогодні фактично не діє, немає голови і правління.

Відповідач ОСОБА_2 у своєму запереченні на позов, яке є на а. с. 63-65, посилався на пропуск позивачкою строку позовної давності, на те, що вона останні роки не проживає в квартирі, однак жодним словом не заперечив твердження позивачки в позовній заяві про повне погашення боргу за кооперативну квартиру в 1991 році, тобто під час шлюбу. У свою чергу відповідач ОСОБА_2 не надав суду жодного письмового доказу про сплату ним особисто будь-якої суми на погашення паю за кооперативну квартиру в період після

14 червня 1993 року, тобто після розірвання шлюбу.

При таких обставинах і доказах судова колегія знаходить обґрунтованим висновок суду першої інстанції про рівність майнових прав подружжя ОСОБА_2 на спірну квартиру. Це відповідає вимогам ст. ст. 22, 24, 28, 29 КпШС України, ст. 15 Закону України «Про власність», п. 43 Примірного статуту ЖБК. Такий підхід суду першої інстанції відповідає розясненням, які містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від

18 вересня 1987 року №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» з подальшими змінами.

Набувши під час шлюбу квартиру в спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_2 могли розпоряджатися нею тільки спільно. Однак, ОСОБА_2 07 травня 2008 року на підставі рішення Шосткинського міського виконавчого комітету отримав свідоцтво про право власності на квартиру тільки на себе особисто (а. с. 39, 40).

Видача правовстановлюючого документа на спільне майно на імя одного з подружжя не суперечить чинному законодавству, якщо є спільна згода на це подружжя. Це відповідає змісту ст. ст. 63, 65 СК України. Часткову незаконність вказаного свідоцтва колегія суддів вбачає в тому, що в 2008 році Шосткинський міський виконавчий комітет при розгляді заяви ОСОБА_2 про оформлення права власності й видачу свідоцтва про це на квартиру, повинен був запросити його першу дружину ОСОБА_5, зясувати у неї питання про її участь у придбанні цієї квартири і про наявність бажання оформити власність на квартиру на обох з подружжя. Це можливо було б при взаємній згоді. Це треба було зясувати, оскільки на той час подружжя вже припинило шлюб і між ними стали виникати суперечки щодо користування цією квартирою.

Отже, колегія суддів на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК вбачає підстави для визнання частково недійсним вказаного свідоцтва про право власності на квартиру (оскільки свідоцтво повинно було видаватись на обох ОСОБА_5 позивачку і відповідача або, при наявності спору за право власності, спір повинен був вирішуватись в суді), а також для повного визнання недійсним договору купівлі-продажу цієї квартири від 26 травня

2009 року, згідно з яким ОСОБА_2 продав цю квартиру ОСОБА_4 за 18354 грн. Незаконність цієї угоди полягає в тому, що маючи спірну квартиру в спільній сумісній власності з ОСОБА_5, він не вправі був відчужувати її без згоди бувшої дружини-позивачки. Сторони за цією угодою повинні бути повернуті у попередній стан. ОСОБА_4 повинен повернути квартиру ОСОБА_2 і ОСОБА_5, а продавець повинен повернути покупцю гроші, які він отримав за продану квартиру. ОСОБА_4 підтвердив у судовому засіданні, що він є колишнім зятем нинішньої дружини ОСОБА_2 і купив квартиру саме за суму, яка вказана в договорі купівлі-продажу квартири.

Колегія суддів знаходить необґрунтованим на ст. ст. 367, 368, 369, 370, 372 ЦК України позов про переведення прав покупця, оскільки діюче законодавство це передбачає для продажу частки у праві спільної часткової власності, а в даній справі у колишнього подружжя була спільна сумісна власність на квартиру і лише з винесенням даного рішення у них зявляється спільна часткова власність. Тому в цій частині позовних вимог і в інших вимогах, повязаних з цим позовом, треба відмовити.

Позивачці підлягає поверненню 9177 грн., які вона внесла на депозитний рахунок при розгляді даної справи.

Доводи апелянта про пропуск позивачкою строку позовної давності не ґрунтуються на законі, оскільки позивачка постійно проживала в спірній квартирі, зареєстрована в ній разом з сином і колишнім чоловіком-відповідачем. Є рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22 грудня 2008 року про вселення позивачки з сином у спірну квартиру. Копія цього рішення, яке набрало законної сили, є на а. с. 8-9. Квартира продана відповідачем 26 травня, а вже через два місяці 05 серпня 2009 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. Позиція апелянта про обрахування строку позовної давності з дня розірвання шлюбу в 1993 році не ґрунтується на законі ст. 29 КпШС України, ст. 72 СК України, не відповідає судовій практиці. До отримання свідоцтва про право власності на всю квартиру на одного відповідача у 2008 році й до продажу цієї квартири у травні 2009 року право власності позивачки на цю квартиру не порушувалося. Раніше порушувалось її право на користування цією квартирою, яке захистив місцевий суд своїм рішенням від 22 грудня 2008 року.

Такі висновки колегія суддів робить з урахуванням розяснень, які містяться в п. п. 21-23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та в п. п. 1, 2, 5-8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Зважаючи на те, що позов ОСОБА_5 і апеляційна скарга представника ОСОБА_2 задоволені частково, то колегія суддів приходить до висновку, що судові витрати, які сторони понесли при розгляді даної справи, треба покласти на них у розмірах, фактично ними понесених.

З урахуванням викладеного, рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, до якої приєднався ОСОБА_4, задовольнити частково.

Скасувати рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від

06 жовтня 2010 року в даній справі й постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво серії ЯЯЯ №746943 про право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2, що видане Виконавчим комітетом Шосткинської міської ради 07 травня 2008 року на імя одного ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 право власності по ? частині за кожним квартири АДРЕСА_2.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири №172 у будинку №28 по

вул. Марата в м. Шостка Сумської області, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 26 травня 2009 року та посвідчений приватним нотаріусом Шосткинського нотаріального округу ОСОБА_6

Зобовязати ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_5 в користуванні квартирою №172.

Зобовязати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_4 отримані за договором купівлі-продажу 18354 грн., а у випадку неповернення у добровільному порядку стягнути вказану суму в примусовому порядку.

ОСОБА_5 повернути 9177 грн., які внесені нею на депозитний рахунок.

Судові витрати покласти на сторони у розмірах фактично ними понесених.

В іншій частині позову відмовити за його необґрунтованістю.

Рішення апеляційного суду набрало законної сили, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -