Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
Справа № 2- 2127/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2010 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді - Альошиної Н. М.,

при секретарі - Сахненко Н.Ю.,

адвоката - ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миргорода справу за позовом ОСОБА_2 до Миргородського МВ (з обслуговування м. Миргород та Миргородського району) УМВС України в Полтавській області, 3 особа; Державне казначейство України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання та досудового слідства, ціна позову 500.000грн.

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Миргородського міськрайонного суду із зазначеним позовом до Миргородського МВ (з обслуговування м. Миргород та Миргородського району) УМВС України в Полтавській області, 3 особа; Державне казначейство України в якому просив стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану незаконними діями органів дізнання та попереднього слідства 500.000грн.

На обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 24.10.1999року відносно нього дізнавачем Миргородського МРВ УМВС України в Полтавській області було порушено кримінальну справу за ч.3 ст.140 (в ред.. 1960р) КК України. А з 21.03.2001р. по 30.05.2002року він перебував під вартою.

20.03.2001р. перебуваючи в Миргородському МРВ УМВС України йому було предявлене обвинувачення за ч.3 ст.140 КК України по трьом епізодам крадіжки з проникненням у житло, яких він не вчиняв. 21.05.2001р. було складено обвинувальний висновок за цією кримінальною справою, яка 31.07.2001р. була направлена для розгляду до Миргородського міського суду.

05 квітня 2002року відповідно до постанови Миргородського міського суду відносно нього кримінальну справу за ч.3 ст.140 КК України було повернуто на додаткове розслідування у звязку з неповнотою досудового слідства, міру запобіжного заходу відносно нього залишено перебування під вартою. Усвідомлюючи свою безпорадність, не витримавши знущання він 30.05.2002року намагався покінчити життя самогубством шляхом порізу вен на запясті руки у звязку з чим був доставлений до Миргородської ЦРЛ, того ж дня йому було змінено міру запобіжного заходу на підписку про невиїзд. З того часу йому нічого не було відомо про рух кримінальної справи так як з ним не проводилось жодних слідчих дій. Лише 04.07.2010року в приміщенні Миргородського міськрайонного суду при ознайомленні з матеріалами кримінальної справи за обвинуваченням його в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України стало відомо, що кримінальну справу відносно нього за ч.3 ст.140 КК України (1960р.) 7 .11. 2006р. закрито на підставі п.2 ст. 6 КК України за відсутністю в його діях складу злочину.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 свої вимоги підтримав та просив їх задовольнити, пояснивши що він починаючи з 1999року по 2007рік жив без паспорта, так як забрали працівники міліції та загубили його, він не міг влаштуватися на роботу, влаштувати своє життя, весь цей час він був ніким. У нього зруйнувалася сімя, він не міг належно виховувати дітей, доглядати матір, погіршився і його стан здоровя тому вважає, що працівниками міліції із-за незаконного його притягнення до кримінальної відповідальності та утриманням під вартою завдано значної моральної шкоди, яку він оцінює в 500.000грн.

Представник Миргородського МВ УМВС України, діючий за довіреністю ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та зазначив, що позивач при порушенні кримінальної справи власноручно написав явки з повинною і були підстави його затримувати, але в ході слідства виявлені обставини що стали причиною закриття кримінальної справи. Представник не заперечував того що ОСОБА_2 перебував під вартою.

Представник 3особи ОСОБА_4 позовні вимоги визнала відповідно до діючого законодавства.

Заслухавши пояснення сторін вивчивши та проаналізувавши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного;

Встановлено, що 24 жовтня 1999 року відносно ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу по ч.3 ст.140 ( 1960р) КК України.

21.03.,24.03. 2001року відносно ОСОБА_2 слідчими СВ Миргородського МРВ УМВС України були порушені кримінальні справи за ч.3 ст. 140 (в ред.1960р.),які 14.04.2001р. були обєднані в одне провадження.

До цього 15.03.2001р. позивач був затриманий в м. Кременчук за підозрою у вчиненні незаконного носіння та зберігання вогнепальної зброї, а 16.03.2001р. відповідно до постанови Крюківського райсуду м. Кременчук позивача було притягнуто до адмінвідповідальності у виді 10 діб арешту. (а.с. 91).

20.03.2001р. його було переведено до Миргородського МРВ УМВС України де було предявлено обвинувачення по трьом епізодам крадіжок з проникненням у житло за ч.3 ст.140 КК України, яких він не вчиняв та обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою (а.с.94,95).

21.05.2001р. по кримінальній справі було складено обвинувальний висновок та 31.07.2001р. справу направлено до Миргородського міського суду (а.с.102 106).

Відповідно до постанови Миргородського міського суду від 05.04.2002року справу № 1-58 відносно ОСОБА_2 за ч.3 ст.140 КК України повернуто на додаткове розслідування у звязку з неповнотою досудового слідства, міру запобіжного заходу залишено у виді тримання під вартою. Таким чином позивач перебував під вартою до 30.05.2002року.

Після його намагання покінчити життя самогубством, позивача було поміщено на лікування до Миргородської ЦРЛ та змінено запобіжний захід на підписку про невиїзд.(а.с.108 -114)

В матеріалах кримінальної справи № 1-104,2010р. по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч.1 ст.309 КК України (а.с. 57 та 73 крим. справи ) в довідці про судимість зазначено про те, що кримінальну справу відносно позивача за ч.3 ст.140 КК України відповідною постановою від 07.11.2006року було закрито на підставі ст.6 п.2 КПК України.

Отже позивач ОСОБА_2 перебував під слідством та судом 7 років та 13 днів з 24 жовтня 1999року до 07 листопада 2006року.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратура або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права людини.

Пунктом 2 ч.1 ст. 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Відповідно до наведених у ст. 1 Цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода(п. 5 ст. 3 Зазначеного Закону).

Згідно п.1 ст. 1, п.5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у ст. 1 цього закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяння громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Установивши, що відносно ОСОБА_2, було закрито кримінальну справу 07.11.2006року по ст.140 ч.3 ( 1960року) КК України за ст.6 п.2 КПК України, за якою він з 21.03.2001року по 30.05.2002року протягом 1року 2х місяців 9ти днів перебував під вартою, за що внаслідок дій посадових осіб органів досудового слідства йому завдано моральної шкоди, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Статтею 53 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2010 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.12.2010 року становить 922 грн.

Враховуючи період перебування ОСОБА_2 під слідством та судом 7 років 0 місяців і 13 днів, тобто 84 місяців 13 днів, його тривале відновлення паспорта відсутність у звязку з цим коштів на проживання втрату нормальних життєвих звязків з оточуючим середовищем, складні відносини в сімї, розмір відшкодування моральної шкоди з врахуванням вимог розумності та справедливості не може бути меншим ніж 77.847 грн. (922 х84 місяця х 13 днів).

В решті позову необхідно відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.10,11, 60, 84, 88, 209, 213-215,218,294 ЦПК України, ст. 1176 ЦК України, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», суд -

Вирішив;

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету шляхом списання коштів з рахунку Державного казначейства України на користь ОСОБА_2 77.847грн.( сімдесят сім тисяч вісімсот сорок сім грн.) моральної (немайнової) шкоди.

Стягнути з Миргородського МВ (з обслуговування м. Миргород та Миргородського району) УМВС України в Полтавській області на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу адвоката 2000(дві тисячі грн.)

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя