Миколаївський районний суд Львівської області
справа№2-179/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2010 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

Головуючої-судді: Бачу на О. І.

при секретарі: Паньківу В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві, Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Держівської сільської ради Миколаївського району, Львівської області з участю третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування рішення сільської ради та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування та за позовом ОСОБА_5 до Держівської сільської ради з участю третіх осіб ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,-

встановив:

Позивачі звернулися до суду з позовом в якому просять скасувати рішення Держівської сільської ради Миколаївського району, Львівської області від 22.07.2009року за №220, а також визнати за ними право власності в порядку спадкування за заповітом по 1/2 частині на земельну ділянку розміром 0,08га для ведення особистого підсобного господарства розташованих в с.Держів, Миколаївського району, Львівської області по вул..Л.Українки 86. В обґрунтування своїх вимог покликаються на те, що 09.05.2005року в с.Держів, Миколаївського району, Львівської області померла їхня бабуся ОСОБА_6 Після її смерті лишилося спадкове майно, зокрема, і земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства розміром 0,08га. На дане спадкове майно покійна склала заповіт, згідно якого належне їй майно заповіла позивачам в рівних частинах. Спірна земельна ділянка була передана ОСОБА_6 у приватну власність та постійне користування в 1994році, однак покійна не встигла зробити правовстановлюючі документи. Проте, рішенням Держівської сільської ради Миколаївського району, Львівської області від 22.07.2009року спірну земельну ділянку було вирішено перевести до земель запасу у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на таку. Вважають таке рішення незаконним, оскільки спірна земельна ділянка належала покійній. Зазначили, що у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів вони не мають можливості реалізувати своє право на визнання права власності на земельну ділянку.

Третя особа ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку в розмірі 0,08га, що знаходиться в с.Держів, Миколаївського району, Львівської області по вул..Л.Українки. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що спірна земельна ділянка знаходилася в користуванні ОСОБА_7, який був сином ОСОБА_6 Вказана обставина стверджується рішенням Держівської сільської ради народних депутатів від 10.04.1979року, згідно якого ОСОБА_7 був наданий дозвіл на проведення будівництва житлового будинку на земельній ділянці, що знаходиться між сусідами ОСОБА_8 Земельна ділянка була відведена ОСОБА_7 на підставі рішення виконкому Миколаївської районної ради №174 від 21.06.1979року. Вважає, що спірну земельну ділянку повинна успадкувати саме вона, оскільки здійснювала догляд ОСОБА_7, надавала йому матеріальну допомогу, Крім цього, ОСОБА_7 є рідним братом її батька, він обіцяв, що спірна земельна ділянка буде належати саме їй. Просить позов задоволити.

В судовому засіданні ОСОБА_2, ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним в позовній заяві, проти зустрічного позову заперечили, оскільки вважають, що спірна земельна ділянка належала саме ОСОБА_6, а не ОСОБА_7 Позивач ОСОБА_2С пояснила, що вона постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 з моменту народження, а ОСОБА_1 - в с.Давидів, Пустомитівського району, Львівської області з 1990року

В судовому засіданні представник Держівської сільської ради проти задоволення первісного позову заперечив, пояснив, що рішенням Держівської сільської ради Миколаївського району Львівської області від 11.11.1994року ОСОБА_6 було передано у власність і користування земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і особистого підсобного господарства в розмірі 0,33га., серед яких знаходилася спільна земельна ділянка. Проте покійна не виробила акту на спірну земельну ділянку, а відтак не набула право власності на неї. Тому, рішенням Держівської сільської ради Миколаївського району Львівської області від 22.07.2009року за №220 було вирішено земельну ділянку площею 0,08га. перевести до земель запасу. Вважає вказане рішення законним. Щодо позову ОСОБА_5, то вважає такий підставним, оскільки, дійсно спірна земельна ділянка в 70-80х роках двадцятого століття була надана для будівництва житлового будинку ОСОБА_7. ОСОБА_5, вправі успадкувати спірну земельну ділянку, оскільки є племінницею покійного, здійснювала за ним догляд. Додатково зазначив, що згідно земельно-кадастрових книг, спірна земельна ділянка рахувалася за ОСОБА_6 ОСОБА_7 з приводу спірної земельної ділянки після смерті матері до них не звертався.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_5 та її представник проти задоволення первісного позову заперечили, пояснили, що позивачі не мають права успадковувати після смерті ОСОБА_6 спірну земельну ділянку, оскільки така останній не належала. Свій позов підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним в ньому.

В попередньому судовому засіданні треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 первісний позов підтримали в повному обсязі. Пояснили, що позивачі є їхніми доньками. Покійна ОСОБА_6 була їхньою мамою, яка заповіла все своє майно позивачам. Особисто вони на майно не претендують, просять позов задоволити.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9І, пояснила, що з 1992року вона працювала землевпорядником Держівської сільської ради Миколаївського району, Львівської області. В 1994році ОСОБА_6 була виділена земельна ділянка 0,33га. (0,25га. - для будівництва та обслуговування будинку, 0,08га. - для ведення особистого підсобного господарства). Про те, що спірна ділянка 0,08га. раніше виділялася ОСОБА_7 сільській раді відомо не було, оскільки Миколаївська птахофабрика їм про це не повідомила. ОСОБА_7 з претензіями до них не звертався.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що як первісний, так і позов ОСОБА_5 задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що рішенням Держівської сільської ради Миколаївського району Львівської області від 11.11.1994року ОСОБА_6 були передані безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування будинку в розмірі 0,25га., а також для ведення особистого підсобного господарства в розмірі 0,08га., а всього 0,33га.

15.04.1999року ОСОБА_6 посвідчила заповіт, згідно якого все своє майно заповіла в рівних частинах на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Вказаний заповіт зареєстрований на території секретарем виконкому Держівської сільської ради Миколаївського району Львівської області 15.04.2005року.

09.05.2005року ОСОБА_6 померла і після її смерті відкрилася спадщина.

Згідно з рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 24.04.2009року за ОСОБА_1 було визнано право власності на ? частину житлового будинку №86 по вул..Л.Українки в с.Держів, Миколаївського району, Львівської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, на підставі чого ОСОБА_1 оформила право власності на 1/2 частину будинку.

ОСОБА_2 теж оформила право власності на 1/2 частину зазначеного будинку на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 24.04.2009року, про що свідчить витяг про реєстрацію від 19.05.2009року

Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб.

Стаття 1218 ЦК України вказує на те, що до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Статтею 3 ч.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Стаття 4 вказаного Закону вказує на те, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам, а саме право власності на нерухоме майно;

Нерухомим майном, у відповідності до ст.2 вказаного Закону, є, зокрема, і земельні ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6, в 1994році, окрім іншого майна, була передана і спірна земельна ділянка у приватну власність та постійне користування, з вимогою виготовлення державних актів на право приватної власності на землю. Однак, з 1994року до 2005року (моменту її смерті) ОСОБА_6 не оформила державний акт на спірну земельну ділянку, згідно вимог ст.ст. 125,126 ЗК України, та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», а відтак не набула право власності на таку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка не може входити до складу спадщини, а відтак бути предметом спадкування.

Щодо позовних вимог, згідно яких позивачі просять скасувати рішення Держівської сільської ради від 22.07.2009року за №220 про відмову у задоволенні їхніх заяв про передачу їм у приватну власність земельної ділянки площею 0,08га. та про переведення вказаної земельної ділянки до земель запасу Держівської сільської ради Миколаївського району Львівської області, то суд вважає, що в цій частині слід відмовити з наступних міркувань.

Згідно з ст.83 ч.2 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об»єкти комунальної власності.

Як встановлено судом, Держівська сільська рада Миколаївського району, Львівської області в 1994році вирішила передати у приватну власність ОСОБА_6 спірну земельну ділянку, в межах своїх повноважень передбачених ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування». Однак, покійна не набула права власності на таку з міркувань наведених вище, а тому відповідач вправі був перевести спірну земельну ділянку до земель запасу у зв»язку з тим, що правовий статус такої встановлений не був, а сама, земельна ділянка знаходиться на території с.Держів.

Інших підстав для визнання вказаного рішення незаконним судом не здобуто.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_5, то такі не підлягають задоволенню з наступних міркувань.

Наказом від 29.03.1979року Миколаївської птахофабрики ОСОБА_7 було виділено площу під будову

Згідно з рішення Держівської сільської ради народних депутатів від 10.04.1979року ОСОБА_7 було надано дозвіл на проведення будівництва індивідуального житлового будинку в с.Держів

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської районної ради народних депутатів від 21.06.1979року ОСОБА_7 було відведено земельну ділянку під житлове будівництво в с.Держів в розмірі 0,08га.

Свідоцтвом на забудову садиби від 27.08.1979року ОСОБА_7 була виділена земельна ділянка площею 800м.кв., що знаходилася в с.Держів, Миколаївського району, Львівської області. Цього ж дня був складений акт про відведення вказаної земельної ділянки в натурі.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу однієї і тієї ж земельної ділянки, яка спочатку виділялася ОСОБА_7, а в 1994році була закріплена за ОСОБА_6

Однак, згідно пояснень представника відповідача вбачається, що ОСОБА_7 в сільську раду з приводу подальшого узаконення вказаної земельної ділянки не звертався, про існування документів виданих на ім»я ОСОБА_7 їм стало відомо в судовому засіданні, будівництво житлового будинку він так і не розпочав. Вказана обставина стверджується і відсутністю будь-яких записів щодо належності спірної ділянки ОСОБА_7 в погосподарській та земельно-кадастровій книгах, витяги з яких є в матеріалах справи. У зв»язку з цим, вони вважали, що зазначена земельна ділянка належала Держівській сільській раді, а тому рішенням від 11.11.1994року така була передана ОСОБА_6

Крім цього, судом встановлено, що з моменту передачі спірної земельної ділянки ОСОБА_6, ОСОБА_10 претензій не висловлював, з скаргами на рішення від 11.11.1994року не звертався.

19.11.2008року ОСОБА_7 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть від 20.11.2008року серії 1-СГ №159858

Враховуючи, що на момент смерті, в ОСОБА_7 був відсутній правовстановлюючий документ на спірну земельну ділянку, рішенням Держівської сільської ради Миколаївського району, Львівської області від 11.11.1994року така була передана ОСОБА_6, а відтак не належала ОСОБА_7, а тому така не може бути предметом спадкування.

Керуючись ст.ст. 10,27,31,169,212-215 ЦПК України, ст.ст.328, 392, 1216, 1217, 1218, 1223, 1260-1266 ЦК України, ст..ст. 83, 125, 126, ЗК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», суд, -

вирішив:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Держівської сільської ради, Миколаївського району, Львівської області з участю третіх осіб ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування рішення сільської ради та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом - відмовити за безпідставністю

В позові ОСОБА_5 до Держівської сільської ради з участю третіх осіб ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку відмовити за безпідставністю.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Повне рішення суду буде виготовлене не пізніше п»яти днів з дня закінчення розгляду справи

Суддя: Бачун О.І.