ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
справа № 2-1418/10
провадження № Б/н 970
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2010 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

при секретарі Жиленко Ю.Г.

з участю позивачки ОСОБА_2

представника позивачки ОСОБА_3

відповідачки ОСОБА_4

представника відповідачки Коро дюка І.Ш.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТАЛАНДІЙ ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_2 звернулась з позовом до відповідачки ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, посилаючись на наступні обставини. Позивачка має у приватній власності земельну ділянку за адресою м. Київ, вул. Арефєва, 32, площею 0,10 га. Власником суміжної земельної ділянки є ОСОБА_4

Влітку 2009 року ОСОБА_4 розпочала капітальне будівництво будівлі на межі з земельною ділянкою позивачки. Згоди на будівництво на межі ОСОБА_2 не давала, у звязку з цим неодноразово зверталась до відповідачки про перенесення будівлі з межі на відстань, що передбачена чинним законодавством, а саме - на відстань не менше одного метра. Тому позивачка просила усунути перешкоди в користуванні її земельною

ділянкою шляхом зобовязання відповідачки перенести незавершену будівлю не менше ніж на один метр від її межі.

В ході розгляду справи , 14.04.2010 року ОСОБА_2 подала заяву про збільшення позовних вимог, вказуючи наступне. 12.03.2010 року вона замовила в ТОВ «Стафед» виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поновлення меж власної земельної ділянки . Згідно з наданою технічною документацією та пояснювальною запискою до неї, ОСОБА_4 не тільки не відступила від межі, а й збудувала частину капітальної будівлі, заступивши за межу на 43 см. , на земельній ділянці позивачки, фактично привласнивши частину землі.

Позивачка протягом тривалого часу займається підготовкою та плануванням майбутнього розміщення будівель на власній земельній ділянці, залучила кваліфікованих проектантів, витратила суттєві кошти та час. Будівництво відповідачкою капітальної споруди на межі суттєво вплине на розміщення дому та господарських споруд.

Двоповерхова споруда, що була збудована відповідачкою, знаходиться саме на південній лінії кордону земельної ділянки позивачки, затінюючи третину землі. Крім того, відповідачкою порушено заборону на розташування гаражів на лінії огорожі з виїздом на проїзну частину.

В результаті цієї події позивачка зазнала суттєвих моральних втрат, були істотно порушені її нормальні життєві звязки і тепер вона змушена прикладати додаткові зусилля для організації свого життя та професійної діяльності. Враховуючи, що такі наслідки визнаються моральною шкодою, відповідачка повинна відшкодувати її. Дії відповідачки зумовили необхідність неодноразово відвідувати юридичні консультації, затратити значну кількість часу на пошуки кваліфікованих спеціалістів з питань земельного права, що в свою чергу зумовило абсолютно нераціональне витрачання часу. Розмір компенсації заподіяної моральної шкоди позивачка визначила в сумі 10 000 грн., які просить стягнути з відповідачки на її користь.

Також просить стягнути на її користь витрати в розмірі 3060 грн. за послуги ТОВ «Стафед» щодо виготовлення технічної документації про поновлення меж земельної ділянки.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити в повному обсязі. Позивачка

пояснила, що вона купила вказану земельну ділянку з метою будівництва будинку для своєї доньки та розміщення на ділянці саду, для чого необхідно, щоб сонячне світло безперешкодно потрапляло на земельну ділянку. Тому глуха стіна , довжиною 12 метрів, висотою 6 метрів на південній стороні ділянки зробить її непригодною для вирощування зелених насаджень. Відповідачка скористалася зайнятістю ОСОБА_2 на роботі, розібрала самовільно паркан і побудувала вказану будівлю, захопивши частину землі, що на праві власності належить позивачці.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6 позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити у повному обсязі.

Відповідачка пояснила, що при приватизації землі її ділянка була обміряна так, що на межі, суміжній з ділянкою ОСОБА_2, утворився незначний виступ в бік ділянки відповідачки, чому вона не приділила уваги. Отримавши державний акт і побачивши, що межа АБ відображена в плані не вірно, ОСОБА_4 була обурена, однак ніяких дій не вчиняла . Зважаючи на те, що цей клаптик землі ( близько одного квадратного метра) до приватизації належав їй, при будівництві господарської будівлі стіну було розміщено прямо, але відстань до межі було витримано 15-20 см. , стіна нового сараю розміщена в межах, що передбачались старим парканом . В технічному паспорті на домоволодіння зображено старий сарай, який був розміщений так само, як і новий. Вважає, що будь-якої шкоди вона позивачці не завдала, оскільки на її земельній ділянці відсутні будівлі та зелені насадження, крім старих дерев, ділянка заросла буряном та закидана сміттям.

Представник відповідачки ОСОБА_6 вказав, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачкою не доведено порушення її прав з боку ОСОБА_4 , що вона чинить перешкоди у користуванні належною позивачці земельною ділянкою. Надана технічна документація із землеустрою щодо поновлення меж земельної ділянки не містить висновку про порушення права ОСОБА_2

Вислухавши сторони, їх представників, вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серії КВ № 133617, виданого 30.08.2005 року на підставі рішення Київської міської ради № 946/2356 від 23.12.2004 року ОСОБА_2, вона є власником земельної ділянки, площею 0,10 га по вул. К.Арефєва, 32 у Дарницькому районі м. Києва, цільовим призначенням якої є будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ( а.с. 4). Кадастровий номер земельної ділянки - 90:642:0050.

Відповідно до державного акту про право приватної власності на землю серії І-КВ № 137441, виданого 11.06.2002 року на підставі рішення Київської міської ради № 91/1525 від 08.11.2001 року ОСОБА_7, вона є власником земельної ділянки, площею 0,10 га по вул. К.Арефєва, 33 у Дарницькому районі м. Києва, цільове призначення якої - для обслуговування житлового будинку і господарських будівель ( а.с. 11). Кадастровий номер земельної ділянки - 90:642:023.

Як вбачається з планів меж земельних ділянок, що наявні в державних актах, вищевказані земельні ділянки є суміжними. Спільною є межа, позначена на плані земельної ділянки по вул. Арефєва, 32 від літери «Д» до літери «Г» ; на плані земельної ділянки по вул. Арефєва, 33 ця межа позначена від літери «А» до літери «Б», загальною довжиною лінії 10,77 м.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_4 визнала ту обставину, що квітні 2009 року нею був зруйнований старий сарай, позначений на плані присадибної ділянки, що наявний у технічному паспорті, літерою «Ж» та збудований новий двохповерховий , по всій довжині спільної з земельною ділянкою ОСОБА_2 межі.

З пояснень сторін вбачається , що вздовж спільної межі на земельній ділянці ОСОБА_2 відсутні будь-які будівлі чи багаторічні плодові насадження , земля не обробляється для вирощування сільськогосподарських культур.

На підставі заяви ОСОБА_2 товариством з обмеженою відповідальністю «Стафед» в березні 2010 року були виконані польові та камеральні геодезичні роботи для розробки технічної документації із землеустрою щодо поновлення меж земельної ділянки ОСОБА_2, що розташована по вул. К.Арефєва, 32 у Дарницькому районі м. Києва, за результатами яких була складена відповідна технічна документація ( а.с. 27-40).

Як вбачається з пояснювальної записки до технічної документації із землеустрою щодо поновлення меж вказаної земельної ділянки ( кадастровий номер 90:642:0050) та акту визначення (поновлення) меж земельної ділянки в натурі від 15.03.2010 року , земельна ділянка, площею 0,10 га, право власності на яку посвідчено державним актом серії КВ № 133617 від 30.08.2005 року, має 13 кутів повороту, 12 з яких закріплені на місцевості межовими знаками, а один знаходиться всередині господарської споруди ( а.с. 31, 37 ).

Як вбачається з абрису земельної ділянки № 90:642:0050 та опису меж , що міститься в зазначеній технічній документації, по всій довжині межі суміжних земельних ділянок ( на плані від Г до Д), проходить стіна будівлі , збудованої ОСОБА_4 При цьому частина межі, довжиною 3,57 м. проходить по стіні будівлі від кута 10 до кута 11. Частина межі , довжиною лінії 7,2 м. від кута 11 до кута 13 , та кут повороту під № 12 - знаходиться всередині господарської будівлі, що належить ОСОБА_4 Кут повороту під № 12 розташований всередині належної ОСОБА_4 будівлі, вглиб на 43 см.

Тобто , з вказаного абрису та опису меж можливо зробити висновок , що частина земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 , у вигляді гострого трикутника , зі сторонами довжиною 6,59 м. та 0,43 м. , з поворотними кутами на плані за №№ 11, 12, 13 , зайнята господарською будівлею, збудованою ОСОБА_4

Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Частинами 5 та 7 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 , достовірно знаючи про межі своєї земельної ділянки по вул. Арефєва, 33, що відображені в державному акті про право власності на землю, збудувала двоповерхову господарську будівлю на межі з суміжною земельною ділянкою, що належить ОСОБА_2, при цьому господарська будівля, збудована відповідачкою, частково розміщена на земельній ділянці, що належить позивачці, на площі близько одного квадратного метра .

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не дозволяла будівництво господарської будівлі ОСОБА_4 на частині власної земельної ділянки.

Частиною 3 ст. 375 ЦК України встановлено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил.

Частиною 1 ст. 376 ЦК України визначено, що самочинним будівництвом є будівля, споруда, інше нерухоме майно, які, зокрема, збудовані або будуються без належного дозволу чи належно затвердженого проекту або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

В судовому засіданні відповідачкою надано технічні паспорти на домоволодіння по вул. Арефєва, 33 ( копія - а.с. 45-46) станом на 22.01.1999 року та на 03.02.2003 року, в яких відображено розміщення сараю під літерою «Ж», збудованого в установленому порядку. Однак відповідачка визнала , що в 2009 році вона зруйнувала цей сарай та замість нього збудувала нову двоповерхову господарську будівлю, яка на даний період часу в технічному паспорті не відображена.

Відповідно до п. 3.25 Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень. 360-92. », затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури за № 44 від 17.04.1992 року , для догляду за

будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Відповідно до п. 3.30 ДБН 360-92 , спорудження надвірних господарських будівель по лінії забудови вулиць і проїздів забороняється, їх треба зводити у глибині садиби з дотриманням санітарних і протипожежних вимог. Допускається розміщення гаража по лінії забудови за умови погодження з місцевими органами архітектури і містобудування.

Отже, ні вказаним нормативним актом, ні іншими актами законодавства , не передбачено розташування стіни будівлі по межі суміжних земельних ділянок.

На підставі технічної документації , виготовленої ТОВ «Стафед», судом встановлено, що вимоги п. 3.25., 3.30. ДБН 360-92 були порушені ОСОБА_4

За змістом ч. 4 ст. 376 ЦК України, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво або за її рахунок, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці.

Відповідно до ст. 103 ЗК України , власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права, а саме - зобовязання відповідачки усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою шляхом перенесення - незавершеної господарської будівлі, розташованої на межі суміжних земельних ділянок, а частково - і на земельній ділянці ОСОБА_2, на один метр від межі за власний рахунок ОСОБА_4 - відповідає вимогам закону.

Тому, керуючись загальними засадами цивільного судочинства справедливості, і добросовісності та розумності, виходячи з цільового призначення земельних ділянок , встановлення судом факту порушення права позивачки на користування належною їй частиною земельної ділянки , суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є законними та обгрунтованими.

Заперечення представника відповідачки про те, що вищевказана технічна документація не є належним та допустимим доказом, суд вважає безпідставним, оскільки як вбачається з наданих копій ліцензії № 421057, виданої Державним комітетом України із земельних ресурсів, та ліцензії № 388396, виданої Державною службою геодезії, картографії на. кадастру ( а.с. 58-59), ТОВ «Стафед» має право займатись проведенням робіт із землеустрою та виконанням топографо-геодезичних, картографічних робіт . А використані в процесі виконання робіт по відновленню меж земельної ділянки робочі засоби вимірювальної техніки пройшли повірку і є придатними до застосування, про що надано її відповідних свідоцтв ( а.с 60-62).

Доказів того , що вищевказана технічна документація не відповідає дійсним обставинам справи, - відповідачкою га її представником не надано.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки на підтвердження даних вимог позивачка не надала належних та допустимих доказів, тобто не довела факт заподіяння їй моральної шкоди.

Крім того, позивачка просить відшкодувати їй за рахунок відповідачки понесені нею у звязку з розглядом справи витрати на проведення комплексу геодезично-вишукувальних робіт по відновленню меж земельної ділянки в розмірі 3060 грн., оплачених за квитанцією №NOWOX56780 від 17.03.2010 року ( а.с. 26).

Враховуючи те, що зазначені витрати ОСОБА_2 повязані з вчиненням дій, необхідних для розгляду справи ( п. 5 ч. З ст. 79 ЦПК України), із залученням спеціалістів у галузі геодезично-вишукувальних робіт, а також , що розмір цих витрат є документально підтвердженим платіжним документом ( квитанцією), вони підлягають стягненню з відповідачки, оскільки рішення по справі ухвалюється на користь позивачки.

Однак, стягненню підлягає сума в розмірі 3000 грн., сплачена згідно з квитанцією відповідно до договору № 0312 від 12.03.2010 року. Сума в розмірі 60 грн. стягненню не підлягає, оскільки сплачена за розрахунково-касове обслуговування і не відноситься до судових витрат.

Крім того , відповідно до ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягає сума понесених судових витрат у розмірі сплаченого судового збору 8 грн. 50 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 37 грн. Всього з відповідачки підлягають стягненню судові витрати на загальну суму 3045 грн. 50 коп.

На підставі викладеного , ст. З, 11, 16, 23, 317, 319, 321, 373, 375, 376, 391, 1167 Цивільного кодексу України, ст. 91, 103, 152, 158 Земельного кодексу України , керуючись ст. 3,10,11, 57, 60, 61, 88, 209,212-215,218 ЦПК України, суд-,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 належною їй на праві власності земельною ділянкою по вул. Арефєва, 32 у м. Києві ( кадастровий номер 90:642:0050 ) , а саме : зобовязати ТАЛАНДІЙ ОСОБА_5 перенести незавершену господарську будівлю , розташовану на межі земельних ділянок по вул. Арефєва, 32 та вул. Арефєва, 33 у м. Києві , позначеній в плані меж земельної ділянки 90:642:0050 від літери «Г» до літери «Д» - на один метр від межі вказаної земельної ділянки за власний рахунок ОСОБА_4

Стягнути з ТАЛАНДІЙ ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3045 ( три тисячі сорок пять) грн. 50 коп.

В іншій частині позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення та подання апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя