Бородянський районний суд Київської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2010 року Бородянський районний суд

Київської області в складі:

головуючого- судді Додатко В.Д. ,

при секретарі Крупіної Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Бородянка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, співвідповідачів-Громадської організації садівниче товариства „ Мечта, голови правління громадської організації садівниче товариство „ Мечта ОСОБА_3 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

У судовому засіданні представник Позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав, вказав, що отриманий Відповідачем державний акт на ділянку №1 в ГО СТ «Мечта» є незаконним, через те, що на його думку виключне право на приватизацію вищевказаної ділянки належить Позивачці яку незаконно позбавили права користування земельною ділянкою.

ОСОБА_5 позов не визнає. Згідно з його поясненнями, поясненнями його представника та наданими ними документами, Позивач декілька років поспіль не користувалася вищевказаною земельною ділянкою, не обробляла її, а 12.09.2003 року добровільно відмовилася від прав на неї і просила її передати в користування Відповідачу, батько якого на той час вже був членом ГО СТ «Мечта» та користувався земельною ділянкою. Крім цього, Відповідач сплатив Позивачці суму в розмірі 500 доларів США в якості компенсації за майно яке знаходилося на цій ділянці. Також Відповідач вказував, що його позицію можуть підтвердити також і свідки - члени ГО СТ «Мечта», а також надані ним до справи документи.

Представник третьої особи ГО СТ «Мечта» - голова правління ОСОБА_3 підтримала позицію Відповідача, підтвердила, що дійсно Позивач вищевказаною земельною ділянкою не користувалася, не обробляла її і в подальшому добровільно передала права на її користування Відповідачеві.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги Позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач в своїй позовній заяві стверджує, що вона нібито дізналася про порушення свого права тільки у вересні 2008 року коли отримала від ОСОБА_6 лист датований 02 вересня 2008 року. Однак, вищевказане твердження Позивача не підтверджується матеріалами справи та показаннями свідків. При цьому, Відповідач надав суду оригінал заяви Позивача про її добровільну передачу земельної ділянки №1 Відповідачу. Як стверджував Відповідач та свідки допитані по справі, ця заява була самостійно написана та підписана Позивачем. Позивач, стверджував, що не писав та не підписував цієї заяви. Однак в подальшому, Позивач відмовилася надавати зразки свого почерку для проведення почеркознавчої експертизи та змінила свою позицію, визнавши, що вищевказану заяву вона дійсно підписувала. Також це підтвердив і представник Позивача ОСОБА_4 Твердження Позивача, про те, що вона не мала змоги прочитати що саме було написано в цій заяві, нічим не підтверджується (відповідні медичні довідки та/або висновки які б підтверджували такий стан здоровя Позивача, який би виключав можливість прочитати текст заяви до справи Позивачем не надані). Також в ході судового розгляду справи встановлено, що одночасно з підписанням вищевказаної заяви, Позивач прийняла від Відповідача суму 500 доларів США. Таким чином, Позивач самостійно підписала відповідну заяву про передачу ділянки №1 в користування ОСОБА_2 (копія знаходиться в матеріалах справи а.с. 29 та у витребуваних в Макарівському РВВС матеріалах розгляду заяви ОСОБА_6І.) ще 12.09.2003 р. Той факт, що Позивач дійсно знала про подію, яка стала приводом для позову підтвердили також і свідки, які були викликані до Макарівського районного суду та в подальшому підтвердили свої покази також під час допиту в Бородянському районному суді (зокрема ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13І.). Також в матеріалах справи знаходиться постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 08 лютого 2008 року. В рамках перевірки заяви ОСОБА_6 ст.. о/у ДСБЕЗ Макарівського РВ ГУ МВС України в Київський обл.. капітан міліції ОСОБА_14 проводив опитування практично всіх членів ГО СТ «Мечта» (в тому числі і Позивача). Всі вони підтвердили той факт, що у вересні 2003 року Позивач приїздила до ГО СТ «Мечта» з приводу добровільної передачі земельної ділянки №1 ОСОБА_2. матеріалах ДСБЕЗ знаходиться власноручно підписані пояснення Позивача від 30.01.2008 р. де вона зокрема підтверджує і сам факт приїзду до ГО СТ «Мечта» у вересні 2003 р. і факт передачі земельної ділянки за грошову компенсацію в розмірі 500 доларів США, хоча в своїй позовній заяві та у первинних поясненнях під час судового розгляду справи заперечувала це.

Таким чином, твердження Позивача про те, що їй стало відомо про нібито порушення її прав на вищевказану земельну ділянку №1 тільки у вересні 2008 року (вказано на другій сторінці позову) не підтверджується наявними в справі документами та показаннями свідків.

Зважаючи на вищевикладене судом встановлено, що Позивач пропустив строк позовної давності, при цьому ніяких поважних причин для пропущення строку позовної давності не вказав. Відповідач подав до суду заяву про застосування строку позовної давності та вказував, що він пропущений Позивачем без поважних причин.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, Позивач 12.09.2003 року Позивач, як член ГО СТ «Мечта» підписала заяву згідно з якою просила переоформити її ділянку №1 на ОСОБА_2 Мотивами вищевказаного стало те, що Позивач сама ділянку не обробляла, а фактично передала її в користування своєму синові та невістці, які ділянку тривалий час не відвідували, не обробляли і не виконували ніяких дій щодо її утриманні в належному стані. Вищевказане знайшло своє підтвердження і в показаннях допитаних по справі свідків, клопотання про виклик яких надавав Відповідач. Крім того, згідно показань свідків - інших членів ГО СТ «Мечта» - зокрема ОСОБА_12, який на той час був головою товариства, за Позивачем рахувався борг по різного роду платежам садового товариства.

Також встановлено, що Позивач після підписання вищевказаної заяви про передачу ділянки №1 Відповідачеві, отримала в якості компенсації за майно яке знаходилося на ділянці (згідно показань Відповідача, Позивача та свідків - декілька бетонних блоків для фундаменту, тимчасовий сарай, декілька дерев та кущів) суму 500 доларів США і не мала до ОСОБА_2 ніяких претензій. Вищевказаний факт отримання компенсації в позовній заяві Позивачем взагалі не вказується, а в подальшому при наданні пояснень суду Позивач стверджувала, що ці гроші були компенсацією моральної шкоди за нібито нанесений родиною ОСОБА_2 шкоду майну яке було розташоване на спірній ділянці №1 якою вона тоді користувалася (згідно показань Позивача - поламаний паркан, дерева і кущі). Однак, при опитуванні Позивач сама вказала, що паркан був збудований родиною ОСОБА_2 і ніяким чином Позивачу не належав, а які саме дерева і кущі були поламані, в звязку з чим, і в якій кількості Позивач пояснити не змогла. Додатково, в матеріалах справи знаходиться власноручно підписане пояснення Позивача ст.. о/у сДСБЕЗ Макарівського РВ ГУ МВС України в Київський обл.. капітану міліції ОСОБА_14 де вказано, що приїхавши 12.09.2003 року до ГО СТ «Мечта» Позивач отримала суму в розмірі 500 доларів США саме як компенсацію за земельну ділянку (майно яке на той час там знаходилося), а не в якості компенсації моральної шкоди. Тобто, всі твердження Позивача про те, вона отримала вищевказану суму в якості компенсації моральної шкоди сприймаються судом критично, оскільки протирічять її ж показам, показам свідків та не підтверджуються ніякими доказами.

Як встановлено в ході судового розгляду, після підписання вищевказаної заяви, відбулися зборі садового товариства та правління садового товариства на яких було прийняте рішення про передачу ділянки №1 в користування Відповідача (протоколи зборів від 12.09.2003 та від 13.09.2003 р.). Факт проведення вищевказаних зборів підтверджується як наявними в справі копіями протоколів, так і показаннями свідків. В подальшому, Відповідач, як користувач вищевказаної земельної ділянки в 2004 році, користуючись своїм законним правом, приватизував вищевказану земельну ділянку і отримав відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку.

Щодо вищевказаних фактів Позивач та її представник ОСОБА_4 надавали нечіткі та протирічливі пояснення, зокрема, Позивач стверджує, що її виключили з членів садового товариства «Мечта» в 2004 році, зокрема, що саме у серпні 2004 року їй нібито зателефонував батько Відповідача (стр. 1 позовної заяви), що у вересні 2004 року ОСОБА_12 повідомив її про виключення (стр. 2 позовної заяви) при цьому як заява Позивача про передачу земельної ділянки Відповідачу, так і відповідні збори ГО СТ «Мечта» відбувалися ще у вересні 2003 році.

Також згідно з п. 2.4.3-2.4.11. Статуту Позивач був зобовязаний виконувати обовязки члена товариства щодо ділянки та ГО СТ «Мечта», зокрема протягом одного року провести освоєння ділянки (друга частина пункту 2.4.3 Статуту наводить визначення «освоєння ділянки» - освоєною вважається ділянка,що скопана чи переорана, на якій насаджено не менше 10 саджанців дерев, кущів при обовязковій наявності туалету та компостної ями) та раціонально використовувати для вирощування с/г продукції. Зважаючи на показання свідків ОСОБА_15, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 судом встановлено, що ділянка належним чином не оброблялася і її стан не відповідав вимогам встановленим Статутом ГО СТ «Мечта». Згідно з показаннями свідків, вищевказане і зумовило звернення правління до Позивача з вимогою або привести земельну ділянку до відповідного стану або відмовитися від її використання.

Однією з позовних вимог Позивача є визнання за нею права власності на вищевказану земельну ділянку. Ч.1 п. «в» ст.. 81 Земельного Кодексу України на яку посилається Позивач як на підставу своїх вимог, передбачає, що громадяни України набувають права власності на земельну ділянку на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Пп. «а» ч.3 ст. 116 Земельного Кодексу України передбачає, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які знаходяться у користуванні громадян. Тобто, чинне законодавство встановлює обовязковість користування земельною ділянкою тією особою, яка хоче скористатися своїм правом на її безоплатну приватизацію. Позивач не надала суду ніяких доказів того, що вона після підписання нею вищевказаної заяви про передачу спірної ділянки Відповідачу продовжувала нею користуватися, а як випливає з показань свідків навіть до того часу вона фактично нею не користувалася. Таким чином, спірна земельна ділянка №1 в ГО СТ «Мечта» не знадиться в користуванні Позивача вже більше 6 ти років (виходячи з дати підписання Позивачем вищевказаної заяви про передачу земельної ділянки Відповідачеві). Поряд з цим, ст.. 118 Земельного Кодексу України передбачає певний порядок безоплатної приватизації земельних ділянок. Однак, Позивач не надав суду ніяких доказів виконання ним будь-яких дій передбачених чинним законодавством для приватизації земельної ділянки. Таким чином, позовні вимоги Позивача визнати його власником спірної ділянки не можуть бути виконані через їх необґрунтованість, а визнавати недійсним відповідний акт про право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 немає законних підстав.

Звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання недійсними протоколів правління та загальних зборів ГО СТ «Мечта», Позивач посилаеться на нібито недійсність вищевказаних протоколів, зокрема, представник Позивача ОСОБА_4 вважає його недійсним через те, що в них відсутні номери та як він вважає, ці збори взагалі не проводилися. При цьому, Позивач та її представник ОСОБА_4 не надали суду жодного доказу на підтвердження своїх тверджень та не вказали норми чинного законодавства України де б було в імперативному порядку вказано, що протокол зборів має бути визнано недійсним через відсутність номеру такого протоколу. При цьому, всі свідки які давали показання як під час розгляду справи в Макарівському районному суді, так і під час розгляду справи Бородянським районним судом, підтвердили як факт проведення таких зборів правління та загальних зборів, так і факт прийняття на них відповідних рішень і їх подальше оформлення у письмовому вигляді.

При винесенні рішення по справі суд критично відноситься до показань свідка ОСОБА_6, яка викликана в якості свідка за клопотанням Позивача через те, ще на початку допиту, свідок проінформувала суд про своє негативне ставлення як до Відповідача, так і до керівництва ГО СТ «Мечта». Причину такого ставлення вона пояснила тим, що голова правління ГО СТ «Мечта» ОСОБА_3 написали на неї заяву до правоохоронних органів в результаті розгляду якої відносно ОСОБА_6 було порушено кримінальну справу з ознаками злочинів передбачених ч.3, ст.. 358, ч.3 ст. 190 КК України. Також вона пояснила, що свій лист до Позивача та заяву до Макарівського РВ ВС України вона написала саме через порушення у відношенні неї кримінальної справи. Також в ході опитування, свідок підтвердила, що утримує у себе печатку ГО СТ «Мечта» і з цього приводу ГО СТ «Мечта» подало до Оболонського районного суду м. Києва відповідну позовну заяву. Крім того, свідок надавала свої показання вкрай емоційно не приховуючи свого негативного ставлення як до Відповідача, так і до представника третьої особи голови правління ГО СТ «Мечта» ОСОБА_3 Все вищевказане дає всі підстави вважати свідка ОСОБА_6 упередженим, і сумніватися в обєктивності її свідчень.

На підставі ст. ст. 256, 257, 260, 261, 267, 328, 345, 373, 374, 386, 392, 393, ЦК України, ст..ст. 81, 116, 118 Земельного Кодексу України, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 212 - 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В позовній заяві ОСОБА_1 до ОСОБА_2, співвідповідачів-Громадської організації садівниче товариства „ Мечта, голови правління громадської організації садівниче товариство „ Мечта ОСОБА_3 про визнання права власності відмовити.

Скасувати ухвалу Макарівського районного суду від 16 вересня 2009 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку №1 площею 0,061 га кадастровий номер :05:035:0006 розташованої на території Колонщинської сільської ради в ГО СТ «Мечта» с. Миколаївка, Макарівського району, Київської області, що належить ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Бородянський районний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

ОСОБА_16Додатко