Апеляційний суд Кіровоградської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2010 року Колегія суддів судової палати у

цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючого судді - Кіселика С.А.

Суддів - Суржика М.М., Франко В.А.

при секретарі - Липі А.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Кіровоград на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 січня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Кіровограді про зобов'язання провести перерахунок пенсії та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Кіровограді в якому просив визнати дії відповідача в частині призначення пенсії по інвалідності та додаткової пенсії в розміру нижчому ніж передбачено ст. 50, 54 Закону України від 28 лютого 1991 року №796 -XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» - незаконними, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок призначених пенсій та забезпечити виплату відповідно до ст. 50, 54 Закону України від 28 лютого 1991 року №796 -XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.10.2009 року.

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 січня 2010 року позов задоволено повністю.

Суд визнав неправомірними дії ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Кіровограді щодо відмови ОСОБА_2 у перерахунку пенсії по інвалідності відповідно до ст. ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язав ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Кіровограді провести ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії по інвалідності у відповідності зі ст. ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.10.2009 року.

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Кіровограді ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції від 20 січня 2010 року в частині визнання дій ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Кіровограді щодо відмови ОСОБА_2 у перерахунку пенсії по інвалідності відповідно до ст. ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та в частині зобов'язання провести ОСОБА_2 перерахунок пенсії по інвалідності у відповідності зі ст. ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.10.2009 року.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції посилаючись на ч.І ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не дав належної оцінки ч. З цієї статті вищезазначеного закону, відповідно до положень якої розмір мінімальної пенсії за віком,визначений ч.І ст. 28 цього Закону застосовується тільки для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Положення ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не містять такого поняття як мінімальний розмір пенсії за віком, тому при нарахуванні та виплати пенсії позивачу ОСОБА_1 Пенсійного фонду України ,в м. Кіровограді керувалося чинним на час виплати постановами Кабінету Міністрів України, що відповідає вимогам чинного законодавства і не є порушенням прав позивача.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен здійснити нарахування пенсії позивачеві виходячи з їх розмірів, встановленим ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційних прав громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднених територій, умов проживання та і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в ЗУ від 28 лютого 1991 року №796 -XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Судом першої інстанції правильно встановленого позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. В наслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії, його визнано інвалідом II групи. Положенням ст. 14 Закону України №796-ХП його віднесено до першої категорії осіб, постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до частини першої вищезазначеного закону особам, віднесеним до першої категорії, які є інвалідами II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів II групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

За таких обставин правильним та такими, що відповідають Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є висновки суду про те, що позивач має право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст. 46 Конституції України).

Згідно з положеннями ч.4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами якого розглядалася справа, у разі невідповідності нормативно - правового акту Конституції України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого видана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, відповідно до конституційних норм та виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що при визначені розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають ч. 1 ст. 50 та ч. 4 ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Згідно положень ст. ст. 50 та 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» під час визначення розміру пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Відповідно до чинного законодавства розмір мінімальної пенсії визначається лише за правилами, передбаченими ч.І ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно - правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, правильним є висновок суду щодо не взяття до уваги положень ч.З ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно положень якого, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком, не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та прав на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону №796-ХП.

Відповідно до частини третьої ст. 67 Закону №796-ХІІ, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Крім того, враховуючи положення ч. 2 ст. 152 Конституції України та рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп суд дійшов правильного висновку, що перерахунок пенсії позивачу необхідно здійснювати в межах заявлених ним вимог, за виключенням періоду на який ЗУ «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» дія статті 54 Закону №796-ХП була зупинена.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не свідчать про неправильність судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. 303, 304, п.1 ч.І ст. 307, ст. 308, ст.ст. 313-315, ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в м. Кіровограді -відхилити.

Постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 січня 2010 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді :