Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-6186/2010р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2010р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Ткаченко Н.В.

при секретарі Омарбековій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ПАТ КБ „ПриватБанк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,

В С Т А Н О В И В:

30.09.2009р. ПАТ КБ „Приватбанк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 12.11.2007р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ROHPAN79522810, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 48370грн., з терміном повернення до 09.11.2012р., та зі сплатою згідно графіку погашення щомісячно та відсотків за користування кредитом. На забезпечення виконання умов кредитного договору між позивачем та відповідачем 12.11.2007р. був укладений договір застави рухомого майна № ROHPAN79522810, а саме: в заставу переданий автомобіль марки ВАЗ, модель 210994-20, 2007 р.в., тип Т3: легковий седан-В, № кузов/шасі: Y6D5100, державний номер НОМЕР_1. Зі свого боку позивач виконав, передбачені кредитним договором умови та передав відповідачу грошові кошти в розмірі 48370грн., на купівлю автомобіля, а також на сплату страхових платежів, проте відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобовязання у звязку з чим, у нього виникла заборгованість перед банком. Станом на 09.06.2009р. відповідач мав загальну заборгованість у розмірі 36381,76 грн., яка складається із заборгованості за: кредитом у розмірі 31755,55 грн.; за відсотками за користування кредитом у розмірі 2327,89 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 107,36 грн., крім того, відповідачу була нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобовязань в розмірі 220,40 грн., а також штрафні санкції в загальному розмірі 1970,56 грн.

Представник позивача ОСОБА_2 (діє на підставі доручення від 27.09.2010р.), в наданій суду 20.10.2010р. заяві просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме передати в заклад ПАТ КБ „ПриватБанк шляхом вилучення у відповідача належне йому на праві власності заставлене майно автомобіль марки ВАЗ, модель 210994-20, 2007 р.в., тип Т3: легковий седан-В, № кузов/шасі: Y6D5100, державний номер НОМЕР_1, та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки ВАЗ, модель 210994-20, 2007 р.в., тип Т3: легковий седан-В, № кузов/шасі: Y6D5100, державний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом надання ПАТ КБ „ПриватБанк права укладати від його імені договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ „ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Крім того, в заяві від 20.10.2010р. представник позивача просила вжити часткове скасування заходів забезпечення позову та розглядати справу за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 - в попереднє судове засідання, призначене на 10.12.2009р. не з,явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в справі є поштове повідомлення про завчасне отримання відповідачем судової повістки в попереднє судове засідання, про причини неявки суд не сповістив.

Між тим, 22.12.2009р. відповідач надіслав суду поштою письмові заперечення проти позову, відповідно до яких позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет застави не визнав, посилаючись на те, що 05.06.2009р. предмет застави автомобіль ВАЗ, модель 210994-20, 2007 р.в., тип Т3: легковий седан-В, № кузов/шасі: Y6D5100, державний номер НОМЕР_1, відповідачем було передано працівникам банку для реалізації та погашення зобовязань за кредитним договором, про що між сторонами був складений відповідний акт передачі заставленого майна, тим самим, відповідачем були виконані всі умови договорів кредиту та застави рухомого майна. Отже, враховуючи, що на день звернення позивача з позовом до суду, був відсутній спір щодо передачі заставленого майна для подальшої реалізації та погашення кредитних зобовязань, заявлені позивачем вимоги є незаконні та необґрунтовані і такі, що не підлягають задоволенню.

В судове засідання 20.10.2010р. відповідач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, в справі є поштове повідомлення про завчасне отримання відповідачем судової повістки в судове засідання, про причини неявки відповідач суд не сповістив.

За таких обставин, суд вважає, що на підставі ч. 4,5 ст. 74, ч.1 ст. 76, ч.2 ст. 77 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи за відсутністю відповідача на підставі наявних в справі доказів.

За таких обставин, на підставі ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника позивача з винесенням рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом та заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р., позивач є обтяжувачем як кредитор за забезпеченим рухомим майном зобов'язанням.

Відповідно до ст. З Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р., обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних осіб і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р. предметом обтяження може бути рухоме майно, не вилучене з цивільного обороту, на яке згідно із законодавством може бути звернене стягнення.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до ст. 22, 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р., обтяжувач має право в разі порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; сплату процентів та неустойки; сплату основної суми боргу; відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов'язання або умов обтяження; відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р., звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.2 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р. передбачено можливість продажу обтяжувачем (кредитором) предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Судом встановлено, що 12.11.2007р. між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ROHPAN79522810 відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 48370грн. з терміном повернення до 09.11.2012р., та зі сплатою згідно графіку погашення щомісячно та відсотків за користування кредитом.

На забезпечення виконання умов кредитного договору, відповідачем в заставу був переданий автомобіль марки ВАЗ, модель 210994-20, 2007 р.в., тип Т3: легковий седан-В, № кузов/шасі: Y6D5100, державний номер НОМЕР_1.

Зі свого боку позивач виконав, передбачені кредитним договором умови та передав відповідачу грошові кошти в розмірі 48370грн., на купівлю автомобіля, а також на сплату страхових платежів, проте відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобовязання у звязку з чим, у нього виникла заборгованість перед банком.

Станом на 09.06.2009р. відповідач мав загальну заборгованість у розмірі 36381,76 грн., яка складається із заборгованості за: кредитом у розмірі 31755,55 грн.; за відсотками за користування кредитом у розмірі 2327,89 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 107,36 грн., крім того, відповідачу була нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобовязань в розмірі 220,40 грн., та штрафні санкції в загальному розмірі 1970,56 грн.

На день винесення рішення, тобто на 20.10.2010р., загальна заборгованість відповідача перед банком зменшилася та складає 13413,08 грн., в тому числі прострочена заборгованість по кредиту 997,82 грн. та відсоткам 2706,7 грн., про свідчить довідка банку від 20.10.2010р.

Саме цю суму заборгованості, суд буде враховувати в розрахунках ціни позову (судових витрат), оскільки для зменшення суми позовних вимог ЦПК України не вимагає письмових уточнень позовних вимог.

При винесенні рішення, суд приймає до уваги обґрунтування, викладені відповідачем в письмових запереченнях, проте вважає, що вони не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно до п. 24 укладеного між сторонами договору застави рухомого майна № ROHPAN79522810 звернення стягнення на предмет застави за вибором Заставодержателя здійснюється з дотриманням встановленого законодавством порядку будь-яким із способів, зокрема шляхом передачі предмета застави у власність Заставодержателю в рахунок виконання зобовязань за кредитним договором, шляхом продажу Заставодержателем предмета застави з укладанням договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, в тому числі з правом укладання Заставодержателем договору купівлі-продажу предмета застави від імені Заставодавця.

Суття 30 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначає право обтяжувала на продаж предмета забезпечувального обтяження, шляхом укладення обтяжувачем договору купівлі-продажу предмета застави від імені боржника, що і є правовою підставою для набуття покупцем права власності на відповідне рухоме майно.

05.06.2009р. за актом прийому передачі заставленого майна, відповідач передав позивачу заставне майно - автомобіль ВАЗ, модель 210994-20, 2007 р.в., тип Т3: легковий седан-В, № кузов/шасі: Y6D5100, державний номер НОМЕР_1, проте, з передачею заставного майна для реалізації, відповідачем не була передана позивачу довіреність на право укладення договору з іншою особою покупцем, відсутність якої унеможливлює право Заставодержателя на реалізацію предмета застави та задоволення його вимог за кредитним договором.

Зокрема, при винесені рішення, суд також приходить до висновку проте що, відповідач здійснивши передачу заставного майна банку для подальшої реалізації, фактично визнав факт існування заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи в сукупності обставини по справі викладені сторонами та письмові та усні докази по справі, суд вважає за можливе передати в заклад ПАТ КБ „ПриватБанк шляхом вилучення у ОСОБА_1 належне йому на праві власності заставлене майно легковий автомобіль ВАЗ, модель 210994-20, 2007 р.в., тип Т3: легковий седан-В, № кузов/шасі: Y6D5100, державний номер НОМЕР_1, а також в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ROHPAN79522810 від 12.11.2007р. станом на 20.10.2010р. в розмірі 13413 грн.08коп. звернути стягнення на предмет застави, а саме: легковий автомобіль марки ВАЗ, модель 210994-20, 2007 р.в., тип Т3: легковий седан-В, № кузов/шасі: Y6D5100, державний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом надання ПАТ КБ „ПриватБанк права укладати від його імені договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ „ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, суд вважає за можливе частково скасувати заходи забезпечення позовних вимог, прийняті ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 30.09.2009р. в частині накладення заборони на вчинення дій, спрямованих на відчуження в будь-який спосіб рухомого майна, а саме, легкового автомобіля марки ВАЗ, модель 210994-20, 2007 р.в., тип Т3: легковий седан-В, № кузов/шасі: Y6D5100, державний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, оскільки існування заборони відчуження автотранспортного засобу унеможливить в подальшому виконання цього рішення суду.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що для позивача ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 30.09.2009р. була відстрочена сплата цих витрат, а даним рішенням позовні вимоги задоволено в повному обсязі, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 134 грн.13коп. (1% від ціни позову) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 530, 553, 554, 1050 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 11, 60, 61, 74, 76, 77, 88, 169, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ПАТ КБ „ПриватБанк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави задовольнити.

Передати в заклад ПАТ КБ „ПриватБанк шляхом вилучення у ОСОБА_1 належне йому на праві власності заставлене майно легковий автомобіль марки ВАЗ, модель 210994-20, 2007 р.в., тип Т3: легковий седан-В, № кузов/шасі: Y6D5100, державний номер НОМЕР_1.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ROHPAN79522810 від 12.11.2007р., в розмірі 13413,08 грн., звернути стягнення на предмет застави, а саме: легковий автомобіль марки ВАЗ, модель 210994-20, 2007 р.в., тип Т3: легковий седан-В, № кузов/шасі: Y6D5100, державний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом надання ПАТ КБ „ПриватБанк права укладати від імені ОСОБА_1 договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ „ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 134 грн. 13коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Заходи забезпечення позову, прийняті ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 30.09.2009р. в частині накладення заборони на вчинення дій, спрямованих на відчуження в будь-який спосіб рухомого майна, а саме легкового автомобіля марки ВАЗ, модель 210994-20, 2007 р.в., тип Т3: легковий седан-В, № кузов/шасі: Y6D5100, державний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 скасувати, в іншій частині ухвалу судді Ткаченко Н.В. від 30.09.2009р. залишити без змін.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Н.В.Ткаченко