Справа № 22ц-379 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Категорія: 34 Доповідач: Каблак П.І.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Каблака П.І.

суддів: Крайник Н.П., Кота І.Н.

при секретарі: Безп'ятко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2009 року, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди. Стягнуто з відповідача в користь позивача майнову шкоду в розмірі 21650 грн. 44 коп., моральну шкоду в сумі 500 грн. та судові витрати в сумі 276 грн. 31 коп., а всього разом 22426 грн. 75 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 В апеляційній скарзі зазначає, що суд не вправі був застосовувати норми ст.ст. 1166 та 1167 ЦК України для відповідальності за завдану матеріальну та моральну шкоду, а повинен був застосовувати норми трудового законодавства, оскільки сторони у справі перебували у трудових відносинах між собою. На думку апелянта, суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про допит свідка ОСОБА_3 в судовому засіданні, оскільки його покази мають істотні суперечності, не відклав розгляд справи у відповідності до ст.169 ЦПК України у зв'язку з усною заявою його представників про припинення представництва, не викликав і не допитав особисто відповідача про обставини події, чим порушив його право на захист. Також апелянт зазначає сумніви, щодо достовірності проведеного автотоварознавчого дослідження. Враховуючи зазначене просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З висновку спеціаліста №4613 від 24.01.2008 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз вбачається, що розмір матеріальних збитків завданих власнику (позивачу) автомобіля НОМЕР_1 становить 18918 грн. Згідно акту №008 про надання послуг, вартість послуг по буксируванню пошкодженого автомобіля позивачки становить 2200 грн.

Таким чином факт, розмір заподіяної шкоди позивачу, а також наявність цивільно-правових відносин, які виникли між сторонами підтверджується зібраними по справі доказами, а саме зазначеним висновком від 24.01.2008 року (а.с. 8-15), актом про надання послуг від 29 листопада 2008 року (а.с.7), вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2008 року про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 1 липня 2008 року, якою було залишено без змін вирок Уманського міськрайонного суду від 23 квітня 2008 року, поясненнями ОСОБА_1 від 23.04.2009 року, як були долучені до протоколу с/з від 23.04.2009 року в ході виконання окремого доручення суду згідно ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 березня 2009 року, довідкою за фактом дорожньо-транспортної події від 8 вересня 2007 року (а.с.61), схемою як додатку до протоколу огляду місця події (а.с.62), висновком автотоварознавчої експертизи від 16.11.2007 року (а.с.63-70) та іншими доказами.

Відповідно до ч. 4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1, вчинивши злочин передбачений ч. 3 ст.286 КК України, завдав позивачці матеріальну шкоду. А тому колегія суддів вважає правильним висновок суду про наявність підстав для відповідальності апелянта за завдану ним шкоду .

Відповідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з наступними змінами розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи глибину фізичних та моральних страждань заподіяних ОСОБА_2 злочинними діями, колегія суддів вважає, що матеріалами справи доведена підставність заподіяння такої з вини відповідача ОСОБА_1 і в цей же час колегія суддів вбачає правильне рішення суду щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 500 грн., виходячи з конкретних обставин справи, засад розумності, виваженості і справедливості.

Покликання апелянта в апеляційній скарзі про перебування з позивачкою у трудових відносинах є безпідставними, не підтверджені жодними належними доказами (у справі відсутній будь-який письмовий трудовий договір між сторонами (контракт) і більше цього у своїх власноручно підписаних поясненнях від 23.04.2009 року, які долучені до протоколу про проведення окремого судового доручення згідно ухвали Дрогобицького міськрайонного суду від 12 листопада 2009 року (а.с.45), ОСОБА_1 зазначив, що ніяких документів про співпрацю з ОСОБА_2, ні з ОСОБА_4 (її сином) не підписував, а лише був вписаний у довіреність на керування автомобілем. Таким чином, суд вправі був застосовувати норми ст.ст. 1166 та 1167 ЦК України до спірних правовідносин.

Зазначене у фабулі вироку те, що підсудний (відповідач) перебував з ОСОБА_4 у трудових відносинах не є преюдицією, оскільки такою є тільки доведеність кримінально-карних дій та вчинення таких відповідною особою.

Твердження ОСОБА_1 в недостовірності проведеного експертного автотоварознавчого дослідження також не заслуговують на увагу, оскільки будь-яких клопотань про призначення додаткової, повторної або комплексної судової автотехнічної експертизи у судовому засіданні його представники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не подавали, а тому суд не встановив відповідних доказів, що шкода заподіяна у меншому розмірі чи відсутня взагалі.

Припинення представництва у судовому засіданні 12 листопада 2009 року, згідно вимог ст. 44 ЦПК України, було реалізованим правом самих представників та не було перешкодою для розгляду справи, крім цього, як вбачається з довіреності від 13 січня 2010 року, яка була подана на апеляційному розгляді, представниками ОСОБА_1 є ті ж самі особи, що і були у суді першої інстанції, тому його покликання в апеляційній скарзі, про обов'язок суду відкласти розгляд справи 12 листопада 2009 року для надання можливості скористатись правом дати доручення іншій особі для захисту його інтересів не заслуговують на увагу.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Доводи апеляційної скарги, висновків суду не спростовують.

Судом першої інстанції прийнято рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Каблак П.І.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_7