Справа № 22ц-5674/2010р Головуючий у 1 інст. Береза В.І
Категорія 52 Доповідач: Мусіна Т.Г
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Богонюка М.Я.

Суддів: Мусіної Т.Г., Кота І.Н.

При секретарі: Качмар М.

З участю позивача ОСОБА_1 та його представника

ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Миколаївського районного суду Львівської Області від 18 травня 2010 року

встановила:

26 листопада 2009 р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міського комунального підприємства „Миколаївводоканал", третя особа директор ОСОБА_4, про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що працював у відповідача на посаді інженера служби охорони праці, а з 2005 р. на посаді інженера служби охорони праці, навколишнього середовища і пожежної безпеки і наказом №79 від 2.11.2009р. був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату.

Звільнення вважає незаконним, оскільки його посада не підлягала скороченню взагалі виходячи з вимог ст.ст. 13, 15 Закону України „Про охорону праці та Типового положення про службу охорони праці, які передбачають, що можливість ліквідації служби охорони праці допускається лише при ліквідації підприємства. Окрім того звільнення проведено з порушенням вимог ст. 42 та 43 КЗпП без врахування його переваг для залишення на роботі та без згоди профкому, інша робот а йому не пропонувалась. Як особа, що має статус „дитина війни він має право на переважне залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників.

Посилаючись на вказані обставини, просив ухвалити рішення про визнання незаконними та скасування наказу N260 від 31.08.2009 р. про скорочення посади інженера служби охорони праці, наказу № 79 від 2.11.09 р. про звільнення його з роботи, поновити його на попередній посаді та стягнути заробітну плату за вимушений прогул з 2 листопада 2009р.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 18 травня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального права та доводи, аналогічні обґрунтуванню позовних вимог, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Заперечуючи проти апеляційної скарги відповідач вважає рішення суду законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 працював на посаді інженера служби охорони праці, навколишнього середовища і пожежної безпеки міського комунального підприємства „Миколаївводоканал та наказом директора підприємства №79 від 2.11.2009 р. був звільнений з роботи по п. 1 ст. 40 КЗпП по скороченню штатів ( а.с. 45).

Відмовляючи позивачу у поновленні на роботі, суд правильно прийшов до висновку, що відповідачем не було допущено порушень вимог закону при звільненні позивача з роботи.

Зокрема, наказом по підприємству №60 від 31.08.2009р. у зв'язку із тяжким фінансовим станом підприємства було скорочено посаду інженера служби охорони праці, навколишнього середовища і пожежної безпеки, яку займав позивач у справі ( а.с. 8).

Покликання позивача на те, що вказаний наказ є незаконним, так як зазначена посада взагалі не підлягала скороченню виходячи з положень ст.ст. 13, 15 Закону України „Про охорону праці та п. 1.8 Типового положення про службу охорони праці, п. 1.9 Положення про службу охорони праці на МКП Миколаївводоканал не заслуговують на увагу, оскільки зазначені нормативні положення вказують на неможливість ліквідації служби охорони праці, між тим як в оспорюваному наказі зазначено про скорочення посади, що не є тотожнім ліквідації. Замість скороченої посади в штатному розписі по підприємству введено нову посаду: інженер енергетичної служби та охорони праці, навколишнього середовища і пожежної безпеки ( а.с. 35, 36).

Оскільки упорядкування штатів належить до виключної компетенції господарюючого субєкта, і до компетенції суду не належить обговорювання питання про доцільність проведення скорочення одних посад та введення інших з конкретними функціями, суд правильно відмовив у позові в частині визнання незаконним наказу №60 від 31.08.2009 року.

Судом встановлено, що звільнення позивача з роботи проведено з дотриманням вимог закону.

Зокрема на виконання ч. 1 ст. 49 - 2 КЗпП про наступне вивільнення позивач ОСОБА_1 за два місяця персонально був повідомлений під розписку ( а.с. 7).

На виконання ст. 43 КЗпП за поданням директора підприємства від 30.09.2009 року (а.с. 37) профком на своєму засіданні 8.10.2009р. дав згоду на скорочення посади, яку займав позивач, та його звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП з 2.11 2009 р. ( а.с. 54 - протокол засідання профкому).

Покликання позивача на те, що він не був повідомлений про засідання профкому не знайшло підтвердження в суді першої інстанції та спростовано поясненнями членів профкому ОСОБА_5, ОСОБА_6 про персональне усне неодноразове повідомлення позивача.

З врахуванням того, що закон не передбачає обовязкову письмову форму повідомлення працівника про явку на засідання профкому, колегія суддів вважає, що суд правильно врахував по цьому питанню як доказ свідоцькі покази членів профкому.

Суд правильно прийшов до висновку, що положення ст. 42 КЗпП України та Закону України „Про соціальний захист дітей війни не були порушені, а доводи позивача про його переважне право на залишення на роботі не знайшли підтвердження.

Зокрема, судом встановлено, що служба охорони праці на підприємстві існувала в одній посаді, яку займав позивач, тому правових підстав порівнювати його переваги для залишення на роботі перед іншими працівниками, посади яких не підлягали скороченню, не було.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що на підприємстві з липня 2009 року постійно проводилось скорочення посад і штату працівників різних служб та дільниць ( а.с. 57, 58) тому відповідач не мав вакантних посад і вільних робочих місць для пропозиції позивачу, що підтвердив офіційною довідкою ( а.с. 55).

З матеріалів справи вбачається, що позивач за своєю кваліфікацією не міг претендувати на нововведену посаду інженера енергетичної служби та охорони праці, навколишнього середовища і пожежної безпеки, яка відповідно до посадової інструкції вимагає вищу професійну ( технічну) освіту та кваліфікацію інженера енергетика, між тим як позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 має середню - технічну освіту за спеціальністю технік - механік сільського і лісового господарства, тому у відповідача не було правових підстав пропонувати її позивачу.

Оскільки звільнення проведено з передбачених законом підстав та з дотриманням . встановленої законом процедури, суд Обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду справи, передбачена ЦПК України, тому підстав для зміни або скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом 20 - ти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Богонюк М.Я.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_7