Справа №22-ц-3975/10 Суддя-доповідач - Жмака
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Жмаки В.Г.,

суддів - Дубровної В.В., Сибільової Л.О.

з участю секретаря судового засідання - Федини Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну асправу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення ІЛиповодолинської районної державної адміністрації Сумської області

на постанову Липоводолинського районного суду Сумської області від 16 грудня 2009 року

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Липоводолинської районної державної адміністрації Сумської

області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

У травні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, який обгрунтована тим. що вона має на утриманні неповнолітнього сина - Дмитра, ІНФОРМАЦІЯ_1 та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, вважала, що допомога по догляду за дитиною їй виплачувалася у неналежному розмірі, просила визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати його провести перерахунок щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною до трьох років.

Постановою. Липоводолинського районного суду Сумської області від 16 грудня 2009 року

позов ОСОБА_1 задоволено частково, дії відповідача визнано протиправними, зобов'язано

Управління праці та соціального захисту населення Липоводолинської районної державної

адміністрації Сумської області здійснити перерахунок призначеної позивачці щомісячної

допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня 2007

року по 31 грудня 2007 року в розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, оскільки судове рішення прийняте з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Свої доводи апелянт обґрунтовує тим. що задовольнивши вимоги позивача щодо перерахування допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, передбачене ст.15 Закону України від 21.11.1992р. № 2811-XII «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» суд не прийняв до уваги положення ст.4 зазначеного закону про те, що покриття витрат на виплату державної допомоги сім'ям з : дітьми, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів.

За цих обставин Управління не мало підстав нараховувати державну допомогу позивача в 2007 році в більшому розмірі, оскільки дія ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» була зупинена, а після визнання Конституційним Судом України зупинення неконституційним, був відсутній механізм фінансування доплат.

Виплата допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у 2007 році здійснювалась управлінням в межах розмірів, встановлених Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік» та Порядком затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2007 року № 13, а тому підстави для виплати в іншому розмірі відсутні.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за слідуючих обставин.

Вирішуючи спір і задовольняючи позов частково, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що відповідач, як орган якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, повинен був діяти у відповідності з вимогами ст.15 Закону України від 21.11.1992р. № 2811-XII «Про державну

допомогу сім'ям з дітьми» і здійснити позивачу відповідні нарахування за той період часу, коли дія цієї норми не була зупинена. Але у порушення вимог зазначеного закону відповідач таких нарахувань не проводив, чим допустив протиправну бездіяльність.

Згідно з п. 12 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» на 2007 рік зупинено дію ст. 15 Закону України «Про держави' допомогу сім'ям з дітьми».

Відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» на 2007 рік допомога по догляд7 за дитиною до досягнення нею трирічного віку встановлена у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007. положення статей 29, 36, п. 12 ст. 71 та абз. З ч.2 ст. 56 Закон України «Про Державний бюджет на 2007 рік» визнано неконституційними.

За таких умов відповідач з 09 липня 2007 року у відповідності з нормою ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» повинен був призначити позивачці допомогу в розмірі встановленому законом на рівні прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Частиною 2 ст.62 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» прожитковий мінімум для дітей до 6 років становив: з 1 квітня - 463 грн., з 1 жовтня 470 грн.

Однак, як вбачається з довідки управління, позивачка отримувала допомогу на дитину у 2007 році: у липні - 129 грн. 03 коп., у серпні - ;32 грн. 64 коп., у вересні - 134 грн. 45 коп., у жовтні - 136 грн. 13 коп., в листопаді - 140 грн. 05 коп., у грудні - 144 грн. 10 коп.. що не відповідає положенням вказаного Закону, а том вона має право на перерахунок допомоги з 09 липня 2007 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано пославшись на вищезазначені факти, норми та навівши відповідні розрахунки, зобов'язав відповідача здійснити нарахування та виплатити позивачці недоплачену допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

Твердження апелянта щодо необхідності відмови у позові за пропуском визначених ст.99, 100 КАС України строків звернення до адміністративного суду є безпідставними, оскільки наведені даній нормі строки не є строками позовної давності, а крім того, на час апеляційного перегляду з набранням чинності Законом України від 18 лютого 2010 року №1691-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних з соціальними виплатами» застосовуються положення про позовну давність, визначені ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду також не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, шо постанова суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.303, 304-1, 307, ст.ст.308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Липоводолинської райдержадміністрації Сумської області відхилити.

Постанову Липоводолинського районного суду Сумської області від 16 грудня 2009 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: