Тульчинський районний суд Вінницької області
Справа №2-458 2010 рік.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2010 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі: головуючого судді Берегового О.Ю.

при секретарі Носулько К.П.

за участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тульчині цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу і розподіл майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу і розподіл майна подружжя, посилаючись на те, що вона, позивачка, з 15.07.2000 року перебуває в шлюбі з відповідачем.

Від даного шлюбу у них є дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Донька проживає та буде проживати разом з нею. Спору щодо місця проживаня дочки не виникає.

Спільне життя з відповідачем у них не склалось. На даний час шлюбні відносини фактично між нами припинено. Подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Чоловік перестав поважати її як особистість, не рахувався з її бажаннями й не поважав її працю в інтересах сім'ї. Всі важливі рішення, які стосуються життя сім'ї приймав самостійно не рахуючись з її думкою без її згоди.

Спільне господарство не ведеться. Подальше сумісне життя і збереження сім'ї, вважає неможливим. Примирення між нею та відповідачем неможливе.

За період шлюбу з відповідачем було набуто майно, що є спільною сумісною власністю.

Домовленості про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя між ними не досягнуто. За час проживання у шлюбі ними набуто таке майно: прихожа та вішак вартістю 1002 грн., комод - 302 грн., стіл комп'ютерний - 600 грн., Монте-Карло (гор) - 200 грн., спальня «Сен» 2000 грн., комп'ютер 6200 грн., пральна машина - 1950 грн., газова плита - 1250 грн., кухня -700 грн., ремонт ванної кімнати - 7100 грн. Крім того, подарунки на день народження їй: крісло комп'ютерне «Гольф», набір кастрюль «Альпарі», картина музична, одіяло двоспальне, і дитині велосипед, рушники дитячі з малюнками.

Загальна вартість майна, що є їхньою спільною з відповідачем спільною сумісною власністю становить 21304 грн.

Враховуючи те, що майно набуте ними за час шлюбу є неподільним та те, що їхня малолітня дитина буде проживати з нею, вважає, що необхідно здійснити наступний поділ спільного сумісного майна виділивши їй майна на загальну суму 9052 грн. та зобов'язати відповідача сплатити різницю при розподілі вказаного майна, що є їхньою спільною сумісною власністю в сумі 1600 грн., а інше майно виділити відповідачу, а також стягнути з нього на її користь понесені нею документально підтверджені судові витрати.

В ході судового розгляду позивачка збільшила позовні вимоги та просила суд поділити майно, що є їх спільною сумісною з відповідачем власністю, (за його наявності) виділивши їй 70% усього майна, а вразі його відсутності відшкодувати матеріально.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Крім викладеного в позові додатково пояснили, що зазначеного там майна вона не вивозила, а лише в присутності батька відповідача з будинку забрала особисті речі, а саме дитячу спальню, холодильник та мікрохвильову піч, що стверджується наданою розпискою. Де поділись інші спільно нажиті речі їй невідомо та вона вважає, що їх вивіз з будинку саме відповідач.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, а саме в частині розірвання шлюбу визнали повністю, так як вважають, що збереження їхньої сім'ї є неможливим, так як позивачка проживає на даний час з іншим чоловіком і вони з січня 2010 року вже не проживають разом і не бажають зберегти шлюб. Що стосується розподілу майна, то у вказаній частині він позов не визнав, так як майно, яке зазначено в позовній заяві в даний час в будинку де вони проживали разом відсутнє, тому що його в лютому 2010 року вивезла позивачка, так як мала ключі від будинку. Він на той час знаходився на роботі в м. Вінниця. Крім того, як підтверджено, всі документи на зазначене майно знаходяться у позивачки. В міліцію з заявою він не звертався, так як знав, що вказане майно забрала позивачка, а тому він вирішив залишити його їй та своїй дитині.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 вказали на те, що являються сусідами сторін у справі. Всередині лютого 2010 року вони бачили, як з будинку грузились в білий бус речі, які саме сказати не можуть та хто був там присутній вони не звертали уваги.

Свідок ОСОБА_10 вказав, що являється батьком відповідача. Йому невідомо хто з будинку вивіз речі, однак як вказували сусіди всередині лютого вони бачили там його невістку, яка з якимось людьми грузили в білий бус майно. Вважає, що вона вказані речі вивезла сама.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона являється позивачці матір'ю. Діти проживали в шлюбі з 2000 року, однак сімейне життя не склалось. Вона підтвердила той факт що зазначені речі були придбані дітьми під час шлюбу, однак на даний час вони відсутні, так як вважає, що їх вивіз сам ОСОБА_4

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з слідуючих підстав.

15 липня 2000 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, яккий зареєстровано в Хмільницькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницької області, актовий запис № 72.

. Від даного шлюбу у них є донька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає та буде проживати разом з матір'ю. Спір щодо місця проживання доньки у сторін відсутній.

Спільне життя у них не склалось.

Фактичні взаємини позивачки і відповідача не відображають їхнього прагнення щодо збереження шлюбу та сім'ї.

Суд вважає, що дійсними причинами розірвання шлюбу є різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги.

Зазначені правовідносини регламентуються ст. ст. 110-112 СК України.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині, чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Згідно із ст.ст. 63,68,69,71 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, майно ділиться між ними в

натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою.

Частиною першою ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання.

В судовому засіданні встановлено, що майно яке просить поділити позивачка між нею і відповідачем відсутнє.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд розглядає справу на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, позивачкою не представлено і судом не здобутого жодних доказів на підтвердження того, що майно, яке вона просить виділити їй та відповідачу наявне, що саме це майно було нажито сторонами за час шлюбу і є їхньою спільною сумісною власністю, що не дає також на даний час встановити його вартість.

Крім того, позивачкою не надано доказів того, що відповідач здійснив відчужений майна чи використав його на свій розсуд, проти її волі і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав, таке майно, а тому суд вважає, що таке майно не може бути поділеним.

За таких обставин суд вважає, що в частині позовних вимог про розподіл майна слід відмовити.

Керуючись ст.ст. ст. 4, 8, 10, 15, 18, 57-60, 64, 88, 209-213 ЦПК України, ст.ст. 55, 57, 60, 63, 68, 69, 70, 71, 105, 110-112 СК України, ст.ст. 219, 220, 321, 328, 368, 717, 719 ЦК України суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу і розподіл майна задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 15.07.2000 року у Хмільницькому міському відділі реєстрації актів громданського стану Вінницької області, актовий запис № 72, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - розірвати.

При видачі свідоцтва про розірвання шлюбу залишити прізвище позивачки «Лученко».

Стягнути з ОСОБА_4 при реєстрації розірвання шлюбу на користь держави держмито в розмірі 17 грн. 00 коп. ОСОБА_3 від сплати звільнити.

В частині позовних вимог ОСОБА_3 про розподіл майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: