ЛАДИЖИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2- 82/2010 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2010 року Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:

головуючого суддіОСОБА_1,
при секретаріОСОБА_2,
за участю:
позивачаОСОБА_3,
представника позивачаОСОБА_4,
відповідачаОСОБА_5,
представника відповідачаОСОБА_6,
представника третьої особиОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача, міське комунальне підприємство «Добробут» про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_8 і в інтересах ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з цим позовом, і просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою № 16 будинку № 8 по вул. Польова у м. Ладижин Вінницької області.

На обґрунтування своїх вимог позивач та його представник повідомили, що відповідачі добровільно у 1997 році залишили спірну квартиру, і почали мешкати окремо у іншому жилому приміщенні по вул. К.Маркса, 75, у м. Ладижин Вінницької області.

Відповідачка ОСОБА_5, будучи опікуном своєї недієздатної дочки відповідача ОСОБА_9, подала до суду зустрічний позов у якому просила вселити її разом з дочкою до квартири АДРЕСА_1.

На обґрунтування своїх вимог відповідачка та її представник повідомили, що до 2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, але фактично з 1997 році проживали окремо. Залишити спірну квартиру разом з дочкою вона була змушена через протиправну поведінки позивача, який зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки та спричиняв фізичні страждання.

У відповідності до ст. 123 ЦПК України названі позову судом були обєднанні в одне провадження.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити, зустрічний позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Відповідачка в судовому засіданні первісний позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, зустрічний , просила його задовольнити повністю.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача, в судовому засіданні первісний позов підтримав, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Дослідивши докази, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з такий підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК УРСР у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач та відповідачка ОСОБА_5 з 07.07.1991 року по 19.08.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі. У 1991 році сторони вселились у спірну квартиру, і проживали у ній як одна сімя до 1997 року, що було ними визнано у судовому засіданні, і у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Пункт 11 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України від 12.04.1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначає, що відповідно до ст. 107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.

На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Суд не приймає доводи відповідача щодо здійснення позивачем будь-яких перешкод у користуванні спірним житлом, так як ці обставини нею не доведенні у судовому засіданні у відповідності до ст. 10 ЦПК України. Покази свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які допитувались за клопотанням відповідача, містять відомості лише про взаємовідносини між сторонами до 1997 року під час їх спільного проживання.

Відповідачка не змогла пояснити суду чому вона протягом тривалого часу з 1997 року не здійснила жодної дії щодо вселення у спірну квартиру разом з дочкою, адже позивач не здійснював жодних перешкод для цього.

Позивач у повній мірі сплачує усі комунальні послуги, в тому числі, й за відповідачів, що свідчить про відсутність у період з 1997 року по теперішній час перешкод для можливого вселення до квартири.

Таким чином, відповідачі, будучи членами сімї наймача квартири АДРЕСА_1, з моменту вибуття з неї на постійне місце проживання до ІНФОРМАЦІЯ_1, втратили право користування жилим приміщенням з дня вибуття.

На підставі ст. ст. 72, 107 ЖК УРСР, керуючись ст. ст. 10, 60, 207, 212, 213, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати ОСОБА_8 та ОСОБА_13 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою № 16 будинку № 8 по вулиці Польовій, м. Ладижин Вінницької області.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 сплачені ним витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37 грн..

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд.

Суддя