РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-301/10

Провадження № 2-301/10

22.11.2010

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Подус А.С.,

при секретарі Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ЖЕД-21 Дзержинського району м. Харкова про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа 6-а Харківська Державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування квартири, визнання права власності на ? частину квартири, переведення прав та обовязків покупця, -

ВСТАНОВИВ:

13.06.2005 р. позивачка, ОСОБА_1, звернулась до суду Дзержинського району м. Харкова з позовом та просила суд усунути перешкоди в користуванні власністю, визнавши ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою за №33, будинку за №3-Є у місті Харкові.

20.07.2005 р. ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, яким просила визнати договір дарування, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 04.03.1997 р. недійсним з моменту його укладення, як нікчемний, укладений з порушенням діючого законодавства України, витребувати спільно нажите в шлюбі майно колишнього чоловіка і жінки квартиру, з незаконного володіння, виділити належну їй частку у цій квартирі з урахуванням інтересів сина ОСОБА_6 та наявністю заборгованості ОСОБА_4 по аліментам на сина, зобовязати відповідачів зробити поділ особистого рахунку, визначити порядок користування квартирою. У подальшому ОСОБА_2 змінювала та уточнювала свої позовні вимоги. 04.10.2010 р. вона звернулась із додатковою зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа 6-а ХДНК, та просила визнати недійсним у ? частині договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений 6-ю харківською державною нотаріальною конторою 04.03.1997 р., за реєстровим №3-2027, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1,ю Павлівною, визнати за нею, ОСОБА_2, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, як частки спільного майна подружжя та перевести на неї права та обовязки покупця ? частини квартири АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на цю частину, у порядку набуття права власності з правочину. Також просить виплатити ОСОБА_5 26 000 грн. 00 коп., які знаходяться на депозитному рахунку суду.

Представник позивачки за первісним позовом, а також відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4, підтримав позовні вимоги ОСОБА_1, просив їх задовольнити у повному обсязі, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. ОСОБА_4 пояснив суду, що ОСОБА_2 у якості члена сім,ї проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була ними придбана під час зареєстрованого шлюбу та зареєстрована за ним за правом власності. Після розірвання шлюбу за її ініціативою, вона та їх син ОСОБА_3 у 1995 році покинули квартиру у добровільному порядку; більше з того часу у квартирі вони не проживають, не цікавляться станом квартири, не сплачують обов,язкові платежі, у квартирі не має їх речей. У 2000 р. ОСОБА_2 зареєструвала шлюб із Карпушенко , проживала з сином у нього, до квартири не поверталась. У 1997 році він дійсно подарував належну йому спірну квартиру своїй матері ОСОБА_1, на що ОСОБА_2 надала нотаріусу свою згоду і до цього її ніхто не примушував. ОСОБА_1 неодноразово просила ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинити свою реєстрацію у квартирі, але останні на це не погодились. ОСОБА_4 підтвердив, що його син ОСОБА_3 у 1997 р. майже рік проживав з ним у спірній квартирі, а потім знову пішов мешкати до матері, що ОСОБА_2 неодноразово приходила до квартири, ініціювала сварки, вчиняла його матері дебоші, била її. Після постановлення 25.06.2008 р. Дзержинським районним судом заочного рішення, яким позов ОСОБА_1 був задоволений та відповідачі визнані такими, що втратили право користування спірною квартирою, реєстрація останніх у квартирі була припинена та її власник продала квартиру ОСОБА_5, з якою відбулась домовленість про проживання у квартирі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зі сплатою ними квартирної платні та комунальних послуг, збереженням особистого рахунку на ім.,я ОСОБА_1 та збереженням реєстрації за адресою квартири.

Представник відповідачки ОСОБА_2, адвокат ОСОБА_7, проти первісного позову заперечувала, зустрічну позовну заяву підтримала у повному обсязі та пояснила, що спірна квартира за №33 по пров. Самеровському, 3-а, була набута подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_4, 16.11.1990 р., у час знаходження у зареєстрованому шлюбі та вважалась їхньою спільною власністю. Подружжя, їх син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, мати чоловіка ОСОБА_1 з часу набуття постійно проживали у квартирі, мали у ній реєстрацію. Після розірвання шлюбу у 1994 р. ОСОБА_4 та його мати ОСОБА_1 створили у квартирі неможливі умови для проживання ОСОБА_2, тому остання з сином ОСОБА_6 вимушена була покинути спірну квартиру та з цього часу проживають у друзів, у орендованому житлі, іншого житла не мають. Вона неодноразово намагалась повернутись до квартири для постійного проживання, але колишній чоловік та його мати не пускали її до квартири, ініціювали сварки, згодом змінили замок на вхідних дверях квартири. Не маючи можливості отримати свої особисті речі, ОСОБА_2 у 1996 році звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом про розподіл майна подружжя. 04.03.1997 р. ОСОБА_4 подарував своїй матері ОСОБА_1 спірну квартиру. ОСОБА_2, як юридично необізнана особа, під тиском колишнього чоловіка та, діючи під впливом помилки, яка полягала у тому, що вона вважала можливість відчуження тільки ? частини квартири, яка належала чоловікові ОСОБА_4, надала свою згоду на відчуження квартири. Про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 позбавили її права власності на квартиру, ОСОБА_2 усвідомила тільки після звернення останніх до суду із позовом про визнання нею такою, що втратила право користування спірною квартирою. Оскільки ОСОБА_2 від права власності на квартиру не відмовлялась, фактично володіла речовим правом на частину спірної квартири, воно вийшло з її володіння поза її волею, вона звернулась до суду із зустрічною позовною заявою за захистом свого права. Подальше відчуження ОСОБА_1 спірної квартири сторонній особі відповідачці ОСОБА_5 у час слухання справи у суді за відплатним договором, безумовно порушує права ОСОБА_2, яка є фактичним власником частини квартири та мала переважне право перед іншими особами на купівлю частки у праві спільної часткової власності. Позивачка внесла на депозитний рахунок суду за №……………………….. половину вартості спірної квартири за договором купівлі-продажу від 11.09.2008 р. та просить суд виплатити відповідачці ОСОБА_5 26 000 грн. 00 коп., які знаходяться на зазначеному рахунку.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3, діючи від себе, та як представник ОСОБА_2 на підставі її нотаріально посвідченої довіреності, проти позову ОСОБА_1 заперечував, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав у повному обсязі, пояснив, що його батько ОСОБА_4 та бабуся ОСОБА_1 порушили його житлові права, утворили у спірній квартирі умови, неможливі для спільного проживання та порушили права його матері, як власника частини спільної подружньої квартири, що до теперішнього часу він та мати не мають ніякого іншого житла.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з,явилась, неодноразово на протязі з жовтня 2009 року належним чином повідомлялась судом про час і місце слухання справи, про що свідчать розписки про одержання судових повісток. Відповідачка не надала судові відомостей про причину своєї неявки, її поважності, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Представник третьої особи за зустрічним позовом - 6-ї харківської державної нотаріальної контори у судове засідання не з,явився, про час слухання справи повідомлений своєчасно належним чином. У своїй заяві до суду просить розглядати справу у відсутності представник нотаріальної контори.

Представник третьої особи за первісним позовом - КП «Жилкомсервіс», який є правонаступником ЖЄУ-21 Дзержинського району м.Харкова, у судове засідання не з,явивися, про час слухання справи повідомлений своєчасно належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 знаходились у зареєстрованому шлюбі з 1982 року. 16.11.1990 р. вони набули три кімнатну, ізольовану квартиру, житловою площею 44,2 кв.м, яка розташована за адресою АДРЕСА_2, за договором купівлі- продажу квартири, посвідченим Шостою ХДНК, р. №2-5701, на прізвище чоловіка ОСОБА_4 ( а.с. 29 ). Згідно зі ст.22 КоБС України, що діяв на той час, майно, набуте подружжям за час зареєстрованого шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві загальної сумісної власності. Згідно з довідкою ЖЕД-21 від …… підтвердженої відомостями з паспортів сторін, у квартирі постійно зареєстровані ОСОБА_4 з …., ОСОБА_2 з 09.07.1991 р., ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 з 29.06.1999 р., ОСОБА_1 з …..

30.08.1994 р. шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірваний у судовому порядку. Твердження позивачки за первісним позовом та її представника про залишення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спірної квартири у 1995 році у добровільному порядку не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу взаємовідносини між колишнім подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а також ОСОБА_1 і ОСОБА_2 склались гостро неприязні, про що свідчать надані сторонами письмові докази: численні скарги ОСОБА_1 до райвідділу міліції, до суду, до місця праці ОСОБА_2 за різні роки ( а.с. 42,43,…. ), звернення ОСОБА_2 у 1994 році до Дзержинського районного суду м.Харкова зі позовом до ОСОБА_4 про розподіл майна та відібрання особисто належного майна ( а.с. 23,24), її звернення у 1994 році до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на сина та довідкою судового виконавця про несплату аліментів ОСОБА_4 і наявність заборгованості по аліментах у великій сумі ( а.с. …,32), звернення ОСОБА_1 до Дзержинського районного суду м.Харкова зі скаргою приватного обвинувачення про вчинення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень ОСОБА_1 26.07.2002 р. у приміщенні спірної квартири ( а.с. 44, ….), звернення ОСОБА_2 до Дзержинського РВ зі скаргою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4, який завдав ОСОБА_8 тілесні ушкодження середньої тяжкості 12.05.2003 р. у приміщенні спірної квартири ( а.с……). Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 пояснили, що під час розпаду сім,ї та розірвання шлюбу їх знайома та колега по роботі ОСОБА_2 розповідала, що її чоловік та його мати женуть її з подружньої квартири, чоловік вчиняє дебоші, знущається з неї, свідки неодноразово бачили синці на її руках та обличчі, які за словами ОСОБА_2 утворились від побоїв чоловіка; що завдяки неправильної поведінки чоловіка ОСОБА_2 із сином ОСОБА_6 неодноразово була вимушена залишати подружнє житло, ночувала на роботі, тижнями жила у подруг та знайомих. Свідок ОСОБА_10 пояснила, що у 1994 році ОСОБА_2 з сином шість місяців проживала у неї на квартирі, а у 1996 році ще вісім місяців, у зв,язку з тим, що їх вигнали з квартири колишній чоловік та його мати; свідок разом із ОСОБА_2 у 1997 р. приходила до квартири №33, будинку №3-А по пров.Самеровському, за речами та особистим майном останньої, але до квартири не потрапили, бо замки на вхідній двері були поміняні і у ОСОБА_2 ключів від них не було. ОСОБА_3, допитаний судом у якості свідка, відносно фактів, які йому відомі особисто, пояснив, що його батько ОСОБА_4 та мати ОСОБА_2 разом з ним постійно проживали у квартирі №33, будинку №3-е по пров.Самеровському у м.Харкові, з їхньою сім,єю проживала бабуся ОСОБА_1, що у 1994 році батьки розірвали шлюб та батько став виганяти мати з квартири. Разом з матір,ю ОСОБА_3 залишав спірну квартиру, вони часто ночували у матері на роботі, у її колег, подруг. Коли не було куди подітись, вони повертались до квартири, де батько знову знущався над матір,ю. Свідок ОСОБА_3 дуже тяжко переживав розлучення батьків, необхідність покидати своє житло. У 1997 році він пройшов курс психологічної реабілітації та за порадою психолога і вимогою батька, пішов постійно жити до нього. Вимоги батька, його принципи виховання, ненависть до матері ОСОБА_2, були для свідка неможливими, вони не знайшли спільної мови та через кілька місяців батько став виганяти його з квартири. У подальшому свідок за проханням бабусі ОСОБА_1 приходив жити у спірну квартиру, де займав окрему кімнату з меблями, які належали його матері, зберігав у кімнаті свої особисті речі, мав ключі від вхідних дверей квартири. Після чергового скандалу, який утворював батько, був вимушений уходити зі спірного житла. ОСОБА_2 завжди казала йому, що у цій квартирі є її частина, тому батько не може позбавити їх цього житла. 01.03.2006 р. свідок ОСОБА_3 прийшов до спірної квартири за своїми речами, але потрапити до квартири не міг, замок на вхідній двері був поміняний, крізь двері батько його попередив, що він нічого не отримає.

Наведені докази підтверджують факт того, що відповідачі за первісним позовом вимушена була залишити спірну квартиру у зв,язку з тим, що позивачка та її син утворили неможливі умови для мешкання ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Надані суду акти від 28.10.2004 р. ( а.с. 5) та від 04.01.2005 р. не протиречуть встановленому, бо на час їх складання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживали за обставинами, що встановлені вище. Свідок ОСОБА_12, яка у 2004 році працювала майстром ЖЕД-21 та складала зазначені акти, пояснила, що вона заходила до квартири, оглядала її та встановила, що ОСОБА_1 з сином проживали у двох кімнатах, а третя кімната була вільною і в ній знаходились якісь речі. Пояснення свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14 суд не приймає до уваги, бо свідок ОСОБА_13 виявила у судовому засіданні велику зацікавленість до вирішення справи, край неприязні відносини до ОСОБА_2 та її сина, пояснила, що саме вона особисто писала скарги на ОСОБА_2 на її роботу у поліклініку, у Місьздраввідділ. Свідок ОСОБА_14 пояснила, що багато років підтримувала стосунки з ОСОБА_1 тільки по телефону та з її речей знає, що сімейне життя її сина склалось погано.

Суд також приймає до уваги , що позивачка ОСОБА_1 у своїй скарзі ( в порядку ст.27 КПК України), наданої до Дзержинського районного суду м.Харкова 17.07.2003 р. , зазначає, що її колишня невістка ОСОБА_2 та її син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають разом з нею у квартирі №33, буд.№3-Е по пров.Самеровському у м.Харкові та саме у цій квартирі ОСОБА_2 причинила їй тілесні ушкодження. Суд також приймає до уваги пояснення ОСОБА_4 у судовому засіданні Харківського апеляційного суду 15.02.2005 р. по цивільній справі про стягнення додаткових витрат на дитину, де він зазначає, що його син ОСОБА_6 у часи навчання проживав у його квартирі №33, буд. №3-Е по пров.Самеровському у м.Харкові, проживав увесь час , тільки періодично уходив до матері на ніч ( а.с.127,129).

Суд надає оцінку поясненням свідка ОСОБА_11, яка пояснила, що вона, як спеціаліст-психолог, надавала психологічну допомогу ОСОБА_3 у 1995-1997 р.р., який дуже тяжко переживав розлучення його батьків. Свідок пояснила, що з цього приводу вона неодноразово мала бесіди з матір,ю та батьком хлопця, з яких встановила, що батько вимагав передати сина виключно йому на виховання. Вона умовила ОСОБА_2 передати сина на виховання та постійне мешкання до батька, що сталось у 1997 р. і кілька місяців ОСОБА_3 постійно мешкав у батька, але побутовий догляд за сином здійснювала ОСОБА_2, яка з ним разом проживала у квартирі. Через три місяці ОСОБА_4 вигнав сина та його мати з квартири, бо не зміг знайти з сином спільної мови.

Суд приходить до висновку, що до правовідносин, які виникли між сторонами за первісним позовом не може бути застосована частина друга ст.405 ЦК України. Відсутність відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спірній квартирі пов,язана з причинами, які суд вважає поважними. Посилання позивача на те, що ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі із Карпушенко з 2000 р………….. не свідчить про те, що вона вибула зі спірної квартири та не проживала у ній без поважних причин, оскільки зазначені вище обставини свідчать про те, що її постійним місцем проживання була саме спірна квартира. Відповідно до ст.21 Кодексу про шлюб та сім.ю України , кожний з подружжя є вільним у виборі занять, професії та місця свого проживання.

04.03.1997 р. між відповідачами за зустрічним позовом ОСОБА_4 та його матір,ю ОСОБА_1 був укладений договір дарування квартири, посвідчений 6-ю ХДНК, р. №3-2027, згідно якому ОСОБА_4 подарував своїй матері квартиру за №33, будинку №3-Е по провулку Самеровському у м.Харкові. З заяви ОСОБА_15 до 6-ї ХДНК від 04.03.1997 р. вбачається, що вона надає свою згоду колишньому чоловікові ОСОБА_4 на дарування спірної квартири ( а.с. 62). Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 наполягає? що надаючи зазначену заяву, вона діяла під впливом помилки, яка полягала у тому, що вона вважала можливим відчуження тільки частини подружньої квартири, яка належала чоловіку ОСОБА_4 і усвідомила, що позбавлена своєї частки тільки після звернення ОСОБА_1 до суду з позовом. Суд приймає до уваги пояснення позивачки ОСОБА_2, які підтверджуються письмовими доказами про її юридично значні дії по зверненню до суду з позовами про розподіл майна, та приходить до висновку, що ОСОБА_2 на час підпису зазначеної заяви, як юридично необізнана людина, помилялась щодо юридичної природи цього документу та збереження своїх прав на спірну квартиру. Це підтверджується тим, що позивачка не відмовлялась від спірної квартири, як частини подружнього майна, не припиняла у ній реєстрацію, незважаючи на перепони ОСОБА_1 та ОСОБА_4, продовжувала користуватись квартирою, у квартирі проживав її син, іншого житла вони не мали. Зазначена помилка, допущена ОСОБА_2 має істотне значення, бо завдяки ній остання позбавлена права на частину подружнього майна. Відповідно до ст.56 ЦК України ( у редакції 1963 р.), правочин, який особа вчинила внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнаний недійсним за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки. Суд також дає оцінку діям відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4, який після розірвання шлюбу не заперечував проти права власності ОСОБА_2 на подружню частину квартири, не звертався за примусовим поділом подружнього майна.

Усвідомивши, що допустила помилку та позбавлена належної їй частини квартири, ОСОБА_2 20.07. 2005 р. звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання договору дарування спірної квартири недійсним та інш. ( а.с……). Судом встановлено, що ОСОБА_2 володіла речовим правом власності на ? частину спірної квартири, з її володіння воно вийшло проти її волі, а тому її право підлягає захисту, відповідно до ст.15,16 ЦК України.

Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що договір дарування спірної квартири, укладений 04.03.1997 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є недійсним у частині відчуження ? частини спірної квартири. Згідно зі ст.60 ЦК України ( у редакції 1963 р.), недійсність частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Тобто ОСОБА_4 мав право подарувати ОСОБА_1 свою подружню частку квартири, не торкаючись частини, що належала за законом його колишній дружині ОСОБА_2

11.09.2008 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу квартири за №33, будинку №3-Е по провулку Самеровському у м.Харкові, посвідчений 6-ю ХДНК за р.№1-2805, згідно якого спірна квартира продана за 52 000 грн. 00 коп. ( а.с. ………). Покупець ОСОБА_5 отримала у власність всю спірну квартиру , між тим, як ОСОБА_1 мала продати їй тільки частину, яка не належала позивачці ОСОБА_2 ОСОБА_16, як фактичний власник ? частини квартири №33, будинку №3-Е по пров.Самеровському у м.Харкові має переважне право на купівлю частки у праві спільної часткової власності. Частина перша, статті 362 ЦК України зазначає: « У разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.». Частиною четвертою цієї статті встановлено : «У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред,явити до суду позов про переведення на нього прав та обов,язків покупця. Одночасно позивач забов,язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.». ОСОБА_2 … листопаду 2010 р. внесла до рахунку ………………………………… 26 000 грн. 00 коп., за якою вчинений продаж ? частини спірної квартири. Зазначена грошова сума повинна бути сплачена покупцеві ОСОБА_5, а на відповідачку за зустрічним позовом переведені права та обов,язки покупця ? частини спірної квартири. Суд також зазначає, що ОСОБА_2 обґрунтовано змінила свої позовні вимоги у зв,язку з неможливістю реалізації свого права власника шляхом витребування належної їй частки у ОСОБА_5, оскільки договір купівлі-продажу був обтяжений умовами проживання та реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у спірній квартирі, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні. Переважне право купівлі власник ОСОБА_2 мала реалізувати тільки з часу визнання її права власності на частину квартири, яке оспорюється позивачами за первісним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,209, 212,214, 215,218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати Договір дарування квартири АДРЕСА_3, посвідчений 6-ю харківською державною нотаріальною конторою 04.03.1997р., за реєстровим №3-2027, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1,ю Павлівною, недійсним.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, як частки спільного майна подружжя.

Перевести на ОСОБА_2 права та обовязки покупця ? частини квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на цю частину, у порядку набуття права власності з правочину.

Виплатити ОСОБА_5 26 000 грн. 00 коп., які знаходяться на депозитному рахунку суду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: