Апеляційний суд Тернопільської області
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2010 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - Парандюк Т.С.

Суддів - Стефлюк О.Д. і ОСОБА_1

При секретарі ОСОБА_2

За участі представника апелянта ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м . .Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою головного управління Пенсійного фонду України у Теріюіпльській області (далі УПФ) на постанову Лановецького районного суду від 11 лютого 2010 року в справі за позовом ОСОБА_4 до УПФ про поновлення строку звернення до суду, визнання дій неправомірними та стяпіення недоплаченої державної соціальної допомога,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до УПФ, в якому просив поновиш йому сірок на звернення до суду, визнати протиправною бсздіяльнісіь щодо неперфахуіїаїшя йому ж особі, яка має правовий статус дитини війни, догшага (підвищення) до пенсії, передбаченої Законом України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-ІУ (далі ЗУ № 2195-ГУ), у розмірі 30% мінімшшюї пенсії за віком за 2006 - 2008 роки, та зобов»язати УПФ здійснити перерахування такої доплати і забезпечили виплату заборгованості.

Постановою Лановецького районного суду від 11 лютого 2010 року позов задоволено частково і ухвалено: Визнати дії УПФ щодо невиплати позивачу у 2007-2008 роках підвищеної пенсії відповідно до вимог ЗУ «Про а)іцаш:>ііий захист дітей війни» проіиі гравними.

Зобов'язати УПФ нарахувати і виплашти ОСОБА_5 иідвшцения до пенсії за періоди 9 липня по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня по 31 ірудня 2008 року. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФ просить постанову суду скасувати і ухвалиш нове рішення, яким у позові відмовити повшстю, посилаючись на неправильне засгосування судом норм матеріального та поруїнення норм процесуального права

Справа №22ц-1140 Категорія - 44

Голов. у 1 інст. СеніохМ.3. Доповідач Стефлюк О.Д.

Заслухавши доповіді, судді апеляційного суду, пояснення представника апелянта ОСОБА_3, яка підтримує доводи апеляційної скарги, перевіривши за матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляпійна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд керувався тим, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплата пенсій та доплат до них, повинно було діяти відповідно до вимог ст.6 ЗУ №2195-ГУ і здійснити позивачу відповідні нарахування у 2007-2009 роках (за той період, коли дія цієї норми не була зупинена), але в порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводило, чим і допустило прогаправну бездіяльність.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки вони відповідаїаіь вимогам чинного законодавства і шунтуються на матеріалах справи.

Судом встановлено, що позивач огримує пенсію за віком та належить до категорії іромадян, яким встановлено статус дитини війни. Протягом 2006 - 2008 років йому не було нараховано і виплачено підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, з мотивів відсутності механізму розрахунку підвищення пенсій, а також, що у ст.6 ЗУ №1295-ГУ не вказано, яким саме органом, за рахунок яких коштів і джерел фінансування, та в жому процедурному порядку здійсшоється їх призначення і виплата.

Статтею 6 ЗУ №2195-ІУ (у редащії, чинній на час випикнештя спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, іщщишуіоться на30% мінімальної пенсії за віком.

Законом «Про Державний бюджет України на 2006 рік» (зі змінами від 19.01.06.) дію ст.6 ЗУ №2195-ГУ було призупинено і питання щодо його конститущйносіі Консгиіуітійітим Судом України не вирішувалось. У зв'язку з цим відповідач не нараховував і не виплачував дітям війни, в т.ч. й позивачу, щомісячної доплати до пенсії. Проте, позивач за захистом своїх порушених прав у встановлені ч.2 ст.99 КАС України строки до суду не звернувся. Подав позов лише у листопаді 2009 року.

Пунктом 12 ст. 71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію сг.6 ЗУ №2195-ІУ зупинено на 2007 рік із врахуванням ст. 111 цього Закону. Проте рішенням Консжіущшюго Суду України (далі КСУ) від 9 липня 2007 року визнано тайми, що не вццювідаїоть Конституції України (є неконституційними), положення п.12 ст.71 та ст. 1113У№489-У.

Гттдцунктом 2 пункту 41 розділу II ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік» було змінено редакцію сг.6 ЗУ «Про шщальний захист дітей війни», проте рішенням КСУ від 22 -травня 2008 року ці зміни також визнані неконсітауційними, оскільки за правилами ч.2 ст.З ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» державні гарангії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими норматавно-ііравовими актами.

Відповідно до ч.2 сг.152 Конституції України закони, інші правові акга або їх окремі положення, що визнані неконститущйними, втрачають чинність з дня ухвалення КСУ рішення про їх неконслтущш-гість. Разом із цим на підставі вимог ч.2 ст.19 Консштуції України органи державної влади та органи місцевого самоврядуї^ання, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що

передбачені Консгитущею та законами України.

За вказаних обставин суд обгоунтовано прийшов до висновку, що позивачу ОСОБА_4 повинна була нараховуватись підвищена пенсія, яка передбачена для дітей війни. Відмова в такому нарахуванні та виплаті є протиправною бездіяльністю УПФ.

Правильним є висновок суду і щодо безпідставності позовних вимог про виплату позивачу вказаної підвищеної пенсії в 2006 році, оскільки така могла здійснюватись в межах чинних на той час законодавчих актів.

Доводи апелянта щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсуїність бюджетних коштів для повної реалізації проірами з доплат дітям війни на увагу не заслуговують, оскільки гштання фінансувашш цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядались.

Безпщставішми є також посилання апелянта на можливість нецільового використання коштів ПФУ, оскільки судом не ухвалено рішення про проведення виплат із власних джерел фшансування останнього.

Постанова суду відповідає вимогам чинних норм матеріального і процесуального права, тому підстав для її скасування немає. Доводи апелящйної скарга висновків суду не сііростовуїоть.

Керуючись ст.307,308,313,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу головного управління Пенсійного фонду Украіїш в Тернопільській області відхилити.

Постанову Лановецького районного суду від 11 лютого 2010 року залишити без

змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарга безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий підпис: Судді два підписи:

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Стефлюк О.Д.