Ленінський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 2-241/2010р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2010 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді: Лисенко Л.І.

при секретарі Галютіній С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк» про розірвання кредитного договору,

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного банку «СЕБ Банк» про розірвання кредитного договору, вказавши в заяві, що за договором кредиту № 613-в/37 від 29.10.08р. позивачка отримала у відповідача грошові кошти у розмірі 30000 доларів США, що підтверджується копією чека. Отриманні грошові кошти згідно договору вона повинна повернути до 28 жовтня 2033 року із сплатою за користування грошима відповідних відсотків. Фіксований відсоток складав 13%, та LIBOR плаваюча процентна ставка, яка фіксується кредитодавцем на дату договору та відповідає останньому значенню ставки LIBOR, за робочий день, що передує дню надання кредиту, зафіксованої Британською банківською асоціацією за трьохмісячними міжбанківськими депозитами у відповідній валюті. В подальшому значення ставки LIBOR підлягає перегляду з періодичністю перегляду LIBOR та у дати перегляду LIBOR, визначені умовами цього договору.

На теперішній час позивачка вважає, що дії, які застосовував та застосовує відповідач відносно умов Договору є неправомірними та неприйнятними з її боку для подальшого підтримання договірних відносин, з наступних підстав. Згідно зі ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Якщо в зобов'язанні використовуються еквіваленти в іноземній валюті, то виконуватися таке зобов'язання за загальним правилом повинно в гривні за офіційним курсом, встановленим НБУ на день платежу. Положення ст.533 ЦК України закріплено в п.2.10.1-2.10.4 Договору, однак, в порушення умов договору і законодавства України, відповідач вимагає сплати всіх платежів в іноземній валюті згідно з комерційним курсом валют банку (крос-курс), а не за курсом НБУ, який застосовувався відповідачем для здійснення валютно-обмінних операцій. Різницю між сплаченими сумами за комерційним курсом валюти банку та курсом НБУ за весь період дії договору вважає стягнутою незаконно. 29 жовтня 2008 року одночасно з підписанням кредитного договору керівником банку було витребувано у позивачки оригінали правовстановлюючих документів - свідоцтво про право власності та технічний паспорт на квартиру № 29 за адресою: АДРЕСА_1 на її імя. Відповідно до ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. А ні Законом України «Про іпотеку», а ні Законом України «Про банки та банківську діяльність», а ні самим Договором не передбачено обмеження її права володіння та користування належною мені на праві власності квартирою та отриманими за її рахунок технічною і правовстановлюючою документацією на вказану квартиру. На підставі протиправних дій з боку банку, до сьогоднішнього дня позивачка не мала можливості у повному обсязі розпоряджатись належною їй квартирою: укласти договір на житлово-комунальне обслуговування, договір з надання гарячого водопостачання, теплопостачання, газопостачання та ін., що унеможливлювало подальшу сплату за використані послуги та призвело до виникнення заборгованості перед переліченими організаціями, що потягнуло з мого боку недотримання вимог ст.322 Цивільного кодексу України, згідно якої власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (тягар утримання майна). Більш того, відповідачем було порушено її особисте право, закріплене в ст.182 Цивільного кодексу України, згідно якої право власності на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом (БТІ), який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Проте керівником банку, незважаючи на її непоодинокі вимоги надати документи в користуванні якими я необмежена, не було вжито жодних зусиль для уникнення конфлікту інтересів банку та клієнту, чим відповідач порушив норму прямої дії в своєї діяльності передбачену в ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Відповідачем в порушення Закону України «Про банки та банківську діяльність» та Закону України «Про захист прав споживачів» під час укладання Договору, незважаючи на її юридичну необізнаність, були передбачені умови якими прямо порушуються її особисті права, як споживача. Так, при укладанні з відповідачем угоди йшлося про можливість в односторонньому порядку змінювати процентну ставку - п.2.4.8 Договору, що порушує вимоги ст.10561 Цивільного кодексу України, за якою розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Дії відповідача ніяк не відповідають нормам Закону України «Про захист прав споживачів», положенням ст.21 Конституції України (відповідно до якої права і свободи громадян є невідчужуваними і недоторканними), нормам ст.5 Цивільного кодексу України і тому умови кредитного Договору не можуть обмежувати права споживача, визначені законом, а також зобов'язувати сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Так, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу сумлінності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачу (п.2. ст.18 Закону). До того ж перелік несправедливих умов договору, вказаний в Законі, не є вичерпним (п.4. ст.18 Закону), а значить: несправедливим може бути визнано будь-яке положення договору, яке істотно зменшує (звужує) права споживача, та, якщо яке-небудь положення договору буде визнано несправедливим, то воно (на вимогу споживача) може бути або змінено, або визнано недійсним (п.5 ст.18 Закону). При цьому, несправедливе положення договору є недійсним з моменту укладення договору (тобто не підлягає застосуванню). Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача (п.8 ст.18 Закону), тому пункти 2.10.1 та 2.10.4 Договору щодо курсу конвертації вільноконвертованої валюти, які є двозначними, тлумачаться з урахуванням вимог Закону на користь споживача, а відповідно, ті що звужують права споживача, є нікчемними. Відповідно з ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли в наслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору. Істотним слід вважати таке порушення договору, яке тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору. Крім можливих значних додаткових витрат, не отримання прибутку, він включає в себе і інші наслідки, які істотним чином впливають на інтереси сторін. Сплата непередбачених під час укладання договору сум, тягне для позивачки значні витрати, на які вона не розраховувала під час підписання договору. Сплата таких значних сум на теперішній час для неї є неможливою.

В ході виконання договору можуть відбуватися і такі зміни зовнішніх обставин, які істотним чином впливають на інтереси сторін і не могли бути передбачені сторонами при укладенні договору навіть при всій необхідній передбачливості з їх сторони.

Розірвання договору у звязку з істотною зміною обставин є самостійним випадком припинення договірних зобовязань, метою яких є необхідність відновлення балансу інтересів сторін договору, істотним чином порушеного внаслідок непередбаченої зміни зовнішніх обставин, що не залежать від волі сторін. Непередбаченим є значне підвищення курсу валют на валютному ринку та можливість банку відповідно до незаконного пункту Договору підвищувати в односторонньому порядку відсоткову ставку. На час звернення з цим позовом до суду, курс обміну доларів США становить за курсом НБУ 7,7 грн. за 1 долар США, а під час укладання кредитного договору курс дорівнював 5,5 грн. за 1 долар США, що істотно змінює обставини, якими вона, як сторона керувалася при укладенні договору.

На теперішній час в країні склалася складна економічна ситуація, яка в політичних і економічних колах називається «кризою». Кризу, що склалася, значне підвищення курсів валют на валютному ринку, можна віднести до форс-мажорних обставин. Дана криза вплинула на її доходи, у звязку з чим вона не взмозі на даний час сплачувати у повному обсязі поточні кредитні платежі, тому що вони зросли вдвічі, а доход вона отримує в гривнях.

Зовнішньою обставиною можна вважати кризове становище, як в країні так і в світі в цілому, яке істотним чином вплинуло на її платоспроможність.

Позивачка просить суд розірвати кредитний договір № 613-в/37 від 29.1-.2008р., укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним банком «Факторіал-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «СЕБ Банк», затвердити, що її борг згідно кредитного договору станом на 10.02.09р. складає 29288 доларів США, стягнути з відповідача заборгованість за квартирну плату та житлово-комунальні послуги станом на 01.04.2009р. в сумі 862,52 грн.

У судовому засіданні представник позивача уточнила позовні вимоги, просить суд зобовязати ПуАТ «СЕБ-Банк» повернути їй, ОСОБА_1, належні їй оригінали правовстановлюючих документів, а саме: свідоцтво про право власності та технічний паспорт на квартиру № 29 за адресою: АДРЕСА_2 для укладання договорів на житлово-комунальне обслуговування, договір з надання гарячого водопостачання, теплопостачання, газопостачання та ін., від решти позовних вимог відмовилася.

Представник відповідача позов не визнав, суду пояснив, що документи на квартиру були передані банку самою позивачкою добровільно, , вони перебувають на відповідальному зберіганні в центральному відділенні ПуАТ «СЕБ Банк» до моменту повного погашення кредитного зобов»язання.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що за договором кредиту № 613-в/37 від 29.10.08р. позивачка отримала у відповідача грошові кошти у розмірі 30000 доларів США, що підтверджується копією чека. Отриманні грошові кошти згідно договору вона повинна повернути до 28 жовтня 2033 року із сплатою за користування грошима відповідних відсотків. Фіксований відсоток складав 13%, та LIBOR плаваюча процентна ставка, яка фіксується кредитодавцем на дату договору та відповідає останньому значенню ставки LIBOR, за робочий день, що передує дню надання кредиту, зафіксованої Британською банківською асоціацією за трьохмісячними міжбанківськими депозитами у відповідній валюті. В подальшому значення ставки LIBOR підлягає перегляду з періодичністю перегляду LIBOR та у дати перегляду LIBOR, визначені умовами цього договору.

. 29 жовтня 2008 року одночасно з підписанням кредитного договору керівником банку було витребувано у позивачки оригінали правовстановлюючих документів - свідоцтво про право власності та технічний паспорт на квартиру № 29 за адресою: АДРЕСА_1 на її імя. Відповідно до ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ні Законом України «Про іпотеку», а ні Законом України «Про банки та банківську діяльність», а ні самим Договором не передбачено обмеження права позивача володіння та користування належною їй на праві власності квартирою та отриманими за її рахунок технічною і правовстановлюючою документацією на вказану квартиру. На підставі протиправних дій з боку банку, до сьогоднішнього дня позивачка не мала можливості у повному обсязі розпоряджатись належною їй квартирою: укласти договір на житлово-комунальне обслуговування, договір з надання гарячого водопостачання, теплопостачання, газопостачання та ін., що унеможливлювало подальшу сплату за використані послуги та призвело до виникнення заборгованості перед переліченими організаціями, що потягнуло з мого боку недотримання вимог ст.322 Цивільного кодексу України, згідно якої власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (тягар утримання майна). Більш того, відповідачем було порушено її особисте право, закріплене в ст.182 Цивільного кодексу України, згідно якої право власності на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом (БТІ), який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Проте керівником банку, незважаючи на її непоодинокі вимоги надати документи в користуванні якими вона необмежена, не було вжито жодних зусиль для уникнення конфлікту інтересів банку та клієнту, чим відповідач порушив норму прямої дії в своєї діяльності передбачену в ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Керуючись ст..41 Конституції України, ст.ст.317, 321, 322 ЦК України, ст.ст.10,60,88,212,213 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Зобовязати Публічне акціонерне товариство «СЕБ-Банк» повернути ОСОБА_1 належні їй оригінали правовстановлюючих документів, а саме: свідоцтво про право власності та технічний паспорт на квартиру № 29 за адресою: АДРЕСА_2 для укладання договорів на житлово-комунальне обслуговування, договір з надання гарячого водопостачання, теплопостачання, газопостачання та інше.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження пртотягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга може бути подана протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: