Справа № 2-506/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2010 р. м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Якубіної В.Б.

при секретарі Тарадюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» про стягнення суми, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ВАТ КБ «Надра» про стягнення суми вкладів у розмірі 15 312 доларів США 46 центів, відсотків за вкладами у розмірі 552 доларів США 79 центів, 3% річних у розмірі 1 029 грн. 63 коп., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.08.2008 р. між сторонами укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Мій вибір» № 567243, оформлений в рамках пакету послуг ПП «Базовий» № 285621, відповідно до якого позивачем були внесені до каси банку гроші у сумі 3 312 доларів США 45 центів, строком на 6 місяців, з умовою виплати позивачем відсотків по вкладу у розмірі 10,3% річних, строк дії якого закінчився 11.02.2009 р. Також, 19.11.2008 р. між сторонами укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Мій вибір» № 697579, оформлений в рамках пакету послуг ПП «Базовий+» № 1004792, відповідно до якого позивачем були внесені до каси банку гроші у сумі 12 000 доларів США 01 цент, строком на 3 місяця, з умовою виплати позивачем відсотків по вкладу у розмірі 12,5% річних, строк дії якого закінчився 19.02.2009 р. 12.02.2009 р. та 19.02.2009 р. позивач подав заяву про повернення йому зазначених вкладів з нарахованими відсотками у день закінчення строку вкладу. Проте, відповідач свого обовязку за договорами № 567243, № 697579, не виконав, суми вкладів не повернув. Крім того, ОСОБА_1 вважає, що відповідачем йому спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що відмова відповідача повернути позивачеві грошові кошти спричинила йому душевні страждання, щоденні переживання щодо долі його багаторічних заощаджень, зруйнувала плани родини щодо використання цих коштів. У зв`язку з чим, в родині порушився попередній уклад його сімейного життя. Внаслідок матеріальних проблем та хвилювання почали виникати суперечки, сварки, чого раніше ніколи не було. Свій вільний час позивач вимушений витрачати на здійснення дій відповідно по відновленню його порушеного права. Посилаючись на ці обставини просить суд стягнути з відповідача на свою користь суми вкладів у розмірі 15 312 доларів США 46 центів, відсотків за вкладами у розмірі 552 доларів США 79 центів, 3% річних у розмірі 1 029 грн. 63 коп., відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 позовні вимоги уточнив, у зв`язку із зростанням часу прострочення виконання банком грошового зобов`язання і підвищення курсу долара, позивач збільшує суму стягнення трьох відсотків річних. А також у зв`язку з тим, що на теперішній час банк «Надра» продовжує утримувати незаконно вилучені у нього кошти і ігнорує його звернення, збільшує розмір завданої йому моральної шкоди, тому просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму вкладів у розмірі 15 312 доларів США 46 центів, відсотків за вкладами у розмірі 552 доларів США 79 центів, 3% річних у розмірі 4 830 грн. 80 коп., моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. та судові витрати.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, проти задоволення позову заперечує, зазначивши, що Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечує, зазначивши, що позивач неправомірно розповсюджує дію Закону України «Про захист прав споживачів» на умови договору банківського вкладу. Відповідно до чинного цивільного законодавства договір банківського вкладу до зобов'язального права і статтею 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона - банк, що прийняла, від другої сторони - вкладника, грошову суму та зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на умовах та в порядку встановленому договором. Тим самим, на договірні зобов'язання між банківськими установами та фізичними особами дія Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується, а тому підстав для застосування положень зазначеного Закону при вирішенні спору немає. Для стабілізації роботи банку, захисту інтересів вкладників, кредиторів та забезпечення належного рівня ліквідності з 10 лютого 2009 року в банку працює Тимчасова адміністрація, яку призначено Національним банком України відповідно до постанови Правління НБУ № 59 від 10 лютого 2009 р. «Про призначення тимчасової адміністрації у ВАТ КБ «Надра» - Правління Національного банку

України керуючись Законом України «Про банки і банківську діяльність» призначило строком на 1 рік з 10.02.2009 р. до 10.02.2010 р. тимчасовим адміністратором Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» фізичну особу - незалежного експерта (за договором з Національним банком України) ОСОБА_2 Рішенням правління НБУ від 10 лютого 2010 р. термін роботи Тимчасової адміністрації банку продовжено на один рік. Наразі Тимчасовим адміністратором вже впроваджено комплекс заходів, який дозволяє відновити нормальну роботу банку та виконувати зобов'язання перед клієнтами. В зв'язку з певними тимчасовими фінансовими труднощами, відповідач не зміг забезпечити видачу готівковими коштами в розмірі вкладу позивача та продовжує зберігати та обліковувати належним чином згідно регламенту, встановленого тимчасовою адміністрацією так звана картотека платежів. Також зазначив, що відповідач повинен виконувати всі постанови та розпорядження свого регуляторного та контролюючого органу Національного Банку України і не може впливати на запроваджену фінансову політику з його боку в період загальної економічної та фінансової кризової ситуації. Позивач має повне право захистити свої заощадження шляхом продовження дії договору і отримувати проценти на свій поточний рахунок за новими умовами. Крім того, позовні вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди вважає необґрунтованими, зазначивши, що ч. 2 ст. 1058 ЦК України, на яку посилається позивач в своїй позовній заяві передбачає, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, глава 72 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу, але ні глави 71, 72 Кодексу, ні договір не передбачають відшкодування моральної шкоди. Відповідно вимог п. 5 ОСОБА_3 Пленуму Верховного Суду України № 4 суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Відповідно до вимог п. 4 ОСОБА_3, та ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено якими доказами це підтверджується. Позивач не надав доказів, які підтверджують чи дійсно йому заподіяно моральної шкоди, чим не додержано вимог ст. 137 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, розглянувши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.08.2008 р. між ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Запорізького регіонального управління та ОСОБА_1 (вкладник) укладено договір № 567243, оформлений в рамках пакету послуг ПП «Базовий» № 285621. Крім того, 19.11.2008 р. між ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Запорізького регіонального управління та ОСОБА_1 (вкладник) укладено договір № 697579, оформлений в рамках пакету послуг ПП «Базовий+» № 1004792. Відповідно до п. 1, п. 2 договору № 567243, оформленого в рамках пакету послуг ПП «Базовий» № 285621 позивач передав банку, а банк прийняв грошову суму вкладу у розмірі 3 312 доларів США 45 центів, строком на 6 місяців, і банк зобовязується виплатити вкладникові суму вкладу та проценти. Пунктом 2.3 Договору передбачено, що процентна ставка по внеску становить 10,3 %. Відповідно до п. 1, п. 2 договору № 697579, оформленого в рамках пакету послуг ПП «Базовий+» № 1004792. позивач передав банку, а банк прийняв грошову суму вкладу у розмірі 12 000 доларів США 01 цент, строком на 3 місяця, і банк зобовязується виплатити вкладникові суму вкладу та проценти. Пунктом 2.3 Договору передбачено, що процентна ставка по внеску становить 12,5%.

Згідно з пунктами 3.4.3, 3.4.4 договорів передбачено, що банк зобовязався забезпечити повне збереження та повернення вкладів з нарахованими відсотками, сплатити вкладнику проценти шляхом перерахування коштів на рахунок в останній день строку дії вкладу, а також у випадках дострокового розірвання договорів. Пунктом 3.4.5. договорів передбачено, що банк зобовязується повернути вкладнику вклад за його вимогою в кінці терміну дії вкладу чи у випадках дострокового розірвання договору шляхом перерахування коштів на рахунок.

12.02.2009 р. та 19.02.2099 р. позивач звернувся до відповідача із заявами з вимогою про повернення суми вкладів у повному обсязі, який отримано відповідачем 12.02.2009 р. та 19.02.2009 р. Банківські вклади позивачеві у встановлений строк повернути не були.

18.03.2009 р. листом № 4131103 відповідач повідомив про неможливість повернення суми вкладів внаслідок того, що з 10.02.2009 р. згідно із Законом України «Про банки та банківську діяльність» до ВАТ КБ «Надра» введено тимчасову адміністрацію та тимчасовий мораторій на задоволення вимог кредиторів з метою захисту інтересів кредиторів та вкладників, забезпечення схоронності капіталу та активів, стабілізації діяльності, поліпшення фінансового стану банку.

Аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що правовідносини сторін ґрунтуються на договорі строкового банківського вкладу (депозиту) «Мій вибір» № 567243, оформлений в рамках пакету послуг ПП «Базовий» № 285621, та договорі строкового банківського вкладу (депозиту) «Мій вибір» № 697579, оформлений в рамках пакету послуг ПП «Базовий+» № 1004792.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банки мають право приймати вклади (депозити) від юридичних і фізичних осіб.

В статті 1 цього Закону визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком. Банк зобовязаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнту банку.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 633 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.02.2009 р. та 19.02.2009 р. позивачем були подані відповідачу заяви з вимогою про повернення суми вкладів у повному обсязі, яка отримана відповідачем 12.02.2009 р. та 19.02.2010 р.

Відповідачем по справі не надано суду доказів виконання зобовязання, не надано доказів неможливості виконання зобовязання.

Представник відповідача обґрунтовуючи свої заперечення, посилається на ОСОБА_3 правління Національного Банку України № 59 від 10 лютого 2009 року «Про призначення тимчасової адміністрації у відкритому акціонерному товаристві комерційного банку «Надра», відповідно до якої в Банку призначено тимчасову адміністрацію та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів строком з 10.02.2009 р. до 10.02.2010 р.

Згідно зі ст.ст. 75, 85 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 р. Національний банк України зобовязаний призначити тимчасову адміністрацію у разі істотної загрози платоспроможності банку та накласти мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Але, відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщенні клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; мораторій зупинення виконання банком майнових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів, строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів спрямованих на забезпечення виконання цих зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію; кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобовязань.

Таким чином, мораторій під час здійснення тимчасової адміністрації вводиться на вимоги кредиторів, а не на вклади, які розміщені клієнтами банку на їх депозитних рахунках.

Крім того, 11.10.2008 р. була прийнята ОСОБА_3 Нацбанку № 319 «Про додаткові заходи щодо діяльності банків» Правління Національного банку, з метою нейтралізації впливу зовнішньої фінансової кризи та забезпечення стабільності банківської системи, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків, керуючись ст.ст. 7, 15, 55 Закону України «Про Національний банк України», ст.ст. 66,67 Закону України «Про банки та банківську діяльність», постановляє: банкам у сфері проведення активно-пасивних операцій виконувати свої зобовязання за всіма типами договорів із залученням коштів у будь-якій валюті лише в разі настання строку завершення зобовязань, незалежно від категорії контрагентів.

Але, дана ОСОБА_3 не може бути визнана такою, що відповідає діючому законодавству і підлягає обовязковому застосуванню, оскільки суперечить Цивільному Кодексу України, Закону

України «Про банки та банківську діяльність», Закону України «Про Національний банк». ОСОБА_3 також суперечить вимогам ст.1060 ЦК України, згідно з якою договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно зі ст. 56 Закону України «Про Національний банк» Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обовязковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організації та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкції, положень правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку.

Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам, і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом помякшують або скасовують відповідальність. Нормативно-правові акти Нацбанку підлягають обовязкової державної реєстрації в Мінюсті і набирають чинності відповідно до законодавства. ОСОБА_3 не зареєстрована у Міністерстві юстиції.

Відповідно до ст.ст. 61, 63 Закону України «Про Національний банк України» Нацбанк здійснює державне регулювання діяльності банків у формах, визначених Законом України «Про банки та банківську діяльність», як безпосередньо так і через створені ним органи банківського нагляду. Нацбанк не має права вимагати від банків виконання операцій та інших дій, не передбачених законами України та нормативними актами Нацбанку.

Відповідно до ст. 85 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 р., Національний банк України, з метою створення сприятливих умов для відновлення фінансового стану банку, який відповідав би встановленим цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України вимогам, має право введення мораторію на задоволення вимог кредиторів під час здійснення тимчасової адміністрації, але на строк не більше шести місяців. Мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється на зобовязання, строки виконання яких настали до призначення тимчасової адміністрації.

Як вбачається зі змісту даної постанови, вона розповсюджується на діяльність усіх банків, зокрема і в тих, де немає тимчасової адміністрації, та вимагає здійснювати дії, які не передбачені законами України та суперечать останнім.

Крім того, п. 7 постанови Нацбанку № 413 від 04.12.2008 р. постанова № 319 від 11.10.2008 р. була визнана такою, що втратила чинність.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача стосовно стягнення суми вкладів є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків за вкладами, 3 відсотків річних, суд вважає, що вони підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Крім того, суд вважає що у звязку з винними діями відповідача позивачу, заподіяна моральна шкода.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за

наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р., під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п.5 ОСОБА_3).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 ОСОБА_3).

Виходячи з вищевикладеного, з огляду на докази надані позивачем стосовно спричинення моральної шкоди, керуючись внутрішнім переконанням та принципом справедливості, враховуючи ступінь понесених позивачем душевних страждань внаслідок неправомірних дій відповідача, а також відмовою відповідача в добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду, через що витрачається його вільний час на захист своїх порушених прав у судовому та позасудовому порядку, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 по відшкодуванню моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 500 гривень.

Відповідно до ст. 99 Конституції України і Указу Президенту України від 25 серпня 1996 року №762/96 «Про грошову реформу в України» грошовою одиницею і єдиним законним засобом платежу на території України є гривня, тому стягненню підлягає сума вкладу у розмірі 15 312 доларів США 46 центів за курсом Національного банку України, що на день ухвалення рішення становило суму у розмірі 120 815 грн. 31 коп., процентів по вкладу у розмірі 552 доларів США 79 центів за курсом Національного банку України, що на день ухвалення рішення становило суму у розмірі 4 361 грн. 51 коп.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат, які підтверджені квитанцією, а саме витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді у розмірі 250 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 59,60, 88, 208, 209, 212, 214-215, 292, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу у розмірі 120 815 грн. 31 коп., що еквівалентно 15 312 доларів США 46 центів, відсотків за вкладами у розмірі 4 361 грн. 51 коп., що еквівалентно 552 доларам США 79 центам, 3% річних у розмірі 4 830 грн. 80 коп., моральну шкоду у розмірі 500 грн. витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 250 грн.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» сплату судового збору у розмірі 1 305 грн. 07 коп. в дохід держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: В.Б. Якубіна