ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
справа № 2-286/10
провадження № б/н 611
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2010 р. Дарницький районний суд мі ОСОБА_1 в складі

головуючого судді: Шкоріної О.І.

при секретарі: Телегіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства Київський ремонтний завод «Радіан», третя особа: ОСОБА_3 про скасування наказу, поновлення на роботі, розірвання договору, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідної допомоги, моральної шкоди та заборгованості з індексації

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі на посаді головного енергетика Державного підприємства Київський ремонтний завод «Радіан». Свої вимоги мотивував тим, що його було звільнено з роботи у вихідний день, в той час коли він був на лікарняному. З наказом про звільнення його ознайомлено не було, трудову книжку він не отримав, розрахунок ним проведений не був.

4 березня 2009 року позивач ОСОБА_2 змінив свої позовні вимоги та просив скасувати накази № 100-к від 03.02.2009 року про його поновлення на роботі в частині дати поновлення, № 101-к від 04.02.2009 року про його звільнення з 04.02.2009 року у звязку з невідповідністю його нормам чинного законодавства, розірвати трудовий договір між ним та ДП «Київський ремонтний завод «Радіан» з 16.02.2009 року на "підставі ст..38 ч.З КЗпП України, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 грн., заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, індексацію, вихідну допомогу. Свої вимоги мотивував тим, що за протестом Військової прокуратури Дарницького гарнізону наказ № 80-к від 27 грудня 2008 року про його попереднє звільнення скасовано наказом по підприємству № 100-к від 03.02.2009 року та поновлено його на роботі на посаді головного енергетика з 03.02.2009 року. Наказом №101-к від 04.02.2009 року йому запропоновано посаду двірника, від якої він відмовився, за що його було звільнено на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, а саме невідповідність займаній посаді і виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації. Таке звільнення вважає незаконним та таким, що порушує його трудові права, оскільки на підприємстві не проводилася атестація або іншим шляхом визначення компетенції працівника, після його звільнення на його посаду прийнято три працівника з нижчою кваліфікацією і стажем роботи, що на його думку свідчить про предвзяте відношення до нього внаслідок його релігійних переконань. Розуміючи, що керівництвом підприємства поставлено за мету його звільнити за будь-яких підстав, він написав заяву про звільнення його з посади за п.З ст.38 КЗпП України у зв»язку з порушенням адміністрацією норм трудового законодавства, на що відповіді не отримав. Внаслідок неправомірної поведінки відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що він, не маючи жодного дисциплінарного стягнення, з жовтня 2008 року відчув на собі тиск, несправедливе відношення, через нервову напругу почав хворіти, постійно зазнаючи моральних страждань та фізичних втрат. Розмір моральної шкоди позивач визначив в 5000 грн.

В подальшому 9 жовтня 2009 року позивач доповнив свої позовні вимоги і просив стягнути з відповідача вихідну допомогу в сумі 2875 грн.53 коп., заборгованість по заробітній платі в сумі 9645 грн.29 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 6709 грн.57 коп.

17 листопада 2009 року позивач збільшив позовні вимоги і просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 14331 грн.50 коп. та змінити підставу звільнення з роботи з п.2 ст.40 КЗпП України на ч.З ст.38 КЗпП України, про що зробити запис в трудовій книжці.

24 грудня 2009 року Дарницьким районним судом м.Києва винесена ухвала, якою вирішено заяву позивача ОСОБА_2, за участю представника останнього, про залишення без розгляду частини позовних вимог, а саме вимог про поновлення на роботі, скасування наказів № 100-к від 03.02.2009 року, № 101-к від 04.02.2009 року, розірвання трудового договору.

28 грудня 2009 року позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні збільшив позовні вимоги і просив скасувати наказ № 100-к від 03.02.2009 року про його поновлення на роботі в частини дати поновлення, скасувати наказ № 101-к від

04.02.2009року у зв»язку з невідповідністю його нормам чинного законодавства, с записом в трудовій книжці запис зроблено помилково Крім того, поновити його на роботі в ДП КРЗ «Радіан» на посаді головного енергетика на день винесення рішення суду, розірвати трудовий договір між сторонами на підставі ст..38 ч.З КЗпП України з записом в трудовій книжці на день винесення рішення, стягнути з відповідача вихідну допомогу за три місяці з розрахунку 1501 грн.50 коп. за місяць, заборгованість по заробітній платі в сумі 9645 грн.29 коп., середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 16659 грн.50 коп., моральну шкоду в сумі 5000 грн. Таку заяву мотивував тим, що заяву про залишення частини позовних вимог без розгляду написав необдумано.

22лютого 2010 року позивач надав доповнення до позовної заяви і просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 04.02.2009 року по 22.02.2010 року в сумі 19162 грн., вихідну допомогу в сумі 4504 грн.50 коп., заборгованість з індексації 1465 грн.36 коп.

26 березня 2010 року позивач виклав свої позовні вимоги в такій редакції: просив скасувати наказ відповідача № 101-к від 04.02.2009 року про його звільнення у зв»язку з невідповідністю його нормам чинного законодавства, з записом в трудовій книжці «запис зроблено помилково», поновити його на роботі в ДП КРЗ «Радіан» на посаду головного енергетика на день винесення рішення суду,, розірвати трудовий договір між ним та відповідачем на підставі ст..38 п.З з записом у трудовій книжці на день винесення рішення суду, стягнути з відповідача вихідну допомогу у розмірі 4504 грн.50 коп., заборгованість з індексації, що складає 1982 грн.50 коп., моральну шкоду в сумі 5000 грн., середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 20377 грн.50 коп., витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просив позов задовольнити, пославшись на обставини викладені в позовній заяві. Крім того, пояснив, що своє звільнення з посади пов»язує з переслідуваннями з боку адміністрації підприємства за його релігійні переконання, що зовсім не впливало на виконання його трудових обов»язків. Після звільнення з посади, він здав іспити і підтвердив свої знання, адміністрація ж підприємства, не маючи жодних документів, що підтверджують відсутність його кваліфікації, звільнила його з роботи, незважаючи на те, що адміністрація підприємства зобов»язана відповідно до законодавства про працю, забезпечувати проходження працівниками навчання, інструктажів і перевірку знань з охорони праці та пожежної безпеки. Крім того, запропонована робота двірника не відповідає його стажу та кваліфікації роботи, також відповідач мав інші посади, які б міг йому запропонувати, також зазначив, що скорочення штату на підприємстві не відбувалося.. У зв»язку з незаконним, безпідставним, необгрунтованим звільненням його з посади, невиплатою заробітної плати, він звернувся з заявою про розірвання трудового договору за власним бажанням на підставі ч.З ст.38 КЗпП України і вважає, що його може бути звільнено з цих підстав рішенням суду.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав і просив в задоволенні позову відмовити, пояснивши, що підставою для звільнення позивача з посади були два рапорти працівників підприємства про погіршення роботи головного енергетика та відсутність даних про проходження позивачем атестації, дозволу на виконання робіт, хоча підтвердив, що навчання на підтвердження категорії призначається підприємством, але оскільки не було коштів, позивач не був направлений на курсу. На момент звільнення ОСОБА_2 з посади іншої роботи, крім двірника, не було. Оскільки позивач був звільнений правомірно, то вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, окрім вимог про стягнення індексації заробітної плати, яка була стягнута з підприємства на користь позивача за періоди роботи до звільнення за судовим наказом і до цього часу підприємство не розрахувалося.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду повідомлений у встановленому законом порядку.

Суд, вислухавши пояснення сторін. Дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 20.02.2006 року був прийнятий на роботу на посаду начальника енергомеханічного відділу ДП «Київський ремонтний завод «Радіан», що підтверджується наказом № 10-к від 20.02.2006 року та записом в трудовій книжці /а.с.24, 25/.

Наказом № 47-к від 3 вересня 2007 року в зв»язку із зміною штатного розпису, скороченням та введенням нових посад ОСОБА_2, начальника енергомеханічного відділу, було переведено на посаду головного енергетика з 3 вересня 2007 року /а.с.27- 29/.

Згідно наказу № 80-к від 27 грудня 2008 року ОСОБА_2В було звільнено з роботи з посади головного енергетика ДП МО КРЗ «Радіан» з підстав невідповідності займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України.

Згідно протесту Військового прокурора Дарницького гарнізону наказом № ІеОО- к від 3.02.2009 року наказ № 80-к від 27 грудня 2008 року скасований, а ОСОБА_2 поновлено на посаді головного енергетика з 3.02.2009 року /а.с.11/

Наказом по Державному підприємству «Київський ремонтний завод «Радіан» № 101-к від 04.02.2009 року ОСОБА_2 запропоновано вакантну посаду двірника, а в разі відмови від запропонованої посади, звільнити ОСОБА_2 згідно п.2 ст.40 КЗпП України у зв»язку з невідповідністю займаній посаді і виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації /а.с.Ю/. З наданого відповідачем наказу не вбачається, що стало підставами для видання такого наказу.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача підставою для звільнення ОСОБА_2 з посади, позивач не має повної вищої освіти, не пройшов атестацію на підтвердження перевірки знань з питань охорони праці та на підтвердження групи електробезпеки. Крім того, пояснив, що доказами невідповідності позивача займаній посаді є два рапорти керівників підприємства про погіршення роботи головного енергетика.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, навчання на підтвердження групи електробезпеки він проходив 30 червня 2006 року, після чого жодного разу не був направлений підприємством на навчання. Незважаючи на це 3 вересня 2007 року був призначений на посаду головного енергетика. Данні обставини не заперечуються представником відповідача.

Таким чином, незважаючи на вимоги посадової інструкції, відповідно до якої ОСОБА_2, як головний енергетик, повинен проходити перевірку знань з питань охорони праці перед початком роботи, а потім через кожні три роки, а підтвердження групи електробезпеки 1 раз в 12 місяців, позивач був переведений на посаду головного енергетика , не маючи підтвердження групи електробезпеки, то надалі і не може бути звільнений з причини лише відсутності документа про допуск до роботи, оскільки про таку невідповідність керівництву було відомо і на час призначення на посаду головного енергетика.

Крім того, як вбачається з рапортів директора з виробничої діяльності ДП КРЗ «Радіан» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 «у жовтні 2008 року значно погіршився стан енергогосподарства заводу, а саме територія, на якій зберігається техніка рем фонду, не освітлена, тривалий час не працюють де - які електрообладнання, пробити декілька підземних кабелів, елктрорезетки в непригодному стані, як в службових приміщеннях, так і на робочих дільницях,. До таку стану призвела фактична бездіяльність головного енергетика заводу ОСОБА_2, який недбало ставиться до виконання власних службових обов»язків з невизначених причин. До того ж, допуск до роботи закінчився в 2006 році і до цього часу не поновлений /а.с.14.15/. Зазначені рапорти не свідчать про неякісне виконання робіт з боку позивача, або неналежне виконання трудових обов»язків через недостатню кваліфікацію. Крім того, слід зазначити, що проходження навчання на підтвердження групи електробезпеки повинно відбуватися за кошти підприємства і по направленню підприємства, що відповідачем не було здійснено.

Жодних доказів на підтвердження невідповідності посаді або виконуваній робті внаслідок недостатньої кваліфікації відповідачем не надано.

Оцінюючи посилання представника відповідача на відсутність вакантних посад, окрім роботи двірника, при звільненні позивача з посади, суд вважає такими, що не заслуговують також на увагу суду, оскільки 3.02.2009 року при новому штатному розписі, затвердженому 15.01.2009 року ТВО директора ДП КРЗ «Радіан», відповідно до якого відсутня посада головного енергетика, ОСОБА_2 був поновлений на такій посаді. Крім того, в штатному розписі є посада заступник начальника відділу- головний енергетик /а.с.31-37/.

Відповідно до СТ..40 п.2 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров»я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивач був звільнений незаконно, тому наказ про його звільнення повинен бути скасований, а позивач поновлений на роботі на посаді головного енергетика.

Що стосується вимог позивача про розірвання трудового договору за власним бажанням в зв»язку з невиконанням адміністрацією законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору, то суд вважає, що питання не може бути вирішено судом, оскільки ці питання вирішуються з одного боку працівником, з іншого адміністрацією підприємства. Після поновлення на роботі, позивач не позбавлений права просити звільнити його за власним бажанням.

Крім того, у зв»язку з поновленням позивача на роботі не підлягають задоволенню вимоги про стягнення вихідної допомоги та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до ст..235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Виходячи з середньоденної заробітної плати позивача, яка складає 71 грн.50 коп. кількості днів вимушеного прогулу з 5.02.2009 року по 16.03.2010 року, що становить 262 дні /виходячи з позовних вимог позивача/, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 17783 грн.

Крім того, судом встановлено, що підприємство заборгувало позивачу заробітну плату в розмірі 9644 грн.51 коп. /а.с.97/.

Враховуючи, що представник відповідача не заперечував проти задоволення вимог позивача про стягнення індексації в сумі 1982 грн.50 коп., то суд вважає, що в цій частині вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст..237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд вважає доведеним, що порушення прав позивача, через незаконне звільнення з роботи, не виплата заробітної плати у строки визначені ст..115 КЗпП України, завдали позивачу моральних страждань та негативно вплинули на стан здоров»я останнього. Виходячи з доведеності вимог про відшкодування моральної шкоди, та принципу розумності і справедливості, суд вважає, що з відповідача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 500 грн.

Відповідно до ст..79 ЦПК України до витрат, пов»язаниз з розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу, що в свою чергу включають витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права.

Позивачем не надано доказів, що приватний підприємець ОСОБА_6, з якою останній 3 квітня 2009 року уклав договір про правове обслуговування, є адвокатом чи фахівцем в галузі права / як вбачається з договору ОСОБА_6 діє на підставі свідоцтва про реєстрацію суб»єкта підприємницької діяльності/.

Керуючись ст. ст..10,11,60,208,212-215 ЦПК України і на підставі ст..ст.38,40, 235, 237-1 КЗпП України,

Суд,

В И Р ІШ И В :

Позов задовольнити частково.

Скасувати наказ Державного підприємства «Київський ремонтний завод Радіан» № 101 -к від 4 лютого 2009 року про звільнення ОСОБА_7.

Поновити ОСОБА_2 на роботі на посаду головного енергетика у енерго-механічному відділі Державного підприємства «Київський ремонтний завод «Радіан».

Стягнути з Державного підприємства «Київський ремонтний завод «Радіан» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 17783 грн., в рахунок моральної шкоди 500 грн., заборгованість з індексації 1982 грн.50 коп., а всього 20265 грн.50 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва через Дарницький районний суд м.Києва шляхом подачі протягом десяти днів заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з часу подачі заяви про апеляційне оскарження до Апеляційного суду м.Києва через Дарницький районний суд м.Києва.

Суддя