АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 921 Головуючий суддя І інстанції Глібко
Провадження № Суддя доповідач Ситнік О.М.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди завданої майну фізичних або юридичних осіб
Справа № 22-Ц-921/2010 рік Головуючий 1 інстанції: Глібко О..В.
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач: Ситнік О..М..
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2010 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області

у складі:

Головуючого, судді Овсяннікової А.І.

Суддів Ситнік О.М., Сащенка І.С.

За участі секретаря Москаленко Е.А.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовною

заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування

майнової та моральної шкоди,

За апеляційною скаргою ОСОБА_2

На заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 5 листопада 2009 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду і вказував, що 18 березня 2004 року близько 17 години 45 хвилин у м. Харкові ОСОБА_2, який керував автомобілем BA3-21103, державний номер 191- 08ХВ, що належить ОСОБА_3, при проїзді нерегульованого перехрестя із вулицею 3-го Інтернаціоналу, проявив неуважність, не звернув уваги та проігнорував п.2.1 дорожнього знаку „ дати дорогу та допустив зіткнення з автомобілем „Volkswagen Sharan, державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1, який рухався головною дорогою. При зіткненні автомобілів автомобілю Volkswagen Sharan були спричинені пошкодження, а ОСОБА_2 та ОСОБА_4, яка знаходилася у автомобілі „Volkswagen Sharan, отримали тілесні ушкодження. Просив стягнути із ОСОБА_2 50980,75 грн. на відшкодування майнової шкоди, 195,76 грн. витрат на проведення дослідження, 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 2550 грн. на оплату послуг адвоката.(а.с.4-5, т. 1).

Відповідач проти позову заперечував, вказуючи, що його вина у скоєнні ДТП відсутня, оскільки автомобіль ВАЗ під його керуванням рухався при перетині перехрестя зі швидкістю 40 км/год, тоді як автомобіль „Volkswagen Sharan їхав зі швидкістю 90-100 км/год, за кермом автівки знаходилася дівчина, а не ОСОБА_1, знак „дати дорогу був із протилежної сторони дороги. Також збоку розташована цокольна надбудова, яка ускладнює видимість на перехресті. Просив врахувати висновок експертизи щодо розміру майнової шкоди - 24426,43 грн.

Повторним заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 5 листопада 2009 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнено 50980,75 грн. затрат на ремонт автомобіля, з урахуванням вартості робіт, матеріалів, запчастин, 195,76 грн. витрат за проведене дослідження, 2550 грн. на оплату послуг юриста, а всього -53726,51 грн.

У відшкодуванні моральної шкоди відмовлено.(а.с.46-50, т.2).

Не погоджуючись із висновками суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просив заочне рішення скасувати, а справу повернути на новий розгляд, оскільки справу розглянуто за його відсутності, так як він хворів і не міг сам зявитися до суду та забезпечити явку свого представника. Судом не враховано, що відповідно до висновку авто товарознавчої експертизи розмір майнової шкоди зазначено як 24426,43 грн., не прийнято до уваги, що швидкість автомобіля „Volkswagen Sharan становила 90-100 км/год і могла знаходитися у причинному зв*язку із ДТП, не досліджені обставини того, що у момент ДТП автомобілем „Volkswagen Sharan могла керувати інші особа, при складанні схеми ДТП ОСОБА_2 не було на місці пригоди, так як він знаходився у лікарні, свідки були допитані через декілька років. При цьому пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо того, що у момент зіткнення автомобілів за кермом знаходилася дівчина, а знак „дати дорогу знаходився з протилежної сторони. У суді не була допитана свідок ОСОБА_8, якій було спричинено легкі тілесні ушкодження внаслідок ДТП.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, які зявилися, вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Колегія суддів здійснює перегляд Ьудового рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позовна заява знаходилася на розгляді у суді першої інстанції з липня 2004 року. Після скасування заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2005 року, справа розглядалася майже чотири роки. За вказаний час участь у справі брали сторони, які надавали свої пояснення з приводу обставин ДТП, у їх присутності було допитано свідків, про допит яких заявляли клопотання сторони та призначалася судова авто технічна експертиза.

Відповідно до даних явочного листа від 25 вересня 2009 року вбачається, що ОСОБА_2 був повідомлений про час та місце наступного судового засідання, яке призначалося на 5 листопада 2009 року на 14 годину 30 хвилин та отримав у цей же день судову повістку для передачі її своєму представнику, про що свідчить його власноручний напис на явочному листі, який засвідчено власним підписом ОСОБА_2 Розгляд справи було перенесено у зв*язку із заявою ОСОБА_2 (а.с.35, т.2).

Із довідки, підписаної головою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 5 листопада 2009 року за №ч-16 вбачається, що за період з 29 жовтня 2009 року по 5 листопада 2009 року включно заяв та телеграм від ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_9 з проханням про перенесення слухання справи за позовом ОСОБА_1, призначеної до розгляду на 5 листопада 2009 року не надходило. Довідка скріплена печаткою суду, (а.с.37, т.2). Колегія суд дів вважає вказану довідку достовірною.

Посилання ОСОБА_2 про його повідомлення до суду про неможливість прийняти участь у розгляді справи 5 листопада 2009 року колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вони спростовуються самим ОСОБА_2, який надав до суду клопотання із повідомленням про свою хворобу 5 листопада 2009 року лише 12 листопада 2009 року, зазначивши цю дату написання клопотання у своєму клопотанні. Крім того, із наданої ним довідки вбачається, що 5 листопада 2009 року він звертався до лікаря-невропатолога на особистий прийом, однак відсутні жодні докази того, що за станом здоров*я він не міг бути присутнім при розгляді справи у суді та повідомив про цю обставину суд до початку судового засідання, призначеного на 14 годину ЗО хвилин (а.с.52-53).

Відповідно до п.2 ч.І ст. 169 ЦПК України обовязок суду відкласти розгляд справи наступає лише у разі, якщо сторона, яка бере участь у справі і належним чином оповіщена у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, повідомила про причини неявки, які судом визнано поважними. Отже, якщо належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи сторона не повідомила суд завчасно, до початку судового засідання про причини своєї неявки, суд може розглянути справу за її відсутності. Тому посилання ОСОБА_2 на порушення судом вимог процесуального закону не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді судового рішення.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильно встановлені факти на відповідні їм правовідносини. А саме: те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що він рухався зі швидкістю 40 км/год, знак „дати дорогу знаходився на протилежній стороні, належному' огляду перешкоджала цокольна надбудова, а автомобіль „Volkswagen Sharan рухався зі швидкістю 90-100 км/год.

Колегія судців вважає, що вказані обставини були повно і всебічно досліджені судом першої інстанції, про що вказано у рішенні суду.

Оскільки органом дізнання було винесено 27 березня 2004 року постанову про відмову у порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2, а постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності була скасована та провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.І ст. 124 КУпАП стосовно ОСОБА_2 було закрито у зв*язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, суд першої інстанції правомірно при вирішенні питання про відшкодування майнової шкоди, прийняв до уваги висновки автотехнічної експертизи №10270/2622 від 31 березня 2009 року, які зроблені експертами ХНДІСЕ ім. засл. проф. ОСОБА_10. Вказані висновки колегія суддів вважає законним і обгрунтованими та такими, які є належними та допустимими доказами у справі.

При проведенні експертного дослідження було враховано усі пояснення ОСОБА_2 та його представника стосовно обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Експертами було враховано пояснення ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 щодо відсутності знаку „дати дорогу та пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_11 щодо встановлення цього знаку зліва по напрямку руху автомобіля ВАЗ. При цьому ними зроблено висновок, що вказані пояснення не відповідають схемі ДТП і є технічно неспроможними.

Виконуючи виїзд на головну дорогу ОСОБА_2 повинен був пропустити автомобіль „Volkswagen Sharan і тільки після цього виконувати виїзд на головну дорогу, тобто діяти відповідно вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_12 повинен був застосувати гальмування, тобто діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України.

Також експертом було прийнято до уваги посилання представника ОСОБА_9 JI.A. на обмеженість оглядовості водію ОСОБА_2 при виїзді на перехрестя. Однак, при виїзді на головну дорогу, зазначає експерт, в умовах обмеженої оглядовості водій повинен рухатися зі швидкістю, яка б дозволяла йому у будь-який момент появи автомобіля, водій якого має першочерговий проїзд, надати йому дорогу.

Також експертом критично оцінено схема ДТП. Між тим, виходячи із конкретної дорожньої ситуації, надано категоричні висновки стосовно протиправності та винності дій ОСОБА_2 у виникненні дорожньо-транспортної пригоди. Так, за висновками експертизи у дорожній ситуації, що розглядається, водій ОСОБА_2 повинен був діяти згідно з вимогами п. 16.11 Правил дорожнього руху України.

Водій ОСОБА_12 повинен був діяти згідно з вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху України.

Якщо швидкість автомобіля „Volkswagen Sharan на момент ДТП складала 90-100 км/год, то водій ОСОБА_1 повинен був також діяти згідно з вимогами п. 12.4 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній ситуації дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.16.11 Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору знаходилися у причинному зв*язку з пригодою. В діях водія ОСОБА_12, невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходилися у причинному зв*язку з пригодою, не вбачається.(а.с. 1-5, т.2).

Вказаними висновками спростовано як пояснення самого ОСОБА_2, так і свідків стосовно обставин ДТП. Інших пояснень свідки не надавали. Висновки експертизи ніким не оскаржено та не спростовано.

Стосовно можливості керування автомобілем „Volkswagen Sharan іншою особою, то жодних доказів цієї обставини ОСОБА_2 не надано. Із матеріалу про відмову у порушенні кримінальної справи вбачається, що опитаний як свідок, очевидець ДТП ОСОБА_13 пояснив, що за кермом автомобіля „Volkswagen Sharan знаходився чоловік, однак і чоловік, і жінка виходили після ДТП з боку розміщення водія. Свідок ОСОБА_14 23 березня 2004 року у своїх поясненнях вказував, що йому здалося, ніби за кермом автомобіля була жінка, однак не стверджував цього. Інших пояснень з приводу можливого керування автомобілем „Volkswagen Sharan при ДТП жінкою матеріали не містять. Тому посилання на вказану обставину як суд першої інстанції, так і колегія суддів оцінює критично і не може прийняти до уваги, оскільки вона не підтверджується жодними доказами.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що доказом, який підтверджував розмір майнової шкоди, є висновок авто товарознавчого дослідження за №2305 від 5 квітня 2004 року, ксерокопія якого прикладена позивачем до позовної заяви. Відповідно до висновку вказаного дослідження проведеного ХНДІСЕ ім.. заел проф.. ОСОБА_10 C M. у дослідницькій частині вказано, що розмір ремонтно-поновлювальних робіт автомобіля „Volkswagen Sharan становить 50980,75 грн.(а.с.9, т.1).

Із довідки, наданої СПДФО ОСОБА_15 вбачається, що оригінальні запасні частини на автомобіль „Volkswagen Sharan 1996 року випуску, обєм двигуна 2800 см-3 для установки на СТО не надходять. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27 березня 1992 року за №6 з наступними змінами та доповненнями, при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, слід враховувати, що при неможливості відшкодування шкоди у натурі, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність ( наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Таким чином, виходячи із довідки, наданої СПДФО ОСОБА_15 щодо відсутності поставок оригінальних запасних частин на пошкоджений автомобіль „Volkswagen Sharan, вимога ОСОБА_2 про застосування відсотку зношеності вказаних запасних частин, задоволенню не підлягає. Таким чином, рішення суду першої інстанції у цій частині є обґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не є суттєвими.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.І ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 5 листопада 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом 2 місяців від дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя

Судді