Справа №22-ц-4554/10 Суддя-доповідач - Жмака
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Жмаки В.Г. суддів - Лузан Л.В., Таран С.А. з участю секретаря судового засідання - Федини Д.І. розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 09 вересня 2010 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про тягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

У березні 2009 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідача з належного йому домоволодіння зі зняттям з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що відповідно до договору від 24 січня 2007 року відповідач отримав у позивача кредит у розмірі 17215,79 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном його повернення 22 січня 2027 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором 24 січня 2007 року сторони уклали договір іпотеки, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно -належний йому будинок, в с. Пролетарське по вул. Шосейній, 28, Сумського району. Іпотека поширюється і на розташовану при даному будинку земельну ділянку.

10 червня 2010 року позивач змінив та уточнив позовні вимоги і звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення 14077,49 доларів США заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 24 січня 2007 року сторони уклали кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_2 кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 14000 доларів США на купівлю житлового будинку та у розмірі 3215,80 доларів США на сплату страхових платежів строком до 22 січня 2027 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 24 січня 2007 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, згідно якого він зобов'язався відповідати перед позивачем в повному обсязі за виконання ОСОБА_2 зобов'язань по кредитному договору.

У порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов'язання за даним договором належним чином не виконував і станом на 2 лютого 2009 року допустив заборгованість на загальну суму 14077, 49 доларів США.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 09 вересня 2010 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» 14077,49 доларів США, що становить 111327,61 грн. заборгованості за кредитним договором від 24 січня 2007 року в солідарному порядку: а також з кожного по 542,23 грн. повернення судового збору, по 15 грн. повернення витрат на ІТЗ розгляду справи, по 436 грн. витрат за оголошення в газетах повідомлення про час судового розгляду справи, всього 993,23 грн. та по 10,41грн. судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати. В обгрунтування своїх вимог посилається на те. що підписуючи договір поруки вважав, що це формальна сторона дотримання банком необхідної процедури при оформленні кредиту, який брав чоловік його дочки. На даний час

2 шлюб між ними розірвано, донька з онукою проживають разом з ним і перебувають на його утриманні, відношення до отриманих коштів він не мав. Заявивши до нього позов кредитор порушив вимоги ст. ст.555, 589, 590 ЦК України. Крім всього, апелянт не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з нього в солідарному порядку витрат за оголошення повідомлень про розгляд справи в газетах, оскільки постійно з'являвся на всі судові засідання.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоч йому надсилалася повістка за місцем його реєстрації в зв'язку з чим відповідно до ч.5 ст.74 ІДПК України судовий виклик йому вручений належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню за слідуючих обставин.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами, що 24 січня 2007 року між позивачем ЗАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір на отримання коштів для купівлі житлового будинку, а між банком і відповідачем ОСОБА_1 - договір поруки, за яким ОСОБА_1 виступив поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_2 допустив неналежне виконання зобов'язань перед позивачем і тому виходячи з умов договорів (кредитного та поруки), керуючись ст.ст. 526, 530, 553, 554 ЦК України місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що за умов порушення боржником ОСОБА_2 зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель ОСОБА_1 відповідають перед кредитором, тобто банком, як солідарні боржники, а тому ухвалив рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів, яке відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому колегія суддів не може прийняти їх до уваги. Зокрема, не може бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта на ст. 555 ЦК України за змістом якої, на думку апелянта, кредитор повинен був повідомити та направити йому вимогу про порушення боржником кредитного зобов'язання для повідомлення боржника та висунення заперечень проти вимог кредитора. По - перше, зазначена норма не містить обов'язку кредитора в якийсь чітко визначений спосіб повідомляти поручителя про невиконання зобов'язань боржником.

По - друге, апелянт, як поручитель, дізнався про вимоги кредитора в зв'язку з пред'явленим до нього позовом і не був позбавлений можливості скористатися положеннями ч.2 ст.555 ЦК України і надати заперечення кредитору і суду.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції мав стягнути борг з боржника-відповідача ОСОБА_2 і звернути стягнення на заставлене майно, а його як поручителя, звільнити від відповідальності також є необгрунтованим. Позивач про це і заявляв позов, але в ході судового розгляду змінив і уточнив свої позовні вимоги, просив стягнути заборгованість по кредиту з боржника і поручителя. Суд прийняв рішення в межах позовних вимог.

Між позивачем і відповідачем ОСОБА_2 дійсно був укладений договір іпотеки, яким забезпечувалось виконання зобов'язань позичальником перед кредитором. Але як за ст. 589 ЦК України, так і ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотеко держатель, тобто банк, набуває права задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки чи на заставлене майно, а не обов'язку, перш ніж пред'явити вимоги до поручителя.

Крім того, стягнення рішенням суду суми заборгованості з боржника, не виключає звернення стягнення на його майно на загальних підставах в процесі виконання судового рішення.

з

Вимога апелянта в частині необгрунтованого стягнення судом з нього в солідарному порядку витрат за оголошення в газетах повідомлення про час судового розгляду справи є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

У відповідності з ч.9 ст.74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.66), 17 серпня 2010 року ОСОБА_1 був присутнім у судовому засіданні, справа була відкладена розглядом через неявку позивача і відповідача ОСОБА_2 на 09 вересня 2010 року. В день відкладення справи ОСОБА_1 був повідомлений під розпис про дату розгляду справи і ніякої потреби в повідомленні його через оголошення у пресі не було, це стосувалося лише відповідача ОСОБА_2 який і повинен відшкодувати витрати позивача в цій частині в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ч.З ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 436 грн. витрат за оголошення в газетах слід змінити і стягнути зазначену суму з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача. Всього за розподілом судових витрат підлягає стягненню з ОСОБА_2 -1429 грн. 23 коп, з ОСОБА_1 - 557 грн. 23 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.307, 309, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 09 вересня 2010 року в частині стягнення судових витрат, змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» 542 грн. 23 коп. повернення судового збору, 15 грн. повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 872 грн. витрат за оголошення в газетах повідомлення про час судового розгляду справи, а всього 1429 грн. 23 коп. та 10 грн.41 коп судового збору на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» 542 грн. 23 коп. повернення судового збору. 15 грн. повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 557 грн. 23 коп. та 10 грн. 41 коп. судового збору на користь держави.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді