КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №2-2447/2010
Провадження № 2-2447/2010
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.11.2010 року Київський райсуд м. Полтави у складі :
головуючого - судді Логвінової О.В.,
при секретарі - Терновій Н.В., Федорченко О.В.,
з участі позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «С.У.» про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, суд , -
9.02.2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «С.У.» про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 31.08.2006 року працював на ПП «С.У.» на посаді підсобного працівника , але через те, що звернувся до суду з позовом про встановлення факту його трудового каліцтва під час виконання трудових обовязків, керівництва ПП «С.У.» стало до нього упереджено відноситися, що в подальшому призвело до його незаконного звільнення начебто через відсутність на робочому місці. Просить поновити його на роботі на посаді підсобного працівника у ПП «С.І.», стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 02.11.2009 року, моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.
31.05.2010 року позивач надав суду зміни та доповнення до позовної заяви. відповідно до змісту яких просить поновити його на роботі на посаді підсобного працівника у приватному підприємстві «С.У.» Стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 02.11.2009 року по 31.05.2010 року в сумі 5 863 грн., невиплачену заробітну плату за період з 01.09.2009 року по 02.11.2009 року в сумі 1 280 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги та їх уточнення підтримав посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просив позов задовольнити в повному обсязі.
Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити виходячи з наданих суду доказів.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на письмові заперечення, що були приєднані судом до матеріалів справи.
Інші учасники судового процесу до суду не зявилися будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомивши.
Враховуючи, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та обовязки сторін, суд приходить до висновку про можливість розгляду даної справи у відсутність осіб, що не з»явилися.
Заслухавши сторони, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Так, в судовому засіданні встановленою, що позивач перебував у трудових відносинах з Приватним Підприємством «С.У.». де з 31.08.2006 року працював на посаді підсобного працівника відповідно до наказу № 11- к від 31.08.2006 року.
Відповідно до наказу № 2 від 13.11.2010 року ОСОБА_1 був звільнений із займаної ним посади різноробочого з 02.11.2010 року у звязку з його відсутністю на роботі без поважних причин в період з 02.11.2009 року по 13.01.2010 року п.4 ст. 40 КЗпП України.
Обставини відсутності ОСОБА_1 на робочому місці з 02 листопада 2009 року по 20 листопада 2009 року викладені в доповідній записці від 20.11.2009 року ОСОБА_4, відповідно до змісту якої згідно табеля обліку використання робочого часу підсобний робітник ОСОБА_1 відсутній на робочому місці. Дзвонили до нього додому, але його рідні, які стверджують, що ОСОБА_1 хворіє і обовязково зявиться на роботі. Тому у табелі ставиться відмітка «відсутній» та очікуються підтверджуючі документи. Подібні обставини викладені в доповідній записці від 10.12.2009 року ОСОБА_4, відповідно до якої останній доводить до відома, що згідно табеля обліку використання робочого часу підсобний робітник ОСОБА_1 відсутній на робочому місці з 2 листопада 2009 року по 10 грудня 2009 року. Дзвонили йому на мобільний телефон він не відповідає, на домашній телефон його рідні,які стверджують , що ОСОБА_1 хворіє і обовязково зявиться на роботі. Тому у табелі ставиться відмітка «відсутній» та чекають підтверджуючих документів.
Відповідно до табелів обліку використання робочого часу Приватного Підприємства «С.У.» , що містяться в матеріалах справи визначено кількість днів, що ОСОБА_1 був присутній на робочому місці , а саме :
-січень 2009 року 10 робочих днів
-лютий 2009 року 20 робочих днів.
-березень 2009 року 21робочий день,
-квітень 2009 року 21 робочий день,
-травень 2009 року 18 календарних днів.
-червень 2009 року 20 робочих днів,
-липень 2009 року 23 робочі дні,
-серпень 2009 року 20 робочі дні,
-вересень 2009 року 22 робочі дні,
-жовтень 2009 року 22 робочі дні,
-листопад 2009 року відсутній з 02 листопада 2009 року,
-грудень 2009 року відсутній,
-січень 2010 року відсутній,
З приводу відсутності на робочому місці керівництвом Приватного підприємства «С.У.» на ім.»я ОСОБА_1 направлялися листи з проханням надати письмові пояснення, з підтверджуючими відповідними документами про причину своєї відсутності на роботі з 02.11.2009 року, якщо підтверджуючі документи не будуть надані до 11.01.2010 року включно, то останнього буде звільнено у звязку з прогулами без поважних причин, п .4 ст. 40 КЗпП України з 02.11.2009 року. Даний лист був направлений на адресу ОСОБА_1 АДРЕСА_1 рекомендованим листом та був ним отриманий 4 січня 2010 року, про що свідчить його особистий підпис на поштовому повідомленні. Показання ОСОБА_1 в частині того, що даний підпис в поштовому повідомленні належить не йому суд оцінює критично, оскільки за даною адресою проживає саме позивач і сторонні особи отримати листа замість нього не могли, тоді як близькі родичі, як стверджує позивач, передали б йому поштову кореспонденцію. За таких обставин, суд приходить до висновку, що про необхідність зявитися на робочому місці позивачу було достовірно відомо, але вказівка керівництва ПП «С.У.» ним виконана не була і 11.01.2010 року останніми було складено акт про відмову дати пояснення з приводу відсутності на роботі, відповідно до змісту якого, згідно табеля обліку використання робочого часу підсобний робітник скляр А.І. відсутній на робочому місці з 02 листопада 2009 року по 11 січня 2010 року не дивлячись на багаторазові письмові і телефонні звертання про пояснення відсутності на робочому місці не зявився з підтверджуючими документами, на підставі чого було прийнято рішення звільнити ОСОБА_1 за прогули без поважних причин згідно п.4 ст. 40 КЗпП України. Листом за №1 від 13.01.2010 року керівництво ПП «С.У.» повідомило ОСОБА_1 про звільнення за прогули без поважних причин п.4 ст. 40 КЗпП України з 02.11.2009 року копія наказу про звільнення додається, з зазначенням , що в порядку ст.. 116 КЗпП України при звільненні працівник має отримати всі належні йому кошти. Так як в день звільнення не працювали, то зазначені суми будуть виплачені не пізніше наступного дня після предявлення вимоги про розрахунок. Пропонується зявитися за трудовою книжкою і остаточним розрахунком.
Відповідно до розписки, що міститься в матеріалах справи від 21.03.2010 року за підписом ОСОБА_1 розрахунок з останнім був проведений в повному обсязі, а саме на суму 46 000 грн. Відсутність заборгованості перед позивачем на час звільнення підтверджується видатковими касовими ордерами № 4 від 28.08.2009 року на суму 328 грн. 46 коп., № 9 від 30.09.2009 року на суму 331 грн. 60 коп., № 15 від 30.10.2009 на суму 331 грн. 60 коп., №18 від 30.11.2009 року на суму 317 грн. 18 коп., розрахунком компенсації за невикористану відпустку на суму 295 грн. 40 коп., платіжними відомостями № су-0000001 за січень 2009 року на суму 150 грн. 19 коп., « су-0000002 за лютий 2009 року на суму 300 грн. 39 коп., № су-0000003 за березень 2009 року на суму 308 грн. 12 коп., № су-0000004 за квітень 2009 року на суму 320 грн. 55 коп., № су-0000005 за травень 2009 року на суму 324 грн. 50 коп., № су-0000006 за червень 2009 року на суму 324 грн. 51 коп.
Допитані в судовому зазіханні в якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7, ОСОБА_8, пояснили суду, що являються колишніми працівниками ПП «С.У.» та знають ОСОБА_1, тому що певний час працювали разом з ним, проте підтвердити показання останнього в частині упередженого відношення керівника підприємства до позивача не змогли, так само і не змогли підтвердити чи спростувати наявність усної вказівки керівника підприємства адресованої ОСОБА_1 щодо того, щоб він не виходив на роботу.
За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного підприємства «С.У.» про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 40, 115, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10,11,60, 88,209,212,213,224,225,367 ЦПК України ,-
У позові ОСОБА_1 до Приватного підприємства «С.У.» про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий О.В. Логвінова