Справа №2- 245/2010 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2010 року.

Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого - судді Алфьорової Т.М.

За участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання право власності на % частину житлового будинку в порядку реконструкції та стягнення її вартості

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку в порядку реконструкції та стягнення її вартості, посилаючись на те, що він був в зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_5, яка отримала від своїй матері ОСОБА_6 спадщину за заповітом, а саме 1/2 частину житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Панфіловців, буд. 31-а. Вони прожили зі своєю родиною у вказаному будинку протягом 40 років. За вказаний період, він міняв підлоги, стелі, побудовано три комори та літня кухня із цегли, кам'яний сарай, замінена крівля на будинку на шиферну, та стропила, була переплановано перегородки у будинку, замінена електропроводка, проведений водопровід та телефон, зроблено відвід каналізації. Відповідачка ввила його дружину в оману та змусила шляхом обману підписати договір дарування на її імя, хоча дружина не могла цього зробити, так як у них був хворий син, якого вона любила і не могла залишити його без будинку. Він вважає, що відповідно до ст. ст. 356 -372 ЦК України, має право на 1/4 частину вартості житлового будинку у порядку реконструкції, так як ним були зроблені значні поліпшення умов для проживання. Відповідач ОСОБА_3 продала цю частину будинку, але гроші йому не сплатила. Згідно довідки КП „ Харківське міськБТІ вартість будинку складає 66047 грн. його частина буде складати 16511 грн. Крім цього, у нього є квитанції, які підтверджують його затрати під час ремонту для поліпшення житлових умов у будинку та будівництва будівель.

В судовому засіданні, позивач та його представник позовні вимоги підтримали і дали пояснення про обставини, викладені вище, а також позивач пояснив, що у 2006 року відповідачка змусила їх з хворим сином переїхати до квартири за місцем реєстрації і не сплатила усі його витрати.

Пізніше позивач уточнив позовні вимоги, посилаючись на те, що згідно розрахунку ТОВ „ Омега від 08.10.09 року вартість обєму виконаних робот на будівництво літньої кухні, сараю, кладової, туалету, гаражу ( які побудовані зі слів позивача у 1970- 80 р. р.) складає 25125 грн., тому він просить визнати за ним право власності на 1/4 частину будинку в порядку реконструкції та стягнути на його користь вказану суму, а також додаткові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судове засідання не зявилися про день і час слухання справи сповіщалася належним чином. Представник відповідача надала заяву про слухання справи за їх відсутністю. Раніше в судовому засіданні, представник відповідача давав пояснення, що вимоги позивача ОСОБА_2 є необгрунтованими. З 1990 року будинок належав сестрам ОСОБА_5 та ОСОБА_7С відповідно свідоцтва про право на спадщину від 08.07.1989 р. і у вказаному році, родина ОСОБА_5 стала мешкати в спірному будинку, який був в гарному стані, а свою квартиру здавали в оренду. Згідно договорів дарування від 23.04.03 р. та 03.03.03р. відповідач став власником будинку і з її згоди ОСОБА_5 продовжували проживати в ньому. Після смерті ОСОБА_5 19.07.2005 році - ОСОБА_2 продовжував проживати в будинку, але після того, як дізнався про договір дарування, став умисно зруйнувати її будинок. З травня 2006 року ОСОБА_2 з сином стали проживати у своїй квартирі. Будинок був залишений у стані не придатного для проживання. Вона за свої кошти повністю відбудувала будинок і витратила на це 13350 грн., а потім продала будинок ОСОБА_8, яка займається зараз будівництвом. За час проживання ОСОБА_2 у спірному будинку ні якої реконструкції він не робив, всі будівлі на земельній ділянці були збудовані ще за життя її діда та бабки, що підтверджується технічними паспортами, які були зроблені ними за життя де всі будівлі були узаконенні. За час проживання позивач робив поточні ремонти, підтримує стан будинку.

Відповідач ОСОБА_8, яка була залучена судом до участі у справі в судові засідання не зявлялася, про день і час слухання справи сповіщалася належним чином.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що з 1990 року будинок № 31- а, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Панфіловців став належати сестрам ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_6, померлої 08.07.1989 року, виданого 23.11.1990 року 12-ою Харківською державною нотаріальною конторою.

На день смерті власника ОСОБА_6, родина ОСОБА_5 вже мешкала за вказаною адресою, а зареєстровані були в кв.36, по вул. Полтавський Шлях,буд.123 у м. Харкові.

Той факт, що родина ОСОБА_5 мешкала і до смерті власника у спірному будинку свідчать, як пояснення свідків, так і документи, вчасності рішення Фрунзенської ради м. Харкова від 18.02.2003 року, яким були узаконенні частина прибудов на імя ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Довідка з житлових органів також свідчить про те, що позивач з родиною мешкали за вказаною адресою і цей факт не оскаржував і відповідач. В судовому засіданні не найшов підтвердження довід відповідача, що сімя ОСОБА_5 заселилася тільки у 1989 році.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пояснили в судовому засіданні, що родина ОСОБА_5 проживала тривалий час у спірному будинку, ОСОБА_10 уточнив, що знає ОСОБА_5 з 1968 року. Усі надвірні будівлі: а саме сарай, гараж, літню кухню, туалет і тощо будував Іванов, проводив телефон, робив опалення, воду, а також робив поточні ремонти у будинку. В 2006 році, ОСОБА_3 вигнала ОСОБА_2 з сином і вони переїхали проживати в свою квартиру. На момент виїзду будинок залишався в гарному стані. На сьогоднішній день, новий власник будинок перебудував, зробив другий поверх, але в будинку ніхто не проживає.

Згідно зі ст. 16 ЗК України ( в редакції 1990 р.) та Закону України „ Про власність ( які діяли на момент будівництва) - земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у довічне успадковане володіння, участь інших осіб у будівництві не створює для них право власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок від 04.10.1991 р. зі змінами від 25.12.1992 року - інші особи, які брали участь у будівництві жилого будинку не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належать членам сімї власника жилого будинку, якщо вони брали участь лише у будівництві підсобних будівель ( літньої кухні, сараю тощо).

У звязку з тим, що позивач не приймав участі у будівництві будинку, тому він не має право вимагати визнання за ним право власності на 1/4 частину будинку.

Крім цього, не надані докази які б підтвердили той факт, що ті роботи, які були зроблені ОСОБА_2 разом з подружжям істотно збільшили цінність будинку внаслідок трудових або грошових витрат.

Позивачем надані квитанції про придбання деяких будівельних матеріалів, а саме бетону, цегли, цементу, шлакоблоків та інші, які були в основному придбані в період з 1980р. по 1989 р. у рублях, коли був жив власник цього будинку ОСОБА_6, які пішли, як стверджував позивач на будівництво підсобних будівель.

Крім цього, надані квитанції для придбання лінолеуму, плитки лицювальної, шпалерів, які пішли для поліпшення внутрішнього убранства будинку, придбані вони були ще наприкінці 80 р. та на початок 90 р. Наслідками такого ремонту тривалий час користувався як і власник цього будинку так і родина ОСОБА_2. Суд не може взяти до уваги ці квитанції, як доказ реконструкції будинку, яка вплинула би на вартість житла. Ці витрати не відносяться до реконструкції будинку. Надані також квитанції для придбання шиферу для ремонту криши, дошки для ремонту полу. Проживаючи в приватному будинку, особи повинні підтримувати його стан, проводячи відповідні поточні ремонти. Усі роботи були зроблені фактично більше 20 років назад.

Згідно довідки КП „ Харківське МіськБТІ- гараж лід „Д був побудований в 1975 році, сарай літ „Е в 1989 року, сарай літ „З 1991 р. (зі слів власника) узаконені були за ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на підставі рішення виконкому Фрунзенської райради м. Харкова № 34/ від 18.02.2003 року

Позивачем наданий письмовий розрахунок обєму виконаних робіт при будівлі надвірних будівель: літньої кухні, сараю, комори, туалету, гаражу та вартості цих робіт, яка складає 25125 грн. і на стягнення цієї суми позивач наполягає. Як вказував позивач в позовній заяві, що цей розрахунок був зроблений ТОВ „ Омега від 08.10.09 року, але як можна побачити із наданого розрахунку, він був зроблений і складений самим позивачем. В судовому засіданні позивач стверджував, що дійсно він зробив цей розрахунок, який був перевірений інженером вказаної фірми, але спеціаліст - інженер на земельній ділянці не був, будівлі не оглядав, тому що на цю територію неможливо пройти так як будинок належить іншому власнику і в цьому будинку новим власником ведеться будівництво.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не довів вимоги про розмір своїх витрат на будівництво вказаних будівель письмовими доказами. В матеріалах справи немає обєктивних даних, які б свідчили про розмір витрат вкладених позивачем в ремонт будинку або в будівництві будівель і що ця частина дійсно складає 1/4 частину будинку.

Не була проведена судово - будівельна експерта, ( про можливість її проведення, позивачу було розяснено), яка б могла підтвердила витрати з урахуванням процента зносу, так як з моменту будівництва пройшло тривалий час і тому встановити вартість побудованих будівель згідно наданим доказам неможливо.

Крім цього, за життя ОСОБА_5 розпорядилася належним їй майном, а саме ? частиною будинку 31 «а» по вул. Панфіловців у м. Харкові - уклав договір дарування від 23.04.2003 року на імя ОСОБА_3 Цей договір не оскаржений, зареєстрованій в КП „ Харківське міськБТІ про що свідчить відповідна довідка.

Як власник, ОСОБА_3 розпорядилася будинком, а саме уклала договір купівлі - продажу будинку, посвідченого 11.04.2008 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_14, р.№ 1373. з ОСОБА_8 Цей договір також не оскаржений.

У звязку з вказаними обставинами, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог у звязку з недоведеністю.

При звернення до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 165,11 грн., але розмір судового збору складає 251 грн. У звязку з тим, що позивач є пенсіонером, інших доходів немає, суд вважає необхідним частково звільнити його від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88 ,209, 212, 214- 215, ЦПК України, ст.ст.112,119 ЦК України ( в редакції 1963 року), ст.ст. 15,16 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання право власності на 1/4 частину житлового будинку в порядку реконструкції та стягнення її вартості відмовити у звязку з недоведеністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м .Харкова.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або протягом десяти днів з дня проголошення рішення без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано, якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження апеляційна скарга не подана - після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий - суддя