Справа №2-2021/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2010 року. м. Суми.

Зарічний районний суд м. Суми у складі:

головуючого - судді Шелехової Г.В.,

при секретарі - Коваленко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерно - комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Сумської філії АКБ «Укрсоцбанк», третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між ним та відповідачем був укладений кредитний договір від 05.09.2006 року, за умовами якого відповідач надав позивачу кредити у розмірі 16000 доларів США на споживчі цілі та договір іпотеки згідно якого в іпотеку банку було надано нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира, загальною площею 49, 81 кв. м., житловою площею 28,6 м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1. Позивач наданий кредит використав. З осені 2008 року, коли почав значно зростати курс долара США по відношенню до національної валюти України, позивач уважно ознайомився з текстом договору і прийшов до висновку, що кредитний договір укладений з порушенням вимог закону, а саме, договір укладений не в грошовій одиниці Україні - гривні, а в іноземній валюті, при цьому не вказана ціна валютної цінності в гривнях, крім того, для надання та одержання кредиту в іноземній валюті суб'єкти кредитних правовідносин відповідно до чинного законодавства повинні мати індивідуальну ліцензію.

Вважає, що у спірних договорах, умови яких є несправедливими для позивача, порушено принцип рівності сторін, так як ціна договору в гривнях на момент укладення договору складала 202000 гривень, а по курсу долара 8,00 грн./дол. США така ціна складає 320000 гривень, що є значним дисбалансом прав, зобов'язань і інтересів сторін на шкоду позивача. Просить визнати кредитний договір недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти заявленого позову. Вказував, що позивач отримав кредит за своїм бажанням саме в іноземній валюті, крім того, акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» має право оформлювати та видавати кредити у іноземній валюті на підставі ліцензії ОСОБА_3 Банку України, а індивідуальна ліцензія на видання і одержання кредитів в іноземній валюті не потрібна. Вважає, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 вересня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір, у відповідності до якого відповідач - акціонерно - комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» надав позивачу ОСОБА_1 кредит в сумі 16000 доларів США. За умовами вказаного договору надавався кредит з процентною ставкою 13% річних за весь строк користування кредитом, на строк по 04 вересня 2020 року включно ( а. с. 10-11 ).

Відповідач свої зобов'язання за договором виконав, надавши позивачу кредит, що підтверджується платіжними документами від 05.09.2006 року.

05 вересня 2006 року між сторонами укладено договір іпотеки згідно якого в іпотеку банку було надано нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира, загальною площею 49, 81 кв. м., житловою площею 28,6 м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 ( а. с. 13).

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Ст. 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Обґрунтовуючи свої вимоги, Позивач послалася на ч. 1 ст. 524 ЦК України, у відповідності з якою зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить з того, що укладення договору кредиту в іноземній валюті не протирічить діючому законодавству.

Право на здійснення операцій в іноземній валюті, в тому числі і надання кредитів в іноземній валюті, передбачено ч. 3 ст. 533 ЦК України, Законом України "Про банки і банківську діяльність" ( ст.ст. 2. 47-49 Закону), Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 N 15-93, постановою НБУ № 200 від 30.05.2007 року "Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України та внесення змін до деяких нормативно-правових актів ОСОБА_3 банку України", іншими нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність банків.

Зокрема, Положення про порядок видачі ОСОБА_3 банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління НБУ від 14.10.2004 №483, надає право уповноваженим банкам використовувати іноземну валюту як засіб платежу без отримання індивідуальної ліцензії за умови, що банк є ініціатором або отримувачем за валютною операцією.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банки мають право на підставі банківської ліцензії здійснювати банківські операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, при цьому ст. 2 цього закону встановлено, що терміни «кошти» у цьому Законі вживається у значенні - «гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент». Даний пункт дозволяє банкам на власний ризик, при наявності ліцензії, проводити операції з кредитування, і не зобов'язує банки брати на себе будь-які ризики пов'язані з цим кредитуванням.

Зазначена ліцензія за№ 5 від 27.09.1991 року отримана відповідачем, 27 вересня 1991 року йому надано дозвіл № 5-1 та додаток до нього ОСОБА_3 Банку України на право здійснення операцій з валютними цінностями.

Згідно з п. 1 листа НБУ від 01.09.94 р. №19013/2124 видавати кредити в іноземній валюті резидентам України може уповноважений банк України, в додатку до генеральної ліцензії якого передбачене таке право.

Невід'ємною частиною банківської ліцензії №5, виданої відповідачу 29.12.2001 року ОСОБА_3 Банком України, є Дозвіл від 29.12.2001 року за № 5-1, в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати Акціонерно- комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» з валютними цінностями.

Відповідно до Дозволу № 5-1 від 29.12.2001 року, акціонерно - комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» має право здійснювати операції з валютними цінностями, зокрема шляхом залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

Таким чином, правових перешкод для того, щоб акціонерно - комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладав кредитні договори та видавав кредити в іноземній валюті, немає.

Щодо посилання позивача на обов'язкову наявність індивідуальної ліцензії у відповідача на підставі п. п. «в» ч. 4 ст. 5 Декрету КМУ, згідно з яким «індивідуаіьної ліцензії потребують в тому числі, операції щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі»., то слід зазначити наступне.

Згідно з листом НБУ від 29.05.2001 р. №28-313/2178 щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, повідомляємо: на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

Отже, відсутнє будь-яке обмеження та необхідність наявності індивідуальної ліцензії для видачі кредитів в іноземній валюті банками, що мають банківську ліцензію НБУ та дозвіл.

Таким чином, посилання позивача на відсутність у відповідача права на видачу суми кредиту в іноземній валюті є необгрунтованим.

Суд також не бере до уваги посилання позивача на те, що умови вищенаведеного кредитного договору є несправедливими, так як через значне підвищення курсу долара США до української гривні позивач в даний час змушений сплачувати значно більшу суму тіла кредиту в гривні, ніж фактично отриману від відповідача, виходячи з наступного.

Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долару США до національної валюти - гривні.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про ОСОБА_3 України», офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Нацбанком. Згідно з ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінетів Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», валютні курси встановлюється ОСОБА_3 Банком України за погодженням з Кабінетом міністрів України.

Поряд з цим, Положенням «Про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів», затвердженого Постановою Правління ОСОБА_3 Банку України № 496 від 12.11.2003р., визначається, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату. З наведеного можливо зробити висновок, що стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, при укладенні цього договору в іноземній валюті ( доларах США ) та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, сторони за договором, (перш за все позивач), повинні були усвідомлювати, що курс національної валюти України до долару США не є незмінним, та те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинні були передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором.

Позивач, згідно з ч. 2 ст. 1056 Цивільного кодексу України, мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця. Окрім того, відповідно до п. 6 ст. 14 Закону України «Про захист прав споживачів», у позивача існувала можливість в 14-денний термін відмовитись від кредиту, проте цим правом він не скористався, отже, оцінюючи всі фінансові ризики, позивач не відмовився від отримання кредитних коштів саме в валюті долари США.

Суд приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 виконував умови договору та сплачував платежі по кредиту та відсоткам, не оспорюючи договір, що підтверджується квитанціями про внесення грошових коштів.

Згідно з п. 1 ст. 60 цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач в своїй позовній заяві не довів тих обставин, на які він посилається як на законні підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Беручи до уваги зазначене вище, суд приходить до висновку, що кредитний договір відповідає діючому законодавству та обгрунтованих підстав для визнання його недійсним немає.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 524, 533, 1046, 1054 ЦК України, ст.ст. 47, 49 Закону України « Про банки і банківську діяльність, ст.ст. 10-11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Шелєхова