Київський районний суд м. Одеси
Справа №2-2379/2010р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2010 р. Київський районний суд м. Одеси

в складі: головуючого судді Бжассо Н.В.

при секретарі Марінгос І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Відділ по забезпеченню роботи органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради про припинення права власності на частку майна, що є в спільній частковій власності та про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі вказаним вище позовом та просить право власності ОСОБА_2 на 1/5 частину квартири № 29, що знаходиться в м. Одесі по проспекту Маршала Жукова, 22 припинити шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації у розмірі вартості за ринковими цінами належної йому 1/5 частини квартири або шляхом передачі у власність ОСОБА_2 % частину; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частину квартири № 29, що знаходиться в м. Одесі по проспекту Маршала Жукова, в будинку № 22.

Позивач посилається на те, що йому на підставі договору дарування належить 3/5 частин квартири АДРЕСА_1. Його дітям, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 належать по 1/5 частині зазначеної квартири. Також йому належить ще !Л частка в квартирі АДРЕСА_2. На даний момент виникла необхідність виділення в натурі його 3/5 частин у зв'язку з тим, що в даній квартирі ще проживає його колишня дружина, ОСОБА_4, яка перешкоджає йому користуватися квартирою, принижує його гідність, постійно провокує скандали та сварки в присутності дітей. Останній належить на праві власності V* частка в квартирі АДРЕСА_2. Згідно висновку судово-технічної експертизи, виділити дану частку в натурі неможливо, тому він вважає, що для урегулювання спору можливо припинити право ОСОБА_2 на частку у спільному майні шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації у розмірі вартості за ринковими дінами належної йому 1/5 частини квартири або шляхом передачі у власність ОСОБА_2 ? частини квартири АДРЕСА_2. І таким чином 5уде виконано рішення суду про визначення місця проживання неповнолітнього сина разом із матір'ю.

У своїх вимогах позивач посилається на розподіл майна, що є у праві спільної власності, кий передбачений главою 26 ЦК України.

Законний представник неповнолітнього відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_4 позов не визнала повністю та пояснила, що їх дітям, ОСОБА_2 і ОСОБА_3, належать по 1/5 частині квартири АДРЕСА_3Сукова в м. Одесі. Власником 3/5 частин є позивач по справі. Однією з умов припинення права особи на частку в спільному майні є неможливість сумісного володіння і користування майном. Між позивачем та сином існують нормальні відношення. Він оказує матеріальну допомогу сину, припинення права особи на долю в спільному майні не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідачу належить право власності на 1/5 частину чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, що складає в загальній площі квартири 16,10 кв.м., в житлової - 10,20 кв.м.1/4 частка двокімнатної квартири АДРЕСА_2, яку позивач просить передати у власність відповідачу складає в загальній площі 12,57 кв.м., в житловій - 7,05 кв.м. Таким чином буде порушено право власності неповнолітньої особи, так як розмір житлової площі ? частини значно менше площі 1/5 частини. Іншої власності у відповідача не має. Позивач фактично пропонує укласти договір міни належної йому ? частини квартир № 10 на 1/5 частину квартири № 29, а ст. 365 ЦК України, на яку посилається позивач, не передбачає компенсацію вартості частки шляхом міни об'єктів нерухомого майна.

Представник третьої особи, відділу по забезпеченню роботи органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, в судовому засіданні пояснив, що позов не може бути задоволений, так як 1/5 частина чотирьохкімнатної квартири № 29 більше ніж 1/4 частина двокімнатної квартири № 10. При задоволені позову буде порушений майновий стан неповнолітнього. Крім того, одним з власників квартири АДРЕСА_4 є бабуся неповнолітнього, яке не є членом сім'ї. В даній квартирі ОСОБА_2 не буде забезпечений окремою кімнатою.

Представник третьої особи, служби у справах дітей Одеської міської ради, в судове засідання не з'явився.

Вислухавши позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд вважає, що для вирішення справи по суті щодо розпорядження майном неповнолітнього, суду слід виходити с правил глави 14 СК України щодо прав батьків і дітей на майно.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 18 серпня 2004 року належить 3/5 частин чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 і ? частина двокімнатної квартири АДРЕСА_2 на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2009 року.

Відповідачу ОСОБА_2 належить 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 листопада 1997 року, № 103398.

Судом встановлено, що спочатку позивач фактично запропонував представнику відповідача здійснити обмін зазначених частин з більшої частки, яка належить неповнолітньому на меншу частку. Остаточно, визначившись, позивач просив суд зобов'язати мати відповідача отримати грошову компенсацію за 1/5 частин чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, на яку б для неповнолітньому сину можливо було б купити або кімнату в квартирі спільного заселення, або житло за межами міста. З такими вимогами позивача суд погодитися не може, так як позбавлення дитини житла приведе до погіршення його майнового становища, його прав та законних інтересів.

Відповідно до ч.З ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовитися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Вказаний порядок також зазначений ч.4 ст.177 СК України що визначає порядок управління майном дитини. Однак таку згоду позивач від органу опіки та піклування не отримав, більш того представник органу опіки та піклування, який приймав участь у справ заперечує проти такого вирішення спору, оскільки вважає, що таким чином матеріальне становище неповнолітнього буде погіршене, більш того не зберігається гарантоване право неповнолітнього на його права на житло. Згоду на таке відчуження позивач не отримав і від матері неповнолітнього відповідача.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає, що вимоги позивача незаконні, необгрунтовані та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 208, 209, 212-215,218 ЦПК України, ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.175, 177 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеський області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Н.В. Бжассо