Справа № 2-403/10
Провадження № -
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2010 року Городищенський районний суд

Черкаської області

в складі :

головуючого судді Черненка В.О.

при секретарі Сидоренко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Городище цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Городищенської міської ради - засновника газети «Городище» про спростування викладених у статті фактів, що не відповідають дійсності, які принижують честь, гідність, ділову репутацію та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просять: зобовязати редакцію газети «Городище» спростувати викладені у статті «Правомірно набута власність чи рейдерство?» факти, що не відповідають дійсності та принижують їхню честь, гідність і ділову репутацію; зобовязати відповідача виплатити їм моральну шкоду по 50000 гривень кожному.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачі посилаються на те, що 01.05.2010 року, в газеті «Городище» № 4 (44) опублікована стаття, яка має назву «Правомірно набута власність чи рейдерство?». Стаття підписана «уповноваженими від спілок співвласників майна колишнього СТОВ «Колос», без жодного прізвища. Викладені в статті факти не відповідають дійсності. Зокрема, в ній говориться, що спілці колишніх працівників СТОВ «Колос» ще у 2003 році на майнові паї було виділено в натурі комплекси будівель та майно. Городищенська міська рада надала дозвіл на виготовлення Свідоцтва про право власності на вказане майно і тільки потім, зясувалося, що майно має інших власників. Насправді, це Городищенська міська рада «всупереч рішенню суду, перебравши на себе повноваження вимог діючого законодавства, допустивши суттєві порушення вимог діючого законодавства» (доведено в Городищенському районному суді, постанова від 06.04.2010 року, справа № 2-а-1-10 року), видала дозволи, про які згадують автори газетної статті. Оскільки, засновником газети «Городище» є Городищенська міська рада, то редакційна колегія газети на чолі з головою Городищенсьої міської ради ОСОБА_3, даючи дозвіл на печатання даного номеру не могли не знати, що факти, наведені в статті «Правомірно набута власність чи рейдерство?» не відповідають дійності, тому їхні дії повинні визначатись судом, як злий умисел. В газеті їх названо принизливим словом «ділки», їхні дії (звернення до суду) «незаконними», їхні акти приймання передачі «липовими», а законне відчудження майна в судовому порядку «рейдерським захопленням чужого майна». Жодним судом не доведено факту рейдерства, незаконнійсть їхніх дій чи того, що вони користувалися «липовими» документами, а тому відомості, наведені в статті, викладені не правдиво і не відповідають дійсності та ганблять їхню честь, гідність та ділову репутацію і завдають шкоди їхнім інтересам. Вважають, що шляхом наведення в газеті «Городище» в статті «Правомірно набута власність чи рейдерство?» недостовірної інформації, їм завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та приниженні честі, гідності, а також ділової репутації. Завдяки неправдивій інформації, порушені нормальні життєві звязки, через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми. Завдяки даній статті, до них підірвана довіра зі сторони їхніх бізнес-партнерів, а бізнес для них це єдине джерело прибутку. Моральну шкоду вони оцінюють в 50000 гривень кожен. Враховуючи вище викладене, просять зобовязати редакцію газети «Городище» спростувати викладені у статті «Правомірно набута власність чи рейдерство?» факти, що не відповідають дійсності та принижують їхню честь, гідність і ділову репутацію; зобовязати відповідача виплатити їм моральну шкоду по 50000 гривень кожному.

В судовму засіданні, позивачі свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на ті ж підстави, що наведені в позовній заяві.

Представники відповідача заперечували проти задоволення позову, обгрунтовуючи тим, що у спірній статті були викладені лише думки уповноважених від спілки співвласників майна колишнього СТОВ «Колос», які є оціночними судженнями, що не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Суд вислухавши позивачів, представників відповідача, повно і всебічно зясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які надані сторонами та були досліджені в судовому засіданні, вважає, що позов не обґрунтований, а тому не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, 01.05.2010 року, в газеті «Городище» № 4 (44) була опублікована стаття під назвою «Правомірно набута власність чи рейдерство?», автором якої зазначені уповноважені від спілок співвласників майна колишнього СТОВ «Колос».

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом про спростування викладених у вказаній статті фактів, що не відповідають дійсності, які принижують честь, гідність, ділову репутацію та стягнення моральної шкоди, оскільки вважають, що у статті їх названо принизливим словом «ділки», їхні дії «незаконними», акти приймання-передачі «липовими», а законне відчудження майна в судовому порядку «рейдерським захопленням чужого майна». Крім того, позивачі вважають, що дії засновника газети «Городище» - Городищенської міської ради «повинні визначатися судом, як злий умисел», оскільки «колегія газети на чолі з головою Городищенської міської ради, даючи дозвіл на печатання даного номеру, не могли не знати, що факти наведені у статті не відповідають дійсності». Також, позивачі вважають, що, шляхом наведення у вказаній вище статті недостовірної інформацї, їм була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях останніх, порушенні нормальних життєвих звязків, стосунків з оточуючими людьми, підірванні довіри до них зі сторони бізнес-партнерів. Моральну шкоду позивачі оцінили у 50000 гривень кожен.

Представники відповідача в судовому засіданні, заперечуючи факт приниження честі, гідності та ділової репутації позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у статті «Правомірно набута власність чи рейдерство?», пояснили, що стаття була опублікована, згідно листа уповноважених від спілки співвласників майна колишнього СТОВ «Колос» і у ній містяться лише оціночні судження та окремі думки стосовно викладеної у статті інформації. Ніхто не називав позивачів «ділками», а їхні дії «рейдерськими» і, тим паче не мав на меті принизити їхню честь, гідність та ділову репутацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Дослідивши в судовому засіданні зміст самої статті «Правомірно набута власність чи рейдерство?», опублікованої 01.05.2010 року у № 4 (44) газети «Городище», судом було встановлено, що прямої вказівки на позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як «ділків», чи то прямого посилання на їхні дії, як на «рейдерські» немає. Зокрема, у тексті є словосполучення «деяким ділкам», яке, як вбачається, не має прямої вказівки на позивачів. Речення: «Вважаємо, що вказані дії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 схожі на рейдерські схеми захоплення чужого майна» є лише оціночним судженням, тобто висловлюванням яке не містить фактичних даних - оцінкою дії позивачів, котрі не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, як і зазначення у статті особистої думки авторів щодо «липових», на їх думку актів прийому-передачі.

Як зазначено у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати.

Згідно з цим же пунктом вказаної Постанови, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона в праві скористатися наданим їй ч. 1 ст. 277 ЦК України та відповідним законодавством, правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Як вбачається з викладеного, позивачі, на підставі діючого законодавства, могли звернутися до редакції газети «Городище» з відповіддю на вказану статтю з власним тлумаченням викладеного у ній, надавши інформації іншу оцінку. Проте, позивачами цього зроблено не було, а в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зазначив, що він взягалі не вбачає в цьому потреби.

Щодо посилання позивачів на те, що суд повинен визначити дії відповідача як злий умисел, то жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд сам оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявнх у справі доказів. Так, суд, враховуючи зазначене, не знайшовши доказів про умисне поширення відповідачем інформації, неправдивість (недостовірність) якої він усвідомлював при написанні статті, прийшов до висновку, що злий умисел у діях відповідача відсутній.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позов в частині спростування викладених у статті фактів, що не відповідають дійсності, які принижують честь, гідність, ділову репутацію, до задоволення не підлягає, оскільки не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати.

Щодо вимог позивачів в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, то відповідно до ст. 57 та ст. 60 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Зокрема, вона полягає у душевних стражданнях, яких фізична ооба зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів, а також у приниженні честі гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Щодо дій відповідача, які, на думку позивачів, принижують їхню честь, гідність та ділову репутацію, то суд, як зазначено вище, вже дав їм правову оцінку. Що ж стосується душевних страждань позивачів, порушення нормальних життєвих звязків, стосунків з оточуючими людьми, підірвання довіри до них зі сторони бізнес-партнерів, які сталися внаслідок написання вказаної вище статті, то ні позивач ОСОБА_1, ні позивач ОСОБА_2 не надали суду жодного доказу в підтвердження заподіяння їм моральної шкоди, крім окремих сплесків емоцій в судовому засіданні. Зокрема, твердження позивача ОСОБА_1 про те, що через вказану статтю у нього розвинулася гіпертонічна хвороба, чи про те, що інші особи відмовляються укладати з позивачами господарські договори, жодним доказом у судовому засіданні підтверджені не були, а доказування, як було зазначено вище, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, вимоги позивачів у частині стягнення з відповідача у відшкодування моральної шкоди по 50000 гривень кожному, задоволені бути не можуть, оскільки вони не довели в судовому засіданні заподіяння їм з боку відповідача моральної шкоди.

09.06.2010 року, Городищенським районним судом була винесена ухвала, згідно якої позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відстрочено сплату повної суми судового збору по цивільній справі за даним позовом до вирішення справи по суті. Враховуючи вище викладене, та те, що справу по суті вирішено, суд, на підставі ч. 2 ст. 82 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави судові витрати, а саме з кожного: судовий збір у розмірі 2517 гривень (згідно Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито») та 195 гривень 00 копійок (розгляд справ майнового характеру та про захист честі, гідності та ділової репутації) витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На підставі наведеного та керуючись ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст. ст. 23, 277 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 13, 14, 57, 60, 82, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Городищенської міської ради - засновника газети «Городище» про спростування викладених у статті фактів, що не відповідають дійсності, які принижують честь, гідність, ділову репутацію та стягнення моральної шкоди, відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати у сумі 2712 (дві тисячі сімсот дванадцять) гривень 00 копійок, з яких: 2517 (дві тисячі пятсот сімнадцять) гривень 00 копійок судовий збір (державне мито) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 195 (сто девяносто пять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у сумі 2712 (дві тисячі сімсот дванадцять) гривень 00 копійок, з яких: 2517 (дві тисячі пятсот сімнадцять) гривень 00 копійок судовий збір (державне мито) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 195 (сто девяносто пять) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області, через Городищенський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги, в 10-ти денний строк, з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_4