Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 2-149/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2010 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Волощука В.В.

при секретарі Корнєйчук О.В.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Олевську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Юридична консалтингова фірма „Легарс до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю „Юридична консалтингова фірма „Легарс (далі ТОВ „ЮКФ „Легарс) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, про відшкодування шкоди, та просить суд стягнути з відповідача, у відшкодування майнової шкоди, спричиненої неналежним виконанням відповідачем покладених на нього трудових обовязків, в розміри виявленої недостачі на суму 44591.09 грн., та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що у період з 18.09.2002 року по 22.05.2009 року ОСОБА_2, перебував у трудових відносинах з ТОВ „ЮКФ „Легарс, а з 05.03.2003 року відповідача позивачем було призначено начальником дробарно-сортувального цеху. 13.03.2003 року з відповідачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. За результатами проведеної планової інвентаризації від 15.05.2009 року у ОСОБА_2, було виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей на суму 44591.09 грн. Заподіяну ТОВ „ЮКФ „Легарс шкоду ОСОБА_2, не відшкодував. Посилаючись на зазначені обставини представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги до відповідача підтримав та просить суд задовольнити позов у повному обсязі і стягнути з відповідача зазначену завдану шкоду та понесені витрати при зверненні до суду.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги ТОВ „ЮКФ „Легарс не визнали і вважають їх такими, що є необґрунтованими, безпідставними та такими, що мають бути залишеними без задоволення, оскільки відповідач працюючи у позивача виконував покладені на нього трудові обовязки у відповідності до покладених на нього посадових обовязків та у відповідності до трудового законодавства. Крім того інвентаризаційний опис та порівняльна відомість № 1 від 15.05.2009 року, з якою відповідача було ознайомлено та на яку, як доказ недостачі ОСОБА_2, перед ТОВ „ЮКФ „Легарс посилається позивач, не відповідає дійсності, оскільки частина товарно-матеріальних цінностей, які зазначені у вказаному інвентаризаційному описі та порівняльній відомості № 1 від 15.05.2009 року - списані актом від 01.04.2009 року, який затверджено виконавчим директором ТОВ „ЮКФ „Легарс 01.04.2009 року, а частина передані по акту передачі від 22.05.2009 року відповідальній особі ТОВ „ЮКФ „Легарс, даний акт також затверджено виконавчим директором ТОВ „ЮКФ „Легарс 22.05.2009 року. Зазначені в інвентаризаційному описі № 1 від 15.05.2009 року матеріальні цінності (електроди, кисень, тощо) ОСОБА_2, передавав працівникам ТОВ „ЮКФ „Легарс для використання на виробництві і завдати шкоди позивачу не міг, так як матеріали було використано відповідно до виконаних робіт на виробництві. Просять суд відмовити позивачу у позові за безпідставністю заявлених позовних вимог.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2, з 18.09.2002 року по 22.05.2009 року перебував у трудових правовідносинах з ТОВ „ЮКФ „Легарс, а саме: з 18.09.2002 року по 31.12.2002 року перебував на посаді начальника зміни, що стверджується копією наказу позивача від 13.09.2002 року № 3, та з 05.03.2003 року відповідача ОСОБА_2, позивачем було призначено начальником дробарно-сортувального цеху, що стверджується копією наказу № 7 від 03.03.2002 року. 13.03.2003 року з відповідачем було укладено типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, що стверджується копією відповідного договору. За результатами проведеної планової інвентаризації від 15.05.2009 року у ОСОБА_2, було виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей на суму 44591.09 грн. У звязку з чим наказом № 23 від 18.05.2009 року відповідача ОСОБА_2, було звільнено із займаної посади, відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України (винні дії працівника, що безпосередньо обслуговує товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу), що стверджується копією зазначеного наказу та слідує із копії трудової книжки відповідача. Заподіяну ТОВ „ЮКФ „Легарс шкоду ОСОБА_2, не відшкодував, оскільки товарно-матеріальні цінності зазначені в інвентаризаційному описі та порівняльній відомості № 1 від 15.05.2009 року він передавав працівникам ТОВ „ЮКФ „Легарс для використання на виробництві.

Із інвентаризаційного опису та порівняльної відомості № 1 від 15.05.2009 року, з якою відповідача було ознайомлено під розпис, слідує, що у ОСОБА_2, було виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей на суму 62138.81 грн.

В свою чергу відповідно до акту списання товарно-матеріальних цінностей від 01.04.2009 року, уточнена позивачем сума недостачі відповідача перед позивачем становить 44591.09 грн., яку ОСОБА_2, допустив на думку позивача під час виконання своїх обовязків - начальника дробарно-сортувального цеху ТОВ „ЮКФ „Легарс, будучи матеріально-відповідальною особою.

13.03.2003 року між ТОВ „ЮКФ „Легарс та ОСОБА_2, було укладено типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Строк дії договору було встановлено на весь період роботи відповідача у позивача, що стверджується відповідним договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 13.03.2003 року. Відповідно до вказаного договору, відповідач як начальник дробарно-сортувального цеху повинен забезпечувати збереження довірених йому підприємством матеріальних цінностей, старанно відноситись до переданих йому для зберігання матеріальних цінностей, своєчасно інформувати адміністрацію підприємства про обставини, які загрожують збереженню матеріальних цінностей, вести облік і подавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух, залишки довірених йому матеріальних цінностей, приймати участь в інвентаризації матеріальних цінностей.

Наказом № 22 від 15.05.2009 року, відповідачу позивачем було оголошено догану за виявлену недостачу матеріальних засобів на суму 34 705.98 грн., внаслідок халатного відношення до своїх службових обовязків, неконтрольоване використання матеріальних засобів, їх несвоєчасне списання і здачу відпрацьованих засобів на склад підприємства, що стверджується копією відповідного наказу.

Дані правовідносини врегульовані слідуючими нормативно-правовими актами, зокрема із п.1 ст.134 КЗпП України слідує, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розміри шкоди заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо звязані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВС України № 14 від 29.12.1992 року „Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками передбачено, що в даному випадку зясовується якими неправомірними діями заподіяно шкоду і чи входили до функцій працівника обовязки, неналежне виконання яких призвело до шкоди, в чому полягала його вина, в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду.

Разом з тим п.8 вказаної постанови Пленуму ВСУ передбачено, що при розгляді справ про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), суд зобовязаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст..135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір та чи був він укладений.

Відповідно до Постанови Державного ОСОБА_5 Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріату Всесоюзної ОСОБА_6 Профспілок „Про затвердження переліку посад і робіт, які заміщуються або виконуються працівниками, з якими підприємства можуть укладати письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілості цінностей, які передані їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва № 447/24 від 28.12.1977 року, чинної на час розгляду справи, зазначено відповідний перелік посад і робіт, які заміщуються або виконуються працівниками, з якими підприємства можуть укладати письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілості цінностей, які передані їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва.

Оскільки Перелік не підлягає розширеному тлумаченню, у таких випадках договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 13.03.2003 року не має юридичного значення, а тому не є підставою для притягнення ОСОБА_2, до повної матеріальної відповідальності, так як відповідач не належить до категорії працівників (за займаною посадою і виконаною роботою), з якими підприємство повинно укладати письмовий договір про повну матеріальну відповідальність.

Крім того суд не бере до уваги інвентаризаційний опис та порівняльну відомість № 1 від15.05.2009 року, оскільки факт недостачі товарно-матеріальних цінностей зазначених в ньому не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, а спростовується, як матеріалами справи так і показами свідків допитаних в судовому засіданні та пояснень відповідача, які підтвердили факт списання та передачі товарно-матеріальних цінностей внаслідок їх використання для виробництва в ТОВ „ЮКФ „Легарс. Інших доказів, які б підтверджували недостачу товаро-матеріальних цінностей в ТОВ „ЮКФ „Легарс, та яка б могла виникнути з вини ОСОБА_2, представником позивача суду не надано.

Згідно пункту 23 зазначеної вище Постанови Пленуму ВС України слідує, що позивач повинен надати матеріали інвентаризації, актів ревізії та облікових документів, актів й інших документів про недостачу майна, довідок й інших документів про вартість майна, доказів про винне порушення працівником обовязків за трудовим договором і наявність причинного звязку між його протиправною поведінкою і шкодою, яка наступила, час її виявлення, пояснень працівника, актів і доповідних записок службових осіб, матеріалів службових перевірок, експертизи про допущені порушення і причини шкоди, документів про коло трудових обовязків працівника.

Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись: ст.ст.10, 11, 15, 57, 60, 81, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст.130,134,135-1 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична консалтингова фірма «Легарс» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскарженим до апеляційного суду Житомирської області через Олевський районний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня його проголошення. А особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_7