Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2010 року Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Середи А.В.

при секретарі - Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди в сумі 16496 грн. 50 коп., мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2, працюючи продавцем у магазині «Візит», власником якого він є, протягом останніх трьох місяців постійно недодавала позивачу суму виручки, в результаті чого утворилась недостача, яку, згідно з розпискою, написаною власноручно відповідачкою 13.08.2007 року, остання зобовязувалась виплатити до 27 серпня 2007 року. Так як до теперішнього часу ОСОБА_2 свої зобовязання не виконала, ОСОБА_1 змушений був звернутись до суду з вищезазначеним позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 наполягали на позовних вимогах, посилаючись на письмові докази, що долучені до справи та показання свідків, допитаних у судовому засіданні, та просили суд стягти з відповідачки 16496 грн. 50 коп., в порядку відшкодування завданих матеріальних збитків неправомірними діями ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що розписка написана ОСОБА_2 під впливом морального тиску позивача. Крім того, ОСОБА_2 не була зарахована на роботу продавцем магазину «Візит», оскільки ніяких доказів на ствердження цього позивачем суду не надано. А тому позивач не мав ніяких правових підстав укладати з нею договір про повну матеріальну відповідальність. Також відповідач та її представник заявили у судовому засіданні про сплив строку позовної давності, яка по даному спору становить один рік, що є підставою для відмови у позові.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та вивчивши матеріали справи приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обовязковим... при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Відповідно до ст. 24-1 КЗпП України у разі укладення трудового договору між працівником та фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладнений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному міністерством праці та соціальної політики України.

Як вбачається з матеріалів справи зазначені вимоги трудового законодавства позивачем не були дотримані.

Крім того, відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну І матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які виконують роботи, безпосередньо звязані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджується в порі який визначається Кабінетом Міністрів України.

У Переліку посад і робіт, що виконують працівники, з якими підприємс установою, організацією можуть бути укладені письмові договори про повну матеріє відповідальність за незабезпечення схоронності цінностей, переданих їм для зберігг обробки, продажі (відпуску), перевезенням або застосуванням у процесі виробниі затвердженим постановою ДК РМ СРСР від 28.12.1977 року № 447/24, посада прода магазину не зазначена. А тому суд погоджується з твердженнями представ? відповідача, що позивач не мав ніяких правових підстав укладати з ОСОБА_2 догое про повну матеріальну відповідальність.

Також слід зазначити, що відповідно до ч. З ст. 233 КЗпП України для зверненні власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виявив заподіяну ОСОБА_2 шкод^ 13 серпня 2007 року, що стверджується актом від 13.08.2007 року та розпискою ОСОБА_2 від 13.08.2007 року, тобто по питанню стягнення з ОСОБА_2 заподіяної йому шкоди мав звернутись до 13.08.2008 року, позовна заява ж подана 09.08.2010 року, тому суд погоджується з твердженнями представника відповідача про сплив позовна давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосуванні якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди задоволенню не підлягає.

На підставі зазначеного та керуючись ст. 2. ст., ст. 24, 24-1, 135-1, 233 КЗпП України, ст. 267 ЦК України та ст., ст. 10, 11, 209, 212. ст. 213 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди за відсутністю підстав та спливом строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Л.В.Середа

Повний текст рішення виготовлено та підписано суддею 05 листопада 2010 року.