АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа 22-ц20/2010 р. Головуючий 1 інстанції
Категорія - право власності ОСОБА_1
Доповідач Зазулинська Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду

Харківської області в складі:

головуючого - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П

суддів ЯЦИНИ В.Б., ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарі Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 15 травня2009 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Харківської міської ради , третя особа -Житлово кооперативне об»єднання « Еліт-Простор» про визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА :

09 вересня 2008 року ОСОБА_3 звернулася до Фрунзенського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_2, Харківської міської ради , третя особа Житлово- кооперативне об»єднання « Еліт-Простор» - про визнання права власності на ? частину квартиру, придбану за спільні кошти подружжя у період сумісного проживання.

Зазначала, що з 05 червня 1965 року перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 03 жовтня 2002 року.

Під час шлюбу ОСОБА_4 у повному обсязі були сплачені пайові внески за кооперативну квартиру АДРЕСА_1 і вона має право власності на ? частину цієї квартири.

23 вересня 2007 року ОСОБА_4 помер, про що вона дізналася в березні 2008 року.

12-та Харківська державна нотаріальна контора повідомила, що свідоцтво про право на спадщину буде видано відповідачу ОСОБА_2 та рекомендувала з приводу свідоцтва про право власності звернутися до суду.

На підставі наведеного і посилаючись на ст.146 ЖК України, п.43 Примірного статуту житлового-будівельного кооперативу, ст..ст.22,24,28,29 КпШС та роз»яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 18.09.1987 року позивач просила суд:

- визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1;

- зобов»язати виконком Харківської міської ради видати їй свідоцтво про право власності на ? частину вказаної квартири ;

- заборонити 12-й Харківській державній нотаріальній конторі видавати свідоцтво про право на спадщину на цю квартиру.

Ухвалою судді Фрунзенського районного суду міста Харкова від 16 вересня 2008 року накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2. яка належить ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечувала, посилаючись на те, що шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 було розірвано 05 червня 1991 року, а повна виплата паю за спірну квартиру закінчилося у листопаді 1992 року, тому позивач може претендувати тільки на частку у паєнагромадженнях, а не на частку квартири.

Харківська міська рада і житлово-кооперативне обєднання „ Еліт-Простор участі в розгляді справи не брали.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 15 травня 2009 року позов ОСОБА_3 задоволено частково: визнано за нею право власності на 45/100 частин квартири АДРЕСА_3 і стягнуто на її користь з ОСОБА_2 судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення і ухвалити нове, яким в позові ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на те, що під час перебування позивачки у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 спірна квартира не набувала статусу спільного майна подружжя і позивач може претендувати тільки на частку у паєнакопиченнях.

Заслухавши доповідь судді; пояснення учасників процесу; перевіривши матеріали справи ; доводи апеляційної скарги та нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами, судова колегія доходить висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 червня 1965 року (а.с.3), який розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Владивостока Приморського краю Російської Федерації від 05 жовтня 1989 року .05 червня 1991 року відділом запису актів громадянського стану виконкому Фрунзенської районної ради народних депутатів міста Харкова здійснено відповідний запис за № 452 і ОСОБА_4 видано свідоцтво про розірвання шлюбу.(а.с.30,41)

27 вересня 2007 року ОСОБА_4 помер.

Згідно довідки Житлового кооперативу „Простор 15-а ОСОБА_4 належить квартира АДРЕСА_1, перший внесок за яку сплачено ним 05.10.1978 року, повністю внески виплачені в листопаді 2002 року і розмір їх складав 11070 руб., а після переоцінки пайового внеску 10664 руб.

Визнаючи за ОСОБА_3 право власності на 45/100 частин вказаної квартири суд першої інстанції виходив з того, що за період знаходження у шлюбі ОСОБА_4 і ОСОБА_3 сплачено 9677,20 руб. пайових внесків, що дорівнює 90/100 частинам квартири, є спільної сумісною власністю подружжя, в якій позивачу належить ? частина.

Між тим, за клопотанням відповідача ОСОБА_2ВА. апеляційним судом витребувана копія рішення Ленінського районного суду міста Владивостока Приморського краю Російської Федерації від 01 червня 1992 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 і за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна.

З вказаного рішення вбачається , що спільне проживання подружжя тривало до липня 1984 року. Поділу між сторонами підлягало майно на загальну суму 27727 руб., у тому числі 66656 руб. паєнагромаджень.

Рішенням суду майно на загальну суму 27727 руб, у тому числі паєнагромадження в ЖБК „Простор станом на 01.07.1984 року залишено ОСОБА_4 і з нього на користь ОСОБА_3 стягнуто компенсацію вартості ? його частини в сумі 13222 руб. Рішення набрало чинності.

Відповідно до розяснень, що містяться в п.п „и п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 18 вересня 1987 року „ Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи ( зі змінами і доповненнями) до повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженнях, а після завершення сплати про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки в паєнагромадженні.

Будь - яких доказів сумісного проживання , ведення спільного господарства з ОСОБА_4 і своєї участі у сплаті пайового внеску за спірну квартиру після вирішення судом спору про поділ паєнагромаджень позивачка та її представник суду не надали і на такі докази не посилалися.

Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно не придбавалося, майно набуте кожним з них за цей період може бути визнано особистою приватною власністю дружини чи чоловіка.

Виходячи з встановлених по справі обставин судова колегія доходить висновку про те, що спірна квартира не є спільною власністю подружжя , а є особистою власністю ОСОБА_4 і позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на частку цієї квартири є безпідставними, тому відмовляє у їх задоволенні.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 судова колегія відповідно до вимог ч.6 ст.154 ЦПК України вважає за необхідне скасувати і вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірну квартиру.

Керуючись ст.ст.303,304,п.2 ч.1 ст.307, ст.ст.313,314,316,319 ЦПК України судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 15 травня 2009 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою судді Фрунзенського районного суду міста Харкова від 16 вересня 2008 року і зняти накладений вказаною ухвалою арешт на квартиру АДРЕСА_1

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий

Судді -