АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія земельні ОСОБА_1
Доповідач Зазулинська Т.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів КАРІМОВОЇ Л.В,. ОСОБА_2

при секретарі Шпарага О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 вересня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поновлення меж земельної ділянки та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2007 року ОСОБА_5 звернулася до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поновлення пореного права та відшкодування моральної шкоди, який у жовтні 2007 року доповнила.

Позивач зазначала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину їй належить житловий будинок № 143 по вул..Некрасова в місті Ізюмі. Відповідачі є співвласниками сусіднього житлового будинку № 145. Земельні ділянки, на яких розташовані належні їй та відповідачам житлові будинки є суміжними.

У листопаді 2006 року відповідач ОСОБА_3 самочинно демонтував огорожу, якам проходила по межі земельних ділянок, переніс її у бік її земельної ділянки, порушивши тим самим межі землекористування; захопив частину її земельної ділянки. При цьому зруйнував накриття для зберігання дров, пошкодив шифер у кількості 10 штук і обшиття покрівлі будинку, крім того висловлював на її адресу безпідставні претензії ображав її, погрожував фізичною розправою. Такими діями відповідач спричинив їй моральну шкоду, оскільки стан її здоров»я погіршився, змінився звичний уклад життя, вона змушена звертатися до міліції, відчуває небезпеку для себе.

При розгляді спірного питання щодо меж суміжного землекористування виїзною комісією міськвиконкому було встановлено невідповідність їх з технічною документацією.

Відновити межі землекористування у позасудовому порядку не уявляється можливим.

На підставі наведеного просила відновити межу її земельної ділянки з боку будинку № 145 по вул..Некрасова в місті Ізюмі у відповідності до технічного плану;

Стягнути на її користь з ОСОБА_3 1500 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Призначити по справі судову технічну експертизу.

Відповідач ОСОБА_3 на позов подав письмові заперечення. Вказував, що дійсно демонтував навіс та частину огорожі ОСОБА_5, оскільки комісією міськвиконкому було встановлено, що навіс побудовано позивачкою на частині його земельної ділянки. Таким чином, він не порушував меж землекористування, а відновив їх згідно до технічного плату з чим погодилися і працівники міліції, відмовивши у порушенні кримінальної справи проти нього за заявою ОСОБА_5 за ст..194 КК України за відсутністю в його діях складу цього злочину.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 листопада 2007 року по справі була призначена технічна експертиза для вирішення питання відповідності технічній документації меж суміжного землекористування між земельними ділянками №№ 143 і 145 по вул..Некрасова в місті Ізюмі Харківської області. Проведення експертизи було доручено ХНДІСЕ ім.Бокаріуса. .

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 вересня 2010 року встановлено межу землекористування між будинками № 143 по вул..Некрасова в місті Ізюмі, що належить ОСОБА_5 та № 145 по вул..Некрасова в місті Ізюмі, що належить ОСОБА_3 і ОСОБА_4.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди* 800 грн. витрат на правову допомогу, 2877 грн. витрат за проведення експертизи, 15,46 грн. транспортних витрат та 300 грн. витрат на кадастрову зйомку земельних ділянок.

Вказане рішення оскаржується відповідачами в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди і розподілу судових витрат.

ОСОБА_3 і ОСОБА_4 просять рішення в цій частині скасувати і відмовити ОСОБА_6 в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди і стягнення з них судових витрат по справі, посилаючись на те, що вони намагалися вирішити питання щодо меж суміжного з позивачкою землекористування мирним шляхом, у той час як позивачка цього уникала і через відсутність у неї документів, що посвідчують право користування чи право власності на земельну ділянку звернулася до суду, тому понесені нею витрати на проведення експертизи не підлягають відшкодуванню . Посилаються, що вони маючи похилий вік, протягом 3-х років змушені були з»являтися до суду, що відображалося на стані їх здоров»я та порушувало звичайний уклад їх життя .

Заслухавши доповідь судді; пояснення учасників процесу ; перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України в межах апеляційного оскарження, судова колегія вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_5 в частині відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з доведеності вини ОСОБА_3 у порушенні меж суміжного з позивачкою землекористування та вимог ст. 1167 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Висновок суду в цій частині узгоджується з фактичними обставинами, оскільки рішенням суду в частині вирішення земельного спору, межі земельного користування між будинками сторін перенесені у бік земельної ділянки відповідачів і рішення в цій частині ними не оскаржено.

Між тим, розмір стягнення у відшкодування спричиненої шкоди визначений судом виходячи з тривалості порушення ОСОБА_3 прав позивачки, з чим судова колегія не може погодитись, оскільки висновок суду в цій частині не ґрунтується на матеріалах справи.

Так, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом. право власності на жилий будинок з надвірними будівлями по вул..Некрасова,143 в місті Ізюмі ОСОБА_5 набула 16 лютого 2007 року, тобто з часу його державної реєстрації. (а.с.6 т.1), тому судова колегія вважає, що визначена судом сума стягнення на її користь у відшкодування моральної шкоди не відповідає об»єму і характеру моральних страждань в зв»язку з завищенням, тому рішення в цій частині підлягає зміні, зі зменшенням суми стягнення.

В іншій оскаржуваній частині рішення скасуванню чи зміні не підлягає, оскільки питання про розподіл судових витрат вирішено судом у відповідності з вимогами ст.ст.79,84,88 ЦПК України. Рішення суду ухвалено на користь позивачки, тому суд правомірно стягнув з відповідача понесені нею та належним чином документально підтверджені судові витрати, до яких відповідно.

Керуючись ст. ст.303,304, п.3 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309, ст..сит.313,314,316,319,324 ЦПК України судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 вересня 2010 року змінити в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, зменшивши суму стягнення на її користь з ОСОБА_3 у відшкодування цієї шкоди до 300,00 грн.

В іншій оскаржуваній частині вказане рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -