Іванківський районний суд Київської області
Справа №2-1505/2010р
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2010 року Іванківський районний суд Київської області в складі головуючої судді Слободян Н.П., при секретарі Салівон Т.І., за участю представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача, його представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Іванків справу за позовом Іванківського районного цента зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття до ОСОБА_4 про стягнення допомоги по безробіттю у звязку із встановленням факту належності безробітної особи до категорії зайнятих,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із зазначеним вище позовом до відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.02.2007 року, 17.04.2007 року та 08.05.2008 року ОСОБА_4 був зареєстрований у центрі зайнятості як такий, що шукає роботу.

15.05.2008та 24.04.2007 року йому було надано статус безробітного. Всупереч законодавства, ОСОБА_4 ще з 13.09.2005 року був зареєстрований як фізична особа підприємець, що співпало з датами надання йому статусу та періодами перебування його на обліку в центрі зайнятості. Ця інформація надійшла 17.08.2010 року на запит позивача (№ 500 від 17.08.2010 року) від Державного реєстратора відповідно до ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців». В ході розслідування було встановлено факт самостійного працевлаштування ОСОБА_4В.( акт № 50 від 19.08.2010 року). Тобто останній не повідомив позивача про те, що він відноситься з 13.09.2005 року до категорії зайнятого населення. Сума допомоги по безробіттю, виплачена відповідачу, що підлягає поверненню становить 3037,21 грн..

20.08.2010 року відповідач був ознайомлений з наказом про повернення коштів № 47 від

19.08.2010 року. Однак на даний час кошти не повернуті. Позивач просить стягнути з відповідача 3037,21 гри.

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені вище.

У судовому засіданні відповідач та його представник позовних вимог не визнали, посилаючись на те, що дійсно ОСОБА_4 13.09.2005 року зареєструвався як субєкт підприємницької діяльності - фізична особа. Ще у грудні 2005 року він здав заяву в МДПІ про припинення підприємницької діяльності, здав патент в РДА. Йому сказали, що більше від нього нічого не потрібно. Знову викликали в МДПІ, де сказали, що вони подають РДА заявку, і він вже не приватний підприємець. Після цього він працював у школі у Варівську. Про те, що слід вчинити ще будь-які дії йому ніхто не повідомив. Ніякої підприємницької діяльності з того часу ( грудня 2005 року) не здійснював, жодних доходів не отримував.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Як свідчить довідка з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ОСОБА_4 13.09.2005 року зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності - фізична особа. 22.12.2005 року до цього реєстру внесено рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності. Про те, що це рішення щодо припинення державної реєстрації не є остаточним скасуванням його реєстрації, як підприємця, і слід вчинили ще будь-які дії, йому ніхто не повідомив. Вважав, що вже не є приватним підприємцем. Ніякої підприємницької діяльності не здійснював, жодних доходів не отримував. Реєструючись як безробітний у відповідача, він вважав, що давно не є приватним підприємцем. 14.02.2007 року, 17.04.2007 року та 08.05.2008 року ОСОБА_4 був зареєстрований у центрі зайнятості як такий, що шукає роботу.

15.05.2008року та 24.04.2007 року йому було надано статус безробітного. За період перебування на обліку йому було виплачено допомогу по безробіттю 3037 грн. 21 коп.

Відповідно до п. «б» ч.3 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» де зайнятого населення належать громадяни, які самостійно забезпечують себе роботи і включаючи підприємців. В даному випадку формально ОСОБА_4 не буя виключений на час постановки на облік як такого, що шукає роботу та надання статусу безробітного з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та осіб підприємців, хоча ij подав заяву про прийняте рішення про припинення підприємницької діяльності. Hr І здійснював підприємницьку діяльність, вважаючи що вчинив всі дії, що необхідні дл&gз; скасування реєстрації його як підприємця. А отже не може вважатися таким, ще | самостійно забезпечував себе роботою.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»: «Застраховані особи, зареєстровані і установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальний І послуг», «Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послу: І застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків тг" зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення і. . надання соціальних послуг». В даному випадку умислу з боку відповідача ч Т зловживання не було, оскільки він був переконаний, що не є підприємцем. Жодна посадових осіб ( і державний реєстратор, і посадові особи центра зайнятості) Нс| попередили його про те, що необхідно перевірити скасування його реєстрації, як підприємця, він же вважав, що виконав всі дії щодо його скасування ще за кілька років до отримання статусу безробітного та допомоги від позивача.

На підставі ст.. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року, ст.. 1, 2 Закону України «Про зайнятість населення», керуючись ст. 57, 60, 64, 213-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: