Кіровський районний суд м.Дніпропетровська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2010 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Бабка Г.Г.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про зобовязання внести зміни до договору про надання споживчого кредиту,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про зобовязання внести зміни до договору про надання споживчого кредиту. В обґрунтування позову, в ході розгляду справи уточнивши останній, остаточно зазначив, що 29.05.2007 року між ним та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк») був укладений договір про надання споживчого кредиту, відповідно до п.1.1 якого банк зобовязувався надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті розмірі 34218 доларів США, що дорівнює еквіваленту 172800 грн. 90 коп. за курсом НБУ на день укладення кредитного договору. Цільове призначення кредиту було придбання транспортного засобу TOYOTA CAMRY. Відповідно до умов договору йому була зарахована грошова сума в розмірі 34218 доларів США на його поточний рахунок, який був відкритий в банку на його імя. Дана сума того ж дня була переведена банком за курсом, що діяв на день укладення договору кредиту, у національну валюту, що склала 172800 грн. 90 коп. Потім дана грошова сума була перерахована банком ПП «Оріон». Згідно п.3.1 договору купівлі-продажу від 25.05.2007 року йому було передано товар транспортний засіб TOYOTA CAMRY, після сплати вищезазначеної суми. Отже, відповідно до умов кредитного договору, а саме п.1.4, банком були фактично зараховані на поточний рахунок кредитні кошти у національній валюті гривні в розмірі 172800 грн. 90 коп. Відповідно до квитанцій про сплату за користування кредитними коштами за період з 29.06.2007 року по 19.04.2010 року ним було сплачено банку суму в розмірі 103781 грн. 50 коп., що дорівнює еквіваленту за курсом НБУ на день укладення договору сумі 20550,79 доларів США. При чому, майже кожного місяця він повинен був купувати іноземну валюту долар США та тільки у такому випадку проводити погашення за кредитним договором, що він вважає порушенням своїх прав та невідповідністю нормам цивільного законодавства. Враховуючи, що згідно з графіком погашення кредиту він повинен сплатити загальну суму за користування кредитними коштами 50251,05 доларів США, що дорівнює еквіваленту 253767 грн. 80 коп. на момент складання договору кредиту, вважає, що ним було сплачено значну частину грошових коштів за користування кредитом. Отже на даний час залишилось сплатити ще 149986 грн. 30 коп., а не 218052 грн. 16 коп., як зазначено у довідці-рахунку заборгованості за користування кредитом на 19.04.2010 року. Тому вважає, що вимоги банку щодо зобовязання сплатити на 68065 грн. 86 коп. більше ніж повинно бути сплачено є незаконними, а тому вимоги банку щодо змушення його сплачувати основне тіло кредиту та проценти за користування кредитом лише в іноземній валюті доларах США, є також протизаконними. Також зазначив, що грошовою одиницею України є гривня, яка є єдиним законним засобом платежу на її території. Відповідач не мав законних підстав для укладення договору кредиту та надання кредитних коштів в іноземній валюті, не отримавши при цьому індивідуальну ліцензію НБУ, а також не мав підстав щодо примушування його до проведення погашення кредиту виключно в іноземній валюті. Отже подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час, є порушенням принципу справедливості, добросовісності. Несправедливим зокрема є умови договору щодо надання кредиту та погашення кредиту в доларах США, оскільки всі ризики знецінення національної валюти відповідач перекладає виключно на позивача. В звязку з викладеним, просив зобовязати відповідача внести зміни до договору про надання споживчого кредиту від 29.05.2007 року шляхом приведення його відповідно до норм чинного законодавства, а саме: змінити валюту кредиту в п.1.1 розділу 1 кредитного договору з долара США на національну валюту гривню відповідно до курсу НБУ, що існував на момент укладення кредитного договору (один долар США дорівнює 5,05 грн.); провести перерахунок платежів згідно з графіком погашення кредиту та відсотків за користування ним відповідно до курсу НБУ, що існував на момент укладення кредитного договору (один долар США дорівнює 5,05 грн.).

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та, посилаючись на викладені в уточненій позовній заяві підстави, просила суд задовольнити останню в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила суд у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що отримуючи грошові кошти в кредит позивач не предявляв жодних вимог, щодо недійсності даного правочину. Відповідач має ліцензію НБУ на право використання іноземної валюти як засобу платежу, а тому відповідач має право при визначенні ціни договору визначати його виконання в іноземній валюті, а також на предявлення вимог по поверненню кредитів в іноземній валюті, крім того, відповідач не мав на меті інших цілей ніж ті, що передбачені цивільним законодавством для кредитних договорів, а саме надати позивачу кредит у відповідному розмірі та валюті та одержати від позивача повернення такої суми кредиту у валюті кредиту та у строки встановлені кредитним договором.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.05.2007 року між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до п.1.1 якого банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті, а саме: в розмірі 34218 доларів США, що дорівнює еквіваленту 172800 грн. 90 коп. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит в порядку та на умовах, зазначених в даному договорі (а.с.5-8).

Згідно п.1.2.2 кредитного договору позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення, згідно додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 29.05.2014 року.

Згідно п.1.3.5 кредитного договору, останній надається позичальнику для особистих потреб, а саме: придбання транспортного засобу TOYOTA CAMRY.

Згідно п.1.4 кредитного договору банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника №0800 в банку.

Як вбачається з платіжного доручення №34659 від 29.05.2007 року банк перерахував обумовлені кредитним договором кошти в сумі 34218 доларів США за зазначений вище поточний рахунок позивача (а.с.113).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.ч.1,3,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.ст.6,627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст.652 у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Відповідно до ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як встановлено судом, кредитний договір від 29.05.2007 року підписаний обома сторонами, що свідчить про їх обізнаність з умовами кредитного договору і згодою з цими умовами, сторонами була погоджена валюта, в якій видано кредит - у доларах США, погоджено графік погашення кредиту з визначенням валюти погашення також у доларах США (а.с.7 зв.,8). З часу підписання договору про надання споживчого кредиту банком виконані свої зобовязання і позивачу відповідності до п.п.1.1,1.4 кредитного договору передана обумовлена в договорі сума кредиту в розмірі 34218 доларів США шляхом перерахування на відкритий у банку поточний рахунок (а.с.113). На виконання своїх зобовязань позивачем також певний час виконувався графік погашення кредиту (а.с.90-98,101-105).

Право банку здійснювати видачу кредитів в іноземній валюті визначено на законодавчому рівні і регулюється Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про Національний банк України», Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», якими дозволяється зазначена діяльність за наявності виданої Національним банком України ліцензії.

Таку ліцензію видану Національним банком України 24.12.2001 року №75 та письмовий дозвіл від 19.11.2002 року №75-2 на право здійснювати операції з валютними цінностями відповідач має (а.с.108,109).

Доводи позивача про необхідність мати індивідуальну ліцензію, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суперечать положенням ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», оскільки індивідуальні ліцензії видаються на здійснення разової валютної операції і лише на період, необхідний для здійснення такої операції; індивідуальні ліцензії видаються на операції з наданням і одержанням резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Але, на даний час не встановлено обмежень щодо суми і строків кредитів у іноземній валюті. Відповідно до п.5.3 «Положення про порядок видачі банками банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій», затвердженого постановою Правління НБУ від 17.07.2001 року №275, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій. Згідно з п.2.3 цього Положення за умови отримання письмового дозволу НБУ банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщенню іноземної валюти на валютному ринку України.

При цьому суд також враховує, що позивачем не було доведено факт наявності розбіжності між волею позивача на отримання кредиту у відповідній валюті та її зовнішнім виявом, оскільки матеріали справи містять підтвердження наявності у позивача волі на отримання кредиту в іноземній валюті, а саме в доларах США, що підтверджується відповідною анкетою-заявою позивача (а.с.110) та зовнішнім її виявом - фактично укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором.

Також суд не приймає до уваги аргументи позивача в підтвердження своїх вимог, щодо вчинення відповідачем операцій по перерахунку коштів на адресу продавця ПП «Оріон» у національній валюті, оскільки ці дії є лише наслідком та реалізацією сторонами оспорюванного правочину.

З урахуванням зазначених вище положень закону та умов укладеного між сторонами кредитного договору, суд приходить до висновку, що останні не протирічать вимогам діючого законодавства, волевиявлення сторін на створення правовідносин щодо кредитних зобовязань за договором було двостороннє, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та в задоволенні позову останньому слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6,202,203,526,627,628,629,651,652,654,1054 ЦК України, ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», «Положенням про порядок видачі банками банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій», затвердженим постановою Правління НБУ від 17.07.2001 року №275, ст.ст.10,11,57-60,88,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про зобовязання внести зміни до договору про надання споживчого кредиту - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.Ю.Казак