ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 2-1521/10
провадження № Б/н 1031
Р І Ш Е Н Н Я
"01" грудня 2010 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого
судді Ящук Т.І.
при секретарі Жиленко Ю.Г.
з участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача Клименко Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах недієздатного ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи : приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОНИЩЕНКО Валентина Сергіївна , приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу КОЗІЙ Анна Володимирівна - про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу квартири, визнання власником та витребування квартири із незаконного володіння, -
Позивач ОСОБА_9 22.02.2006 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 про визнання недійсними довіреності та договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.11.2008 року ОСОБА_9 визнано недієздатним, його опікуном призначена ОСОБА_1 ( а.с. 332, т. 1).

В позовній заяві позивач вказує, що йому на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 . На початку червня 2004 року в парку Партизанської Слави він познайомився з ОСОБА_10 , який в ході бесіди запропонував йому роботу. Він погодився з пропозицією і наступного дня з ОСОБА_10 поїхали в АДРЕСА_2 , де зі слів відповідача він мав працювати. Однак відповідач насильно заштовхав його в гараж, в якому утримував всупереч волі позивача приблизно місяць . Протягом цього часу відповідач постійно поїв його алкогольними напоями, внаслідок чого він не міг керувати своїми діями.

З вересня 1991 року позивач перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом розлади психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю. Під час його насильницького утримання ОСОБА_10 застосовував до позивача заходи фізичного впливу, примушував підписувати якісь документи, зміст яких йому не роз`яснював , тоді ж позивач втратив паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера. Як стало позивачу відомо пізніше, одним із документів, який він підписав, була довіреність на представництво його інтересів під час продажу належного йому нерухомого майна. Про це позивачу стало відомо в жовтні 2004 року, коли йому було відмовлено у видачі дублікату свідоцтва про право власності на квартиру.

Після того, як він був звільнений з гаража у м. Борисполі, він проживав у сестри. В листопаді 2004 року він спробував навідатись до квартири і побачив на балконі своєї квартири невідомих людей. Потім йому стало відомо, що квартира продана ОСОБА_11 , і від його імені при продажу квартири виступав ОСОБА_10 . Після цього він звернувся до прокуратури Дарницького району м. Києва з заявою про порушення кримінальної справи за фактом шахрайства, 23.11.2004 року була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Згодом позивачу стало відомо, що квартира протягом 2004-2005 років продавалася декілька разів, а саме : ОСОБА_11 продала квартиру ОСОБА_12 ; ОСОБА_12 продала квартиру ОСОБА_13 . Тому позивач просив визнати недійсною довіреність від його імені на ім`я ОСОБА_10 , оскільки вона видана всупереч його волі, він не розумів значення своїх дій, був введений в оману, а також визнати недійсними всі договори купівлі продажу.

Ухвалою Верховного Суду України від 23.09.2009 року було задоволено касаційну скаргу ОСОБА_13 , скасовано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11.11.2008 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04.03.2009 року по даній справі, справу передано на новий розгляд.

При новому розгляді справи , 18.03.2010 року опікун ОСОБА_14 ОСОБА_1 подала в його інтересах заяву про зміну позовних вимог та просила :

-визнати недійсною довіреність від 04.06.2004 року, видану від імені ОСОБА_14 на ім`я ОСОБА_10 , посвідчену приватним нотаріусом Козій A.B. ;

-визнати недійсним договір купівлі-продажу , укладений 09.07.2004 року між ОСОБА_10 , який діяв від імені ОСОБА_9 на підставі довіреності від 04.06.2004 року, та ОСОБА_15 , посвідчений приватним нотаріусом Онищенко B.C.;

-визнати ОСОБА_9 власником квартири АДРЕСА_1 та витребувати із незаконного володіння ОСОБА_12 вказану квартиру на користь ОСОБА_9 ( а.с. 45-48, т. 2).

В судовому засіданні представники позивача підтримали змінені позовні вимоги та просили позов задовольнити в повному обсязі, визнати недійсними довіреність та договір купівлі-продажу від 09.07.2004 року, повернути у власність ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1 , витребувавши її із незаконного володіння ОСОБА_12 .

Представник ОСОБА_13 в судовому засіданні позов визнала частково, оскільки вважала необхідним та просила застосувати реституцію , стягнути із ОСОБА_12 на користь ОСОБА_13 суму коштів у розмірі 100 000 грн., сплачених останнім при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 04.02.2005 року.

Відповідач ОСОБА_10 , що перебуває в місцях позбавлення волі, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином , надіслав пояснення, в якому позовні вимоги ОСОБА_9 не визнав, оскільки вважає, що договір купівлі-продажу виконано відповідно до вимог законодавства.

Відповідач ОСОБА_15 в судове засідання не з`явилась , про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, за зареєстрованим місцем проживання : АДРЕСА_3 та відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦІІК України вважається повідомленою.

Відповідач ОСОБА_12 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином . Будучи присутньою в попередньому судовому засіданні 18.03.2010 року, ОСОБА_12 отримала копію заяви про зміну позовних вимог, позовні вимоги ОСОБА_9 не визнала та вказала, що вона не є належним відповідачем, оскільки вона продала квартиру, отримавши за неї кошти, і на даний період часу жодного відношення до спірної квартири не має. Письмових заперечень на дану позовну заяву відповідачка не подала .

Крім того, відповідачі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 викликались в суд через оголошення у пресі, яке було розміщено в газеті «Урядовий кур`єр» за № 197 від 22.10.2010 року.

Третя особа - приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Козій A.B. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала пояснення, в якому просила розглянути справу в її відсутності, зазначила, що довіреність ОСОБА_16 була посвідчена нею відповідно до вимог чинного законодавства.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Онищенко B.C. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, за останнім відомим місцем знаходження.

Судом визнано за можливе розглянути справу у відсутності осіб, які не з`явились, будучи належно повідомленими про дату, час та місце розгляду справи.

Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження органу приватизації Військової частини НОМЕР_1 від 25.07.1995 року, належала на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 ( а.с. 75, т. 1).

Вказана квартира є однокімнатною, житловою площею 17,4 кв.м., загальною - 29,77 кв.м., ОСОБА_9 був зареєстрований у даній квартирі з 1990 року ( а.с. 5).

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 17.03.2008 року по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_10 та ОСОБА_17 у вчиненні злочинів , передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 190 КК України встановлено наступні обставини .

ОСОБА_10 у першій половині дня 04.06.2004 року, перебуваючи в парку Партизанської Слави у м. Києві, діючи за попередньою змовою з невстановленими досудовим слідством особами , звернувся до ОСОБА_9 з пропозицією його працевлаштування, хоча не мав наміру виконати цю обіцянку . Останній, не знав про дійсні наміри ОСОБА_10 , який повідомив потерпілому , що його доставлять до місця оформлення трудових відносин. ОСОБА_10 викрав ОСОБА_9 і, доставивши його в місто Бориспіль Київської області, незаконно позбавив волі останнього та став його утримувати в будинку АДРЕСА_2 , перешкоджаючи йому залишити вказане помешкання.

Згідно з висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 489 від 28.04.2005 року ОСОБА_9 станом на 04.06.2004 року виявляв ознаки психічних і поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю ( хронічний алкоголізм з деградацією особистості). Наявність вищевказаного захворювання у той період часу значно обмежувала його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними.

Згідно з висновком амбулаторної судово-наркологічної експертизи від 28.04.2005 року ОСОБА_9 виявляє ознаки хронічного алкоголізму з деградацією особистості.

04.06.2004року ОСОБА_10 з метою приховування явних ознак захворювання ОСОБА_9 звернувся до приватного нотаріуса Козій A.B. з проханням вчинити нотаріальні дії за місцем проживання замовника, оскільки останній не може ходити. Також ОСОБА_10 надав приватному нотаріусу Козій A.B. паспорт ОСОБА_9 та повідомив , що той бажає надати довіреність на продаж своєї квартири у м. Києві та надати другу довіреність на право купівлі для нього житла в Україні.

Приватний нотаріус Козій A.B., не усвідомлюючи, що дії ОСОБА_10 та невстановлених слідством осіб направлені на заволодіння шляхом обману правом розпоряджатися належним ОСОБА_9 на праві власності майном, зокрема, квартирою АДРЕСА_1 , підготувала проекти вищевказаних довіреностей та показала їх ОСОБА_10 . Останній, ознайомившись з проектами довіреностей, ухвалив їх. Приватний нотаріус ОСОБА_18 надрукувала тексти доручень на нотаріальних бланках.

У другій половині цього ж дня ОСОБА_10 та невстановлена досудовим слідством особа доставили приватного нотаріуса Козій A.B. до подвір`я будинку АДРЕСА_2 . Приватний нотаріус Козій A.B., не перевіривши належним чином дієздатність потерпілого ОСОБА_9 , який сидів за столом, зачитала йому тексти вищевказаних доручень на ім`я ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_9 підписав їх. Таким чином ОСОБА_10 , скориставшись психічним захворюванням ОСОБА_9 та його нездатністю в повному обсязі розуміти свої дії та керувати ними, заволодів правом розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_9 на праві власності.

Для усунення перешкод у вчиненні злочинних дій, з метою полегшення шахрайського заволодіння майном ОСОБА_9 , забезпечення його відсутності при організації продажу та безпосередньо при продажу майна останнього, ОСОБА_10 та невстановлені досудовим слідством особи незаконно позбавили волі потерпілого ОСОБА_9 Утримували його протягом тривалого часу з 04.06.2004 року до 28.06.2004 року , зібрали дублікати документів, що підтверджують право власності ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_1 , після чого 09.07.2004 року продали вищевказану квартиру, а вирученими коштами розпорядились на власний розсуд помимо волі ОСОБА_9 ( а.с. 240-264, т.1)

Вказаним вироком Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_10 був визнаний винним у вчиненні злочинів , передбачених ч. 4 ст. 190 , ч. 2 ст. 146 КК України, та засуджений до 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Також даним вироком було задоволено цивільний позов ОСОБА_9 та стягнуто з ОСОБА_10 на його користь майнову шкоду у розмірі дійсної ринкової вартості квартири станом на 09.11.2007 року в сумі 325923 грн.

Однак Ухвалою Верховного Суду України від 19.05.2009 року вирок Подільського районного суду м. Києва від 17.03.2008 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від

04.06.2008року щодо ОСОБА_10 в частині вирішення цивільного позову - скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд у той же суд в порядку цивільного судочинства. В даній ухвалі колегія суддів зазначила, що вирішення цивільного позову у кримінальній справі про відшкодування вартості квартир на користь потерпілих може стати перешкодою для вирішення позовів про повернення їм квартир та призведе до істотного порушення прав потерпілих на відшкодування заподіяної їм шкоди. ( а.с. 22-30, том 2)

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04.11.2009 року позовна заява ОСОБА_9 до ОСОБА_10 , ОСОБА_19 про відшкодування матеріальної шкоди визнана неподаною та повернута позивачу ( а.с. 19, том 2).

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 09.07.2004 року , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онищенко B.C., зареєстрованого в реєстрі за № 6353, ОСОБА_20 , який діяв на підставі вищевказаної довіреності від імені ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_11 купила квартиру АДРЕСА_1 за 10 000 грн. ( а.с. 102, том 1)

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, що встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. З ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України , правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи.

Оскільки вироком Подільського районного суду м. Києва від 17.03.2008 року ОСОБА_10 засуджено за ч. 4 ст. 190 , ч. 2 ст. 149 КК України та встановлено, що він , скориставшись психічним захворюванням ОСОБА_9 та його нездатністю в повному обсязі розуміти значення своїх дій та керувати ними, заволодів правом розпорядження належною позивачеві квартирою на підставі довіреності від 04.06.2004 року і продав по ній квартиру від імені ОСОБА_9 , то вказану довіреність та договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 09.07.2004 року необхідно визнати недійсними.

В подальшому, 28.10.2004 року ОСОБА_11 продала , а ОСОБА_12 купила квартиру АДРЕСА_1 за 108 000 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири , посвідченим державним нотаріусом Четвертої Київської державної нотаріальної контори ГІилипчук О.І. 29.10.2004 року, зареєстрованим в реєстрі за № 2-4352 ( а.с. 96, том 1). Вказана квартира була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_12 в Київському міському БТІ 01.11.2004 року за реєстровим № 8029 , про що їй було видане реєстраційне посвідчення ( а.с. 6, т.1 ).

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 04.02.2005 року , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В., , зареєстрованого в реєстрі за № 498, ОСОБА_12 продала, а ОСОБА_13 купив квартиру АДРЕСА_1 за 100 000 грн. ( а.с. 96, т. 1).

Вказаний договір не був зареєстрований в Київському міському БТІ , на даний період часу власником квартири зареєстрована ОСОБА_12 , що підтверджується повідомленнями Київського міського БТІ від 16.02.2006 року та 18.09.2008 року ( а.с. 67. 299, том 1). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.02.2006 року на квартиру накладено арешт ( а.с. 83, т. 1).

Відповідно до вимог ст. 182 ІДК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення , перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч. З ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення , і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Враховуючи зазначені вимоги закону, суд приходить до висновку, що договір купівлі продажу від 04.02.2005 року, підписаний між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 слід вважати неукладеним.

Отже, на даний період часу власником квартири АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2004 року ( а.с. 299, том 1).

Відповідно до ч. З ст. 215 ЦК України, одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність , якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом .

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема ч. 1 ст. 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

В силу недійсності довіреності від 04.06.2004 року та договору купівлі-продажу від

09.07.2004року , що визнаються судом недійсними на підставі ст. 225 ЦК України, перехід права власності на спірну квартиру від ОСОБА_9 до ОСОБА_11 , а в подальшому і до ОСОБА_12 не відбувся, оскільки ч. 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а згідно з ст. 236 ЦК України, правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, в тому числі не породжує переходу права власності до набувача . Отже, спірна квартира є власністю ОСОБА_14 .

За загальним правилом наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності його сторін .

Разом з тим ч. З ст. 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року , норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України , якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння: 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки квартира АДРЕСА_1 вибула з володіння ОСОБА_9 всупереч вищезазначеним положенням цивільного законодавства та помимо волі позивача, то вказану квартиру необхідно витребувати з незаконного володіння відповідачки ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 , якого необхідно визнати власником квартири для здійснення державної реєстрації права власності на майно, а також скасування попередньої реєстрації.

Твердження представника відповідача ОСОБА_13 щодо необхідності застосування двосторонньої реституції та стягнення з ОСОБА_12 на його користь сплачених коштів за квартиру в сумі 100 000 грн. суд вважає безпідставними, враховуючи вищевикладене, а також оскільки відповідно до ст. 657 , ч. З ст. 640 ЦК України вказаний договір не можна вважати укладеним. Зазначена обставина не перешкоджає ОСОБА_13 звернутись до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному , об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_9 , є законними і обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного , ст. ст. З, 13, 15, 16, 203, 215, 216, 225, 236, 387, 388, 392, 638. 640, 657 Цивільного кодексу України , керуючись ст. ст. З, 10, 57, 60, 61 , 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив :

Позов задовольнити.

Визнати недійсною довіреність від 04.06.2004 року, видану від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_21 , посвідчену приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу КОЗІЙ Анною Володимирівною , зареєстровану в реєстрі за № 2132.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 09.07.2004 року між ОСОБА_22 , що діяв від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності від 04.06.2004 року , та ОСОБА_23 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОНИІЦЕНКО Валентиною Сергіївною, зареєстрований в реєстрі за № 6353.

Визнати ОСОБА_4 власником квартири АДРЕСА_1 .

Витребувати із незаконного володіння ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 .

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення , а в разі оскарження рішення особою, яка не була присутня при його проголошенні - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: