№ 2-275/10
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
_____________________________________________________________
У Х В А Л А

( про залишення заяви без руху )

22.02.2010 року суддя Капітанського районного суду Миколаївської області Янчук С.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Позовна заява подана без додержання вимог закону.

Згідно з вимогами п. 5, 6 ч.І ст, 119 ЇДІК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Як вбачається з тексту позовної заяви позивачка звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після померлої ОСОБА_3, оскільки завідувач Баштанської державної нотаріальної контори листом від 02.02.2010 року за №58/01-14 „Щодо розяснення законодавства вказав про неможливість видання позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_3, оскільки та заповіла позивачу право на земельну частку (пай), а в подальшому отримала до смерті у власність земельну ділянку (нерухоме майно) на підставі відповідного державного акту.

При цьому, позивач мас врахувати положення абз. 2-3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 „Про судову практику у справах про спадкування, за якими свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобовязаний викласти причини відмови в письмовій формі і розяснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належати спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обовязки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

При цьому, при визначенні наявності чи відсутності підстав для звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування позивач має врахувати, що відповідно до ч.З ст. 2, ч.5 ст. 25 та п. 17 Прикінцевих положень Земельного Кодексу України обєктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї); працівники державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій мають гарантоване право одержати свою земельну частку

(пай), виділену в натурі (на місцевості); сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються право встановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Процитовані правові норми вказують, що право на земельну частку (пай) є гарантованою субєктивною можливістю особи в подальшому отримати у власність земельну ділянку та отримання особою державного акту на право власності на земельну ділянку - реалізацією такого субєктивного права. В такому випадку, право особи не припиняється, а з абстрактної категорії реалізовується в обєктивне отримання у власність земельної ділянки.

Таким чином, для визначення відсутності умов для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач має надати відповідну умотивовану постанову нотаріуса про відмову вчинити таку нотаріальну дію (видати свідоцтво) та надати відомості про оскарження такої відмови нотаріуса та рішення уповноваженого органу за наслідками такого оскарження, оскільки відмова у вчиненні нотаріальної дії листом „щодо розяснення законодавства не передбачена вказаною вище Інструкцією та не є свідченням того, що свідоцтво про право на спадщину неможливо отримати іншим шляхом, окрім подання відповідної позовної заяви до суду.

Вказане свідчить про необхідність додаткового обґрунтування позову та необхідність надання позивачем фактичних даних на підтвердження обєктивної неможливості отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

За таких обставин відповідно до вимог ч.І ст.121 ЦПК України позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Привільненської сільської рада Баштанського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, підлягає залишенню без руху.

На підставі викладеного та керуючись ч.І ст. 121 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

1.Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та

Привільненської сільської рада Баштанського району Миколаївської області про визнання права

власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, - залишити без руху.

2.Надати позивачу строк для виправлення вказаних в описовій частині ухвали недоліків до

02.03.2010 року.

3.Розяснити позивачу, що в разі невиконання вказаних в ухвалі вимог, заява буде вважатись

неподаною і повернута. Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо

перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

4.