Апеляційний суд Тернопільської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2010 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючої - Парандюк ТС.

Суддів - Стефлюк О.Д. і ОСОБА_1,

При секретарі - Прус Л.С.

За участі апелянта ОСОБА_2,

його представника ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30 грудня 2009 року у справі за позовом закритого акціонерного товариства комерційний банк (далі ЗАТ КБ) «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2007 року ЗАТ КБ «Приватбанк» пред»явило позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач вказав, що

6 липня 2006 року між ним і відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 17000,00 дол.США зі строком погашення до 4 липня 2013 року, та сплатою 0,88 % на місяць за користування кредитними коштами.

Посилаючись на те, що своїх зобов»язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_2 не виконав, просив стягнути з нього заборговані станом на

7 жовтня 2009 року 16798,70 дол.США заборгованості за кредитом, 6667,16 дол.США - заборгованості по процентах за користування кредитом, 1487,50 дол.США - заборгованість по комісії за користування кредитом та 3323,46 дол.США - пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за кредитним договором.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від ЗО грудня 2009 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, справу передати на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Справа № 22ц- 525 Категорія - 32

Головуючий у 1 інстанції - Костів О.З. Доповідач - Стефлюк О.Д.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення апелянта ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, які підтримують доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника позивача ОСОБА_5, розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи позов про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходив з того, що відповідач не виконав узяті на себе зобов»язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, чим порушили права кредитора, які підлягають судовому захисту.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки вони відповідають вимогам закону і грунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що 6 липня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» в особі його Тернопільської філії та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за яким відповідачу були надані грошові кошти в сумі 17000 дол.США на строк до 4 липня 2013 року зі сплатою 0,88 % на місяць.

Згідно з пп.1.1. зазначеного договору повернення кредиту повинно було здійснюватись щомісячно по 330,97 дол.США, що складається їз заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії.

Кредитодавцем повністю виконано зобов»язання з надання відповідачу кредиту, чого в судовому засіданні останній не заперечував, проте свої зобов»язання відповідач належним чином не виконував, у зв»язку з чим станом на 7 жовтня 2009 року утворилась заборгованість за основною сумою кредиту - 16798,70 дол.США, за процентами - 6667,16 дол.США, по комісії 1487,50 дол.США, пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором кредиту 3323,46 дол.США.

Згідно з п.3.1.4 кредитного договору за порушення строків сплати процентів за користування кредитом банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов»язань з повернення кредиту.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК.

Ст.611 ЦК встановлено, що в разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в т.ч. сплата неустойки.

Пункт 4.1. кредитного договору за порушення будь-якого зобов»язання із погашення кредиту позичальник зобов»язаний сплатити пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

За вказаних обставин, суд обгрунтовано визнав позов ЗАТ КБ «Приватбанк» підставним і з посиланням на ст.533 ЦК визначив до стягнення суми заборгованості з кредиту, процентів, комісії та пені - у іноземній валюті з визначенням еквіваленту в гривнях.

Судом підставно не взято до уваги доводи відповідача з приводу того, що банк спочатку повинен був звернути стягнення на предмет застави, а потім пред»являти позов про стягнення заборгованості, оскільки при наявності альтернативи спосіб захисту порушених прав визначає стягувач.

Не можуть бути взяті до уваги і доводи апелянта щодо незаконності видачі банком кредиту в іноземній валюті фізичній особі, у зв»язку з чим появились обставин, що не залежали від нього (обвал курсу гривні до долара США), як такі, що є голослівними і не грунтуються на законі.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що кредитний договір, укладений між ним та банком є недійсний, з підстав що банк не проінформував його про наявні ризики від знецінення національної валюти у разі отримання валютного кредиту; не ознайомив зі схемою кредитування, яка застосовувалась в даних правовідносинах, не вказав сукупну вартість кредиту тощо. По-перше, перед укладенням кредитного договору жодна із сторін не могла передбачити зміну валютного курсу, а тому ризикували і позикодавець і позичальник; по-друге, сам факт підписання кредитного договору апелянтом, свідчить про те, що він був ознайомлений зі всіма його умовами, в т.ч. про сукупну вартість кредиту та схему кредитування.

Судом першої інстанції досліджено всі обставини справи повно, зібраним доказам дана правильна правова оцінка. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 309, 315 ЦПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду України, протягом двох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Тернопільської області

ОСОБА_6