Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа №2-465/10
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне, в порядку гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі:

Головуючого судді Мазниці А.А.

При секретарі Ковальській Т.Г.

За участю:

Позивача ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка у серпні 2008 року звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила суд в порядку розподілу спільного майна визнати за нею право власності на ? частину придбаного сторонами у шлюбі нерухомого майна 29/100 частин домоволодіння № 15 по вул. Станичній у м. Дніпропетровську. Під час розгляду справи заявлені вимоги уточнила (а.с. 77-79) та просила залишити за нею спірне майно в цілому, посилаючись при цьому на те, що позивач у зазначеному домоволодінні не проживає з 1989 р., участі в його ремонті та утриманні не приймає, а також не надає будь-якої допомоги в лікуванні та утриманні сина сторін ОСОБА_3, що є інвалідом 2-ї групи, визнаний судом недієздатним та перебуває під опікою позивачки.

У судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала, на їх задоволенні наполягала.

Відповідач у попередньому судовому засіданні позов визнав частково, не заперечуючи проти визнання за позивачкою права власності на ? частину спірного майна, та надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 32, 73), що є підставою для вирішення справи у заочному порядку.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка та відповідач з 31.12.1967 р. перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 11), що був розірваний 13.03.1990 р. (а.с. 10). Під час перебування у шлюбі сторонами було набуте спільно та оформленена імя відповідача ОСОБА_2 нерухоме майно квартира № 2 по вул. Станічній у м. Дніпропетровську, що складає 29/100 частин домоволодіння за тою ж адресою (а.с. 12-15).

Відповідач ОСОБА_2 у зазначеному домоволодінні не проживає з 1989 р., фактично останнє перебуває у користуванні позивачки ОСОБА_1, що станом на час розгляду справи зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 21/зв). Син сторін ОСОБА_3 є інвалідом другої групи, визнаний судом недієздатним та перебуває під опікою позивачки (а.с. 49).

Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного.

Оскільки спірне майно було набуто сторонами у період дії КпШС України, проте позов був предявлений після набрання чинності СК України, суд вважає за необхідне при наданні правової оцінки спірним правовідносинам в частині набуття сторонами права власності на спірне майно керуватися положеннями ст. 22 КпШС України, в частині його розподілу ст. ст. 69-71 СК України.

Так, згідно ст. 22 КпШС України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Чоловік та дружина мають рівні права в частині користування і розпорядження таким майном.

Відповідно до ст. 69 СК України, подружжя має право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки кожного з них визнаються рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. За наявності обставин, визначених чч. 2, 3 ст. 70 СК України, частка одного з подружжя може бути збільшена або зменшена.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є обєктом спільної сумісної власності, ділиться в натурі. Якщо чоловік та дружина не домовилися про порядок поділу майна, спір між ними може бути вирішений судом.

З урахуванням положень зазначених норм закону, а також встановлених фактичних обставин справи, суд оцінює вимоги позивачки як частково обгрунтовані, оскільки спірне майно було набуте сторонами під час шлюбу, а отже дійсно є їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу між ними в порядку, визначеному законом.

В той же час не вбачається підстав для задоволення позову у повному обсязі, оскільки ухилення відповідача від участі в утриманні спільного майна тягне спеціальні правові наслідки, не повязані зі зміною розміру часток співвласників у такому майні, зокрема надає позивачці право вимагати від нього компенсації пропорційної частини відповідних витрат. Крім того, домовленість між сторонами щодо іншого розміру часток у спільній власності відсутня, шлюбний договір ними не укладався, ухилення відповідача під час перебування у шлюбі від матеріального забезпечення сімї, знищення чи пошкодження спільного майна, витрачання його на шкоду інтересам сімї не вбачається, та матеріалами справи не підтверджено, з вимогою про сплату аліментів на утримання сина сторін позивачка до відповідача не зверталася, а отже відсутні підстави для відступлення від принципу рівності часток подружжя, визначені ст. 70 СК України.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню у розмірі ? частини спільно набутого майна, що дорівнює 29/200 частинам домоволодіння № 15 по вул. Станічній у м. Дніпропетровську.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати у справі, у тому числі судовий збір, покладаються на сторону, проти якої ухвалено рішення, пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22 КпШС України, ст. 69-71 СК України, ст. ст. 8, 10, 11, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити частково.

В порядку розподілу спільного майна визнати за ОСОБА_1 право власності на 29/200 частин домоволодіння № 15 по вул. Станічній у м. Дніпропетровську.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 94, 37 грн.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що може бути подана протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення. Без попереднього подання такої заяви заочне рішення оскарженню відповідачем в апеляційному порядку не підлягає.

У випадку відмови в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про його апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано.

У випадку подання заяви про апеляційне оскарження, але не подання у двадцятиденний строк апеляційної скарги, рішення набирає законної силі після закінчення такого строку.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя А.А. Мазниця