Справа №2-1851/10 23.11.2010 23.11.2010 23.11.2010
Провадження №22ц-8492/10
Справа № 22ц-8492/10 Головуючий у 1-й інстанції Старжинська О.Є.
Категорія 5 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

23 листопада 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі

головуючого Базовкіної Т.М.,

суддів - Колосовського С.Ю., Яворської Ж.М.,

при секретарі Єфіменко О.М.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2010 року

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку

В С Т А Н О В И Л А

У вересня 2010 р. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку.

Позивачка зазначала, що 06 квітня 2006 р. вона придбала у ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими, побутовими будівлями та спорудами за адресою вул.Садова, №34 у м. Вознесенську Миколаївської області. Земельна ділянка площею 0.1534 га для обслуговування житлового будинку до цього часу зареєстрована за колишнім власником ОСОБА_6, який 10.01.2003 р. помер. У вересня 2010 р. вона звернулася до приватного нотаріуса з метою оформлення договору купівлі-продажу, де і було зясовано, що земельна ділянка зареєстрована за колишнім власником. Оскільки вона позбавлена можливості розпорядитися належним їй нерухомим майном, просила на підставі ст.120 ЗК України визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0.1534 га для обслуговування житлового будинку по вул. Садовій,№ 34 у м. Вознесенську Миколаївської області.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2010 р. у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ОСОБА_6 був власником житлового будинку по вул. Садовій, №34 у м. Вознесенську Миколаївської області на підставі договору купівлі-продажу від 02 серпня 1966 р.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 30 червня 1995 р. на імя ОСОБА_6, останньому передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.1534 га для обслуговування житлового будинку та підсобного господарства за вищевказаною адресою.

23 жовтня 1997 р. належний йому будинок за договором купівлі - продажу було продано ОСОБА_5

06 квітня 2006 р. ОСОБА_5 житловий будинок №34 по вул. Садовій у м. Вознесенську Миколаївської області продала громадянці ОСОБА_7 ОСОБА_3 за нотаріально посвідченим договором.

10 січня 2003 р. ОСОБА_6 помер.

Питання про передачу у власність наступним власникам від ОСОБА_6 спірної земельної ділянки до цього часу не вирішено.

Відповідно до копії паспорта № 67 01 499200 ОСОБА_8 є громадянкою ОСОБА_9 Федерації. Згідно копії тимчасової посвідки на постійне проживання серії МК №016325, позивачка з 2009 р. проживає на території України.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами.

Згідно вимог ч.2 ст.81 ЦК України, іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані обєкти нерухомого майна, що належить на праві приватної власності.

Відповідно до ч.3 ст.81 ЗК України, існує три підстави отримання права власності на земельну ділянку іноземними громадянами та особами без громадянства, відповідно до частини другої цієї статті, а саме:

а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані обєкти нерухомого майна,що належить їм на праві власності;

в) прийняття спадщини.

Отже, з врахуванням вищенаведеного, позивачка як іноземна громадянка громадянка ОСОБА_9 Федерації може набувати право власності на земельні ділянки лише відповідно до ч.2 та ч.3 ст. 81 ЗК України. Підстав для передачі їй земельної ділянки відповідно до вимог ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на житловий будинок за рішенням суду немає.

За такого, суд вірно відмовив у задоволенні її позову.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що за ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до особи, яка набула права власності на житловий будинок, не визначаючи при цьому, хто є власником громадянин України чи іноземний громадянин, є безпідставними, оскільки суперечить вищезазначеним нормам матеріального права

Перевіривши законність та обґрунтованість оспорюваного рішення суду, колегія суддів дійшла висновку про їх відповідність вимогам норм матеріального та процесуального права, в звязку з чим підстав для їх скасування не має.

Керуючись ст. ст. 303, 307,308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

Головуючий

Судді