З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.10.2010 м. Бар Вінницької області
в складі: головуючого Хлопецького О.С.
при секретарі Лазаренко Л.Ф.,
розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Гибалівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, встановлення земельного сервітуту, стягнення моральної шкоди; ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, де вказав, що 24.12.1999р. рішенням Гибалівської сільської ради йому було надано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,20 га в с.Гибалівка Шаргородського району Вінницької області по вул.Українській поблизу річки Мурашка для ведення особистого підсобного господарства, що межує із земельними ділянками жителів цього ж села ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Ухвалою суду від 29.11.2005р. за клопотанням ОСОБА_1 співвідповідачем до участі в справі було притягнуто Гибалівську сільську раду Шаргородського району. У позовній заяві ОСОБА_1 зазначав, що до належної йому земельної ділянки можливий заїзд лише через земельну ділянку ОСОБА_2 і рішенням 9 сесії 4 скликання Гибалівської сільської ради від 10.03.2004р. йому надано згоду на влаштування такого заїзду. Однак ОСОБА_2 всупереч рішення сільської ради чинить йому перешкоди у здійсненні його права користування виділеною земельною ділянкою. А тому просив суд винести рішення, яким зобовязати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди під час проходу та проїзду транспортних засобів на його земельну ділянку, встановити земельний сервітут з правом проходу та проїзду транспортного засобу для обслуговування його земельної ділянки.
В свою чергу ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди, де зазначала, що рішеннями Гибалівської сільської ради від 17.10.1994р., 7.11.2000р. та 10.03.2004р. їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,65 га по вул.Українській 112, в с.Гибалівка Шаргородського району Вінницької області для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, що межує із земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 За декілька років до звернення до суду ОСОБА_1С викопав на своїй земельній ділянці водоймище площею 0,08 га, яке обсадив деревами та кущами на відстані від 0,5 до 2-х метрів від межі її земельної ділянки і ці насадження створюють тінь на належній їй земельній ділянці. Крім того, відповідач без її згоди та в порушення встановленого порядку проклав у землі через її земельну ділянку до свого водоймища трубу, по якій із струмка у водоймище поступає вода. При цьому ОСОБА_1 постійно ходить її ділянкою, наявність труби та водоймища створює перешкоди при обробітку землі, сприяє перенасиченню водою поверхневого шару земельної ділянки. Маючи можливість влаштувати заїзд до свого городу та водоймища з іншого боку, ОСОБА_1 намагається відібрати частину земельної ділянки саме у неї. Ухвалою суду від 21.11.2005р. за клопотанням представника ОСОБА_2 співвідповідачем до участі в справі було притягнуто тестя ОСОБА_1 ОСОБА_3, оскільки на її думку вони спільно користуються своїми земельними ділянками, разом вчиняли дії, щодо створення їй зазначених перешкод. Виходячи з викладеного ОСОБА_2 просила суд винести рішення, яким зобовязати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 засипати частину свого водоймища, створити прибережну захисну смугу від її земельної ділянки шириною 25 м, зрізати дерева і кущі на їхній земельній ділянці, які ростуть на відстані ближче 3-х метрів та одного метра від її земельної ділянки, викопати і забрати трубу, яка прокладена через її земельну ділянку до водоймища, а також стягнути на її користь 3000 грн. моральної шкоди та витрати по справі.
ОСОБА_2 в судовому засіданні збільшила свої позовні вимоги та просить прийняти рішення, яким зобовязати відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звільнити її земельну ділянку від укладеної труби, засипати частину своїх водойм і створити прибережну захисну смугу, зрізати дерева та кущі, що ростуть на їхніх земельних ділянках на відстані відповідно 3 м та 1 м від її земельної ділянки, заборонити відповідачам ходити та їздити через її земельну ділянку, а також стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на її користь 3000 грн. моральної шкоди та витрати по справі. У позові ОСОБА_1 просить відмовити через його безпідставність.
Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечує та суду пояснив, що дійсно згадані його та ОСОБА_1 земельні ділянки розташовані поруч і використовуються ними спільно. Також спільно споруджено ними і водоймище, що розташоване на цих ділянках. Ніяких перешкод ОСОБА_2 вони не чинять, а ось остання перешкоджає використовувати належні їм земельні ділянки.
Представник Гибалівської сільської ради проти позову заперечив та суду пояснив, що рішення 9 сесії 4 скликання від 10.03.2004р., на яке посилається ОСОБА_1 носило рекомендаційний характер, ніякого вилучення частини земельної ділянки у ОСОБА_2 не проводилось, а встановлення земельного сервітуту не належить до компетенції сільської ради.
Суд, вислухавши сторони, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи встановив, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2 слід задовольнити частково із слідуючих підстав.
Частина друга ст.152 ЗК України передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно ж до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Як вбачається із матеріалів справи та пояснень ОСОБА_1, підставою для звернення його до суду стало рішення 9 сесії 4 скликання Гибалівської сільської ради від 10.03.2004р. (а.с.8 т.1), де зазначається, що сесія сільської ради вирішила надати згоду громадянину ОСОБА_1 на виділення йому земельної ділянки для заїзду на свій город з дозволу сусідки ОСОБА_2 ОСОБА_5, з встановленням земельного сервітуту, а саме з правом проходу та проїзду на транспортному засобі. Оскільки ОСОБА_2 проти надання такого дозволу та встановлення земельного сервітуту заперечила, ОСОБА_1 її відмову розцінив як вчинення перешкод в користуванні земельною ділянкою та звернувся за судовим захистом. Однак у своєму позові ОСОБА_1 намагається захистити від можливого порушення ОСОБА_2 свого права не як власника чи користувача виділеної йому земельної ділянки, а права, яке він, на його думку, має щодо частини земельної ділянки ОСОБА_2
Проте, з таким висновком ОСОБА_1 погодитись не можна, оскільки, як вбачається із тексту зазначеного рішення сесії, виконання останнього обмежувалось умовою, а саме згодою сумісного землекористувача ОСОБА_2 У випадку ж відсутності такої згоди ОСОБА_1 рекомендувалось звернутись до суду з відповідним позовом. В той же час ОСОБА_1 не надано суду переконливих доказів про необхідність встановлення такого сервітуту для використання його земельної ділянки за призначенням.
Так, рішенням 6 сесії 23 скликання Гибалівської сільської ради від 24.12.1999р. (а.с.6 т.1) ОСОБА_1 надано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,20 га в с.Гибалівка по вул.Українській біля річки Мурашка для ведення особистого підсобного господарства. Тобто цільовим призначенням належної йому земельної ділянки є ведення особистого підсобного господарства. Тоді як спір між сторонами виник з приводу використання спорудженого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на їх земельних ділянках водоймища, частиною якого є труба прокладена через земельну ділянку ОСОБА_2 Однак жодного документу щодо законності спорудження та використання даного водоймища ОСОБА_1 суду не надав.
Посилання ОСОБА_1, як на підставу для встановлення земельного сервітуту, на висновок судової будівельно-технічної експертизи (а.с.2-16 т.2), де зазначається про неможливість влаштування іншого заїзду транспортних засобів на земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_3, крім як через земельну ділянку ОСОБА_2 не може братись до уваги судом через суперечливість та не послідовність зазначеного висновку. Так, у абзаці першому п.1 резолютивної частини експерт категорично заперечує наявність більше ніж одного варіанту такого заїзду, тоді як в абзаці другому того ж пункту зазначає про можливість улаштування іншого заїзду через земельну ділянку ОСОБА_6 Ініціали останнього, очевидно, вказані помилково, оскільки суміжним землекористувачем сторін є ОСОБА_4 Перешкодою влаштування заїзду через земельну ділянку ОСОБА_4 експерт визнає необхідність встановлення відповідного земельного сервітуту, хоча необхідність встановлення аналогічного земельного сервітуту щодо земельної ділянки ОСОБА_2 не визнається проблемним.
Далі експерт у п.3 зазначає, що в даний час існує й інший проїзд, що минає земельну ділянку ОСОБА_2, однак його використання порушує межі захисної смуги річки Мурашка. При цьому у п.4 допускає таке ж порушення, якщо проїзд влаштувати через земельну ділянку ОСОБА_2, оскільки в такому випадку порушення буде мати місце не по всій довжині дороги. Такий висновок не може братись до уваги, як такий, що суперечить законодавству.
Крім того, в судовому засіданні сторони ствердили, що протягом судового розгляду ними та іншими жителями села використовується саме існуючий проїзд повз річку Мурашка, який не перетинає земельних ділянок сторін.
А тому суд вважає, що за таких обставин в позові ОСОБА_1 слід відмовити.
Оскільки безпосередній спір між сторонами виник після прийняття 9 сесією 4 скликання Гибалівської сільської ради 10.03.2004р. рішення про можливість встановлення земельного сервітуту, а ОСОБА_2 звернулась до суду у серпні 2005 року, то безпідставними є твердження ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про пропущення ОСОБА_2 встановленого ст.257 ЦК України трирічного строку позовної давності.
А тому щодо позовних вимог ОСОБА_2 суд вважає, що оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не надали суду доказів правомірності прокладення ними труби через земельну ділянку ОСОБА_2, а її наявність перешкоджає ОСОБА_2 при обробітку належної їй земельної ділянки, суд вважає, що позов в частині зобовязання відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звільнити її земельну ділянку від укладеної труби підлягає задоволенню.
В той же час позивачкою ОСОБА_2 не надано суду переконливих доказів про вчинення відповідачами будь-яких інших перешкод у користуванні земельною ділянкою, в тому числі, переконливих доказів про те, ким саме, яким чином та за яких обставин їй було заподіяно моральну шкоду. А тому суд вважає, що в іншій частині позову ОСОБА_2 слід відмовити.
На підставі викладеного суд, керуючись ст.ст. 30, 60, 212, 213, 215 ЦПК, ст.ст. 23, 256, 373, 1167 ЦК України та ст.ст. 95, 125, 100, 152 ЖК України,
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Гибалівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, встановлення земельного сервітуту відмовити.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Зобовязати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку ОСОБА_2, яка розташована по вул.Українській 112, в с.Гибалівка Шаргородського району Вінницької області від укладеної ними труби.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2000 грн. витрат на юридичну допомогу та 2294 грн. 40 коп. витрат на проведення експертизи.
В іншій частині позову відмовити.
Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти днів.
Суддя: