Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 2- 397/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2010 року Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Борозенець С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Кагарлицькому районі Київської області про стягнення щомісячної соціальної допомоги дітям війни,

встановив:

В позові позивачка просить суд визнати протиправною відмову відповідача ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України у Кагарлицькому районі у виплаті щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком та зобовязати відповідача здійснити нарахування щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком та забезпечити її виплату за період з 2006 року по теперішній час.

Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що є дитиною війни і згідно ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни має право на нарахування і виплату відповідачем щомісячно державної соціальної допомоги в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період 2006-2010 років , а Відповідач відмовив у здіснення нарахування.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала і суду пояснила, що статус дитини війни вона одержала з 1.01.2006 року, з цього ж часу користується пільгами. Доплату як дітям війни одержує з 1.01.2008 року в розмірі 10%. До суду з аналогічним позовом в 2007, 2008 2009 роках не зверталась, так як не була ознайомлена з законодавством.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надіслали до суду заяву, в якій просять справу слухати у їх відсутність, а також заперечення проти позову відповідно до яких вказали, що позивачі без поважних причин пропустили строк позовної давності і відповідач діяв відповідно до визначених повноважень та згідно діючого законодавства, а саме Законом України Про соціальний захист дітей війни передбачено, що фінансування виплат по даному Закону прводиться з державного бюджету України, який затверджує Верховна Рада та поетапно, а не з бюджету Пенсійного фонду. Законами України Про Державний бюджету країни на 2006 рік та Про Державний бюджету країни на 2007 рік зупинено на 2006 та 2007 роки дію ст..6 Закону України Про соціальний захист дітей війни. З 1.01.2008 року позивачам проводиться виплата в розмірі 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка є пенсіонером і дитиною війни, так як є громадянкою України і станом на 2.09.1945 року їй було менше 18 років, що підтверджується записами в паспорті позивачки про вік і громадянство та в пенсійному посвідченні .

Згідно ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни дитина війни має право на підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Позивачка є дитиною війни в розумінні Закону України про соціальний захист дітей війни, що не заперечується відповідачем, а відтак, на неї повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України Про соціальний захист дітей війни, в тому числі й право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст.110 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік в редакції Закону України від 19.01.2006 року було встановлено, що пільги дітям війни, встановлені вказаною ст.6 Закону України, запроваджуються протягом 2006 року поетапно, за результатами виконання бюджету в першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Вказані вимоги Кабінет Міністрів України в 2006 році так і не визначив порядку виплати 30% надбавки до пенсії дітям війни, і позивачам з вказаних вище підстав не перераховувалась пенсія та не виплачувалось підвищення до пенсії щомісячно протягом 2006 року, а тому вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ст.71 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік зупинено дію вказаної ст.6 Закону України на 2007 рік , але в ст.111 цього ж Закону встановлено, що з 2007 року підвищення до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни виплачуються особам які є інвалідами, крім тих на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту , у розмірі 50 % надбавки, встановленої для учасників війни. Позивачці з вказаних нею вище підстав не перераховувалась пенсія та не виплачувалось підвищення до пенсії щомісячно протягом 2007 року. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року вказані положення визнані неконституційними.

Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України вказану ст.6 Закону України було викладено в слідуючій редакції- дітям війни, крім тих на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії встановлюється підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року вказані зміни визнані неконституційними і постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян установлено, що дітям війни , крім тих на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги підвищення виплачувалось в таких розмірах: з 22.05.2008 року 48,10 грн., з 01.07.2008 року 48,20 грн., з 01.10.2008 року 49,80 грн. З 01.01.2008 року розмір підвищення до пенсії дітям війни становив 47 грн., а з 01.04.2008 року по 21.05.2008 року 48,10 грн. щомісячно. Вказані обставини підтверджуються письмовими повідомленнями відповідача на заявою позивачки про перерахунок підвищення до пенсії.

За період з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню у звязку з пропуском без поважних причин строку звернення до суду за захистом своїх прав в 3 роки, який обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права відповідно до ст.257 ЦПК України. Суд враховує, що про порушення своїх прав позивачка повинна була дізнатися в момент здійснення їй щомісячно виплати без підвищення до пенсії на яке вказує позивачка, так як пільгами по сплаті 25% вартості електроенергії користувалась з 1.01..2006 року. А позовну заяву позивачка подала тільки в квітні місяці 2010 року.

Суд не враховує посилання відповідача на відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії позивачів, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на підставі невиконання своїх зобовязань, встановлених ст.. 46 Конституції України та ст.. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Крім того Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення Про Пенсійний фонд України і здійснює свої повноваження через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне Пенсійне страхування рішення щодо призначення, донарахування, перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.

Відповідно до ст..22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 3 статті 46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 2 Закону України Про прожитковий мінімум визначено, що прожитковий мінімум застосовується зокрема для : встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сімям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та Законів України.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. При цьому частиною 3 статті 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Суд вважає слід визнати неправомірною бездіяльність відповідача у не проведенні перерахування пенсії та не проведенні виплати підвищення до пенсії, передбаченого ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розрахунку прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність, визначеного Законом України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування за період часу з 1.01.2007 року та зобовязати відповідача провести перерахунок пенсісії та виплатити підвищення до пенсії позивачці за період з 1.01.2007 року , задоволивши позов частково.

Суд також вважає, що при вирішенні спірних правовідносин слід керуватися нормами Закону, а не постанови КМ України. Пунк 5 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя вказує, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт , який підлягає застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобовязаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Таким чином встановлено, що постанова КМ України від 28.05.2008 року №530, на яку вказує відповідач, не відповідає ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни про розмір підвищення до пенсії, а тому відповідачу слід було застосовувати Закон України, що не було зроблено.

При розрахунку розміру підвищення до пенсії пенсіонеру за вказаний судом період слід виходити з розміру мінімальної пенсії за віком, яка визначається відповідно до вимог ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування при наявності страхового стажу, так як позивач - жінка і кожен позивач - чоловік має, вказаний вище страховий стаж.

Відповідно до ст.58 Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб які втратили працездатність становив з 01.04.2008 року-481 грн., з 01.07.2008 року-482 грн., з 01.10.2008 року-498 грн.

Відповідно до ст. 54 Закону України « Про державний бюджет України на 2009 рік» визначено у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, що діяли у грудні 2008 року. Згідно Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність складає : з 1.11.2009 р. 573 грн., з 1 січня 2010 р. 695 грн.

Відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своєї бездіяльності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивачки є обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково з врахуванням трьохрічного строку звернення до суду з позовом за захистом свобод та інтересів.

Керуючись ст. ст.ст. ст. 209,212,213,214,215,218 ЦПК , ст.. 16 ЦК України, ст.19,22,46 Конституції України, ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування , ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни , Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року, суд,-

Вирішив:

Позов задоволити частково.

Визнати відмову ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Кагарлицькому районі щодо невиплати ОСОБА_1 щомісячної державної допомоги дітям війни в розмірі 30% неправомірною.

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Кагарлицькому районі нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку, передбачену ст..6 Закону України Про соціальний захист дітей війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, за період часу з 1 січня 2007 року з урахуванням індексу інфляції.

Рішення може бути оскаржена до апеляційного адміністративного суду Київської області протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів.

Суддя: