Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

„13" жовтня 2010 року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.,

суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_3,

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від б вересня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,

встановив:

У січні 2010 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом. Просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою ОСОБА_4 19 березня 1988 року та залишити неповнолітню доньку ОСОБА_6 на виховання матері. При цьому посилався на те, що з березня 2009 року проживає з іншою жінкою, з якою має намір зареєструвати шлюб.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 6 вересня 2010 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, зареєстрований Житомирським міським відділом РАГСу 19 березня 1988 року, актовий запис за №426. Доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено на подальше проживання з матір"ю.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування зазначеного рішення, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема вважає, що суд не врахував ту обставину, що дитина хворіє та не вжив достатніх заходів для примирення.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 березня 1988 року (а.с.4).

Від спільного проживання мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Відповідно до ч.2 ст.112 СК суд постановляє рішення про

розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне

життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного

з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що

перебуває у фактичних шлюбних стосунках з іншою жінкою, з

відповідачкою не проживає з березня 2009 року.

Зазначені обставини в суді першої інстанції відповідачка

визнала (а.с.19,25). Тому відповідно до ч.1ст.61 ЦПК додатковому

доказуванню такі обставини не підлягають.

Тобто, протягом тривалого часу подружжя проживає окремо і

будь-яких стосунків не підтримує.

Відповідно до ст.111 СК судом першої інстанції вживалися

заходи до примирення сторін шляхом надання строку для примирення

з 18 травня до 6 вересня 2010 року. Проте зазначені заходи

позитивних результатів не дали.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов

обгрунтованого висновку, що подальше спільне проживання подружжя

і збереження сім"ї є неможливим, суперечить їх інтересам. Сама

відповідачка наміру зберегти сім"ю не має. Із змісту апеляційної

скарги вбачається, що її небажання розривати шлюб обумовлене

лише матеріальним інтересом до позивача як джерела коштів для

лікування дитини.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування інтересів неповнолітньої дитини, яка хворіє, висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.209,307,308,313-315

ЦПК України , суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 6 вересня 2010

року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду

України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: