РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2010 року

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді: Рукаса М.С.,

при секретарі: Макарійчук А.В,,

ОСОБА_1,

за участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5,

третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 07.02.1954 року її брат ОСОБА_7 вступив у зареєстрований шлюб з ОСОБА_8 та вона прийняла його прізвище. 03.03.1994 року квартира, розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк. вул. Донецька, 28а-7, яка була надана ОСОБА_7 у зв'язку з трудовими відносинами, була приватизована та в свідоцтві про право власності на житло зазначені власниками ОСОБА_7 та ОСОБА_9. 21.05.2002 року померла ОСОБА_9. Після смерті ОСОБА_9 залишилося спадкове майно, яке складається з 1/2 частки квартири № 7, розташованій за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Донецька, буд. 28а. ОСОБА_7 на день смерті дружини був єдиним спадкоємцем по закону. 29.01.2003 року ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право на спадщину, а саме 1/2 частку зазначеної квартири, яка належала померлій ОСОБА_9. Після смерті ОСОБА_9, через два місяці її брату подзвонила відповідач, призначила побачення та прибувши на квартиру запропонувала свої послуги (надавати допомогу), завіривши, що їй нічого не потрібно. Як їй розповідав ОСОБА_7, відповідач доброзичливо віднеслася до нього, з крайнім співчуттям і тому він погодився прийняти її пропозицію про надання допомоги. Через деякий час ОСОБА_4 почала часто приходити до ОСОБА_7., в той час він продав дачу та за ці кошти ОСОБА_4 Н І. придбала дачу на своє ім'я. Позивачу ОСОБА_7 неодноразово говорив, що він незрозуміло як став залежати від ОСОБА_4, оказався під її владою, тому виконуючи всі її поради та по її пропозиції 18.02.2003 року, нікому не говорячи, написав заповіт на своє майно на ім'я відповідача. Через деякий час ОСОБА_4 по розповідям її брата стала рідше приходити до нього, не надавала ніякої допомоги, у нього було таке, що в квартирі не було хліба, а на столі за порадою відповідача лежали таблетки у великій кількості, які він зобов'язаний був приймати по її наказу. Про це позивачу стало відомо 04.01.2007 року і вона забрала ОСОБА_7 до себе в м. Харків, де він проживав у неї до березня 2007 року. Протягом зазначеного періоду проживання ОСОБА_7 в м. Харкові ані їй (ОСОБА_2), ані її брату (ОСОБА_10) нічого не було відомо про те, що він продав квартиру. Після приїзду позивача до м. Сєвєродонецька вона з братом ОСОБА_7 виявили відсутність правовстановлюючих документів на квартиру останнього. Одночасно позивачу стало відомо, що існує заповіт на ім'я ОСОБА_4 і тому 01.03.2007 року ОСОБА_7 такий заповіт відмінив, хоча не бажав йти до нотаріальної контори та твердив, шо раніше написаний заповіт ним скасовано, куди вони ходили з ОСОБА_4 удвох. У березні 2007 року, здогадуючись про те, що документи на квартиру знаходяться у відповідача, позивач неодноразово дзвонила їй та приходила по місцю її мешкання, проте ОСОБА_4 категорично не забажала з нею зустрітися. Тому вона була змушена звернутися до міліції, після чого їй було рекомендовано звернутися до суду, хоча зміст листа начальника міліції свідчив про те, що в міліцію вона не викликалася чи не з'являлася. Отримавши

невтішну відповідь з міліції, позивач з заявою від імені ОСОБА_7 звернулася до відділу приватизації, де їй було повідомлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4. ОСОБА_7 дізнавшись про зазначене, категорично заперечував здійснення так угоди та вточнив, що дійсно ОСОБА_4 запропонувала йому піти з нею до нотаріальної контори та написати заяву про анулювання заповіту, мотивуючи тим, що такий заповіт може мати небажані наслідки. ОСОБА_7Ф також розповідав, що він був у нотаріальній конторі, де готувалися нотаріусом якісь документи, що йому ОСОБА_4 Н І. сказала неправду, та знаходячись у нотаріальній конторі приховала наявність обставин та його знаходження, та якби він розумів що відбувається, перешкодив би здійсненню такої угоди та при будь-яких обставинах перешкодив би таким діям нотаріуса. По дорозі додому відповідач повідомила йому, що він скасував заповіт. З цього слідує, що ОСОБА_4 навмисно ввела в оману ОСОБА_7 щодо обставин, що мали істотне значення, навмисно обманула ОСОБА_7, повідомивши йому, що у нотаріальній конторі вони були щодо питання скасування заповіту. Більш того брат позивача був інвалідом 2 групи, між ним протягом всього їхнього життя були довірчі відносини та здійснити зазначену угоду, не поставивши її до відома, він не міг. Після того, як ОСОБА_7 дізнався про те, що власником квартири стала ОСОБА_4, захворів та постійно говорив, що квартиру ОСОБА_4 не продавав та грошей він ніколи від неї не отримував, та не пережив того що сталося і 06.07.2007 року ОСОБА_7 помер. Позивач є рідною сестрою померлого та є єдиною спадкоємицею за законом. У зв'язку з викладеним позивач була змушена звернутися з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала, підтвердила доводи, викладені у позові, просила суд визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, посвідченого ОСОБА_6, приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу 24.02.2006 р, реєстр № 463, недійним та стягнути з ОСОБА_4 на її користь моральну шкоду в сумі 10000 грн., оскільки вона шляхом обману позбавила житла її брата, в результаті чого він не переніс такого потрясіння та помер. Суду пояснила, що вона підтримує пояснення свого представника. Додаткого пояснила, що вона з братом у ОСОБА_4 просили документи, але вона їх не віддала, пояснивши, що тепер вона є власницею квартири її брата ОСОБА_7. ОСОБА_4 поставила залізні двері та змінила замок. У березні 2007 року її брат - ОСОБА_7 не страждав психічним розладом. Коли вона з братом ОСОБА_7Ф повернулися до м. Сєвєродонецька, брат їй сказав, що ОСОБА_4 у нього забрала ключі від спірної квартири у березні 2007 року. У цьому ж місяці вона дізналася про заповіт, який брат склав на ім'я ОСОБА_4. Вони з братом ходили до нотаріальної контори та скасували зазначений заповіт. Її брат, ОСОБА_7, говорив, що він не підписував договір купівлі-продажу квартири. Її брат взагалі залежав від ОСОБА_4, вона всім керувала. ОСОБА_4 казала йому які ліки йому необхідно приймати. Коли вона приїздила до свого брата в гості, ОСОБА_4 весь час вчиняла сварки. ОСОБА_10 ОСОБА_7 їй говорили, що він не виходить на вулицю та перестав спілкуватися з сусідами. У травні 2007 року їм від відділу приватизації стало відомо про те, що спірна квартира продана. Її брат спиртні напої не вживав, після повернення з Харкова, з березня 2007 року та до смерті брата, вони жили у спірній квартирі, сплачували за комунальні послуги. За два тижні до смерті її брат вже погано міркував.

Представник позивача ОСОБА_3 А Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, підтвердила доводи, викладені у позові, просила суд визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 між ОСОБА_7 та ОСОБА_11, посвідченого ОСОБА_6, приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу 24.02.2006 року, реєстр № 463, недійним та стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача моральну шкоду в сумі 10000 грн., оскільки вона шляхом обману позбавила житла брата позивача, в результаті чого він не переніс такого потрясіння та помер. Суду пояснила, що 07.02.1954 року ОСОБА_7 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8. Спірна квартира, розташована за адресою м. Сєвєродонецьк, вул. Донецька, 28а-7, була надана ОСОБА_7 у зв'язку з трудовими правовідносинами. 03.03.1994 року зазначена квартира була приватизована ОСОБА_7 та його дружиною ОСОБА_9. 21.05.2002 року ОСОБА_9 померла. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з 1/2 частки вказаної квартири. На день смерті дружини ОСОБА_7 був єдиним спадкоємцем за законом. 29.01.2003 року ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку квартири. Після смерті ОСОБА_9, через приблизно 2 місяці зателефонувала відповідач ОСОБА_4 та призначила побачення, прийшовши у квартиру ОСОБА_7 вона запропонувала свої послуги щодо надання допомоги, завіривши, що їй за це нічого не потрібно.Як повідомив пізніше ОСОБА_7 своїй сестрі ОСОБА_2, ОСОБА_4 спочатку ставилася до нього добре, співчувала про те що сталося. Все це ОСОБА_7 сприйняв як чесне ставлення до нього та погодився, щоб ОСОБА_4 надавала йому допомогу. В цей час ОСОБА_7 за пропозицію ОСОБА_4 продав свою дачу та за ці кошти вони купили іншу дачу, оформивши її на ім'я ОСОБА_4. На цю дачу вони разом їздили та працювали на ній. ОСОБА_12 ОСОБА_7 розповідав своїй сестрі, що по незрозумілим причинам він став залежати від ОСОБА_4, яка керувала у його квартирі, стала погано до нього відноситися, приходила до його квартири епізодично. Та коли ОСОБА_7 став почувати себе дуже погано, по вказівці ОСОБА_4 почав приймати таблетки, які пропонувала ОСОБА_4. Такі таблетки лежали постійно на столі у ОСОБА_7 та він їх приймав по вказівці ОСОБА_4. Про те, що ОСОБА_7 по настійній вимозі ОСОБА_4 перестав виходити на вулицю, спілкуватися з сусідами, повідомили ОСОБА_2 сусіди подзвонивши їй у Харків. ОСОБА_2 відразу прибула до м. Сєвєродонецька, побачила, що ОСОБА_7 дуже хворий та 04.01.2007 року забрала його до себе в м. Харків, де він проживав з нею до 19.03.2007 року. Про те, що ОСОБА_7 продав свою квартиру ОСОБА_4 протягом зазначеного часу, спілкуючись з ним, не говорив ні сестрі ОСОБА_2, ні своєму брату, який також мешкав в м. Харкові. Після 19.03.2007 року ОСОБА_2 спільно з братом ОСОБА_7 повернулася до м. Сєвєродонецька, та виявила, що відсутні правовстановлюючі документи на квартиру брата. Одночасно у бесіді ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_2, що він склав заповіт на ім'я ОСОБА_4 та стверджував, що він з нею удвох ходили до нотаріальної контори та він вже скасував заповіт. ОСОБА_2, знаходячись в нотаріальній конторі м. Сєвєродонецька разом з ОСОБА_7, переконалася у тому, що такий заповіт не скасований і тому 01.03.2007 року ОСОБА_7 написав заяву про скасування такого заповіту. З розмови з ОСОБА_7, після повернення з нотаріальної контори. ОСОБА_2 стало відомо, що документи на квартиру знаходяться у ОСОБА_4 і тому вони спільно з ОСОБА_12 прийняли міри для розшуку ОСОБА_4. Проте вона не відповідала на дзвінки, не відчиняла двері квартири, а пізніше взагалі виїхала з м. Сєвєродонецька. За життя ОСОБА_7 звертався до міліції з тією метою, щоб ОСОБА_4 повернула йому документи на квартиру. До міліції ОСОБА_4 так і не з'явилася. Міліція у своїй відповіді вказала, що їм необхідно звернутися до суду. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_2, отримавши консультацію в міліції, вирішили звернутися до відділу приватизації, щоб повторно отримати правовстановлюючі документи на квартиру. Відділ приватизації повідомив, шо спірна квартира йому вже не належить, та згідно договору купівлі-продажу від 24.01.2006 року власник квартири ОСОБА_4. У договорі купівлі-продажу незрозуміло вказана сума, за яку квартира купувалася, оскільки є різниця між цифрами та прописом. ОСОБА_7, дізнавшись про те. що він начебто продав квартиру ОСОБА_4 категорично заперечував. Вони разом з ОСОБА_2 ходили до нотаріальної контори, там говорили нотаріусу, що він свою квартиру не продавав, що договору купівлі-продажу він ні з ким не укладав. ОСОБА_7 також розповів, що вони дійсно спільно з ОСОБА_4 по її наполяганню у лютому 2006 року приходили до нотаріальної контори, щоб скасувати заповіт. ОСОБА_7 вважав, що у нотаріальній конторі він підписував заповіт та нотаріус йому не повідомила, що він підписує договір купівлі-продажу своєї квартири. Грошей від ОСОБА_4 він не отримував ні в нотаріальній конторі, ні пізніше. ОСОБА_10 були свідками того, що ОСОБА_7 дуже часто був голодний, у квартирі ніяких продуктів харчування не було. Дуже часто ОСОБА_10 телефонував ОСОБА_2 та скаржився на ОСОБА_4, на те, що вона його лікує на свій розсуд. Повідомлення про те, що його квартира продана ним ОСОБА_4, ОСОБА_7 сприйняв дуже близько до серця та став погано себе почувати, проте звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним, але не дочекався його розгляду та помер 06.07.2007 року. Після його смерті до суду з даним позовом звернулася ОСОБА_2, оскільки вона є спадкоємицею за законом.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що факти викладені у позові неправда. Вона гроші в сумі 9314 грн за спірну квартиру передавала ОСОБА_7 при свідках. Всі підписи у документах ставив ОСОБА_7 власноручно. В м. Сєвєродонецьку вона проживала з 1962 року за адресою: вул. Федоренко, 16а-21. З 1990 року вона проживала в м. Севастополі, там вона вийшла заміж. У 1993 році її чоловік помер, та вона періодично продовжувала їздити до м. Сєвєродонецька, тут вона отримувала пенсію. Син постійно проживав з родиною в м. Севастополі, а пізніше він розлучився. В перших числах у червні 2002 року вона познайомилися з ОСОБА_7 випадково на ринку, купуючи абрикоси. У них почалася розмова за консервування, він попросив у неї номер телефону, вона дала. Через два дні він їй зателефонував та запросив до себе у гості. Вона погодилася та, прийшовши до ОСОБА_7, він розповів, що у нього померла дружина та запропонував їй бути господаркою в його домі. Він також розповідав, що у нього померла донька. Вона розповіла йому, що збирається їхати до сина та онука в м. Севастополь. Вони з ОСОБА_7 потоваришували, вона дала йому телефон сина, він їй через два тижні телефонував до м. Севастополь. Позивач ОСОБА_2 їй також дзвонила та просила її приїхати до ОСОБА_7, оскільки він одинокий. За той час поки вона була у сина приїздила до ОСОБА_13, продала його дачу та уїхала в Харків, через це ОСОБА_7 переживав та сварив ОСОБА_13. Потім ОСОБА_7 їздив вже на її дачу, яку вона придбала за свої гроші. Коли вона повернулася, вони з ОСОБА_7 не розлучалися 5 років. ОСОБА_13 запрошувала їх до себе в гості. ОСОБА_7 приймав ліки, які приймала і вона. До поїздки за запрошенням в гості до ОСОБА_13 ОСОБА_7 почував себе чудово, їздив на велосипеді. По настійному проханню ОСОБА_7 вона вселилася у його квартиру, а її квартира була у поганому стані. С червня 2002 року вона жила разом з ОСОБА_7. Вони один одному допомагали та жили разом однією сім`єю. 18.01.2003 року ОСОБА_7 зробив на її ім'я заповіт, вона була проти та не хотіла від нього отримувати безкоштовно квартиру. Через роки три ОСОБА_7 захотів продати свою квартиру, щоб вони купили іншу чи перейшли жити до неї. Вона відмовилася, оскільки її квартира була непридатною для проживання. ОСОБА_7 знав, що у неї були гроші та запропонував їй купити його квартиру. Вона йому відповіла, що раз він бажає продати квартиру, то краще вже вона купить його квартиру. ОСОБА_7 на її ім'я 21.01.2006 року дав їй довіреність на продаж його квартири. Купила вона спірну квартиру зі згоди ОСОБА_7 та за його ініціативою. 22.02.2006 року вони разом з ОСОБА_7 пішли до нотаріуса ОСОБА_6 та оформили договір купівлі-продажу, його було оформлено в БТІ 22.03.2006 року. До укладення договору, вранці, у присутності свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15, у квартирі ОСОБА_7Ф вона передала йому грошові кошти у сумі 9314 грн.. З грішми він пішов до спальні, попередньо перерахувавши їх при свідках. Таку ціну визначив нотаріус, коли вони попередньо приходили до нього за консультацією. ОСОБА_7 з такою вартістю погодився.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтримала пояснення відповідача, доповнень не мала.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, суду пояснила, що ОСОБА_13 та ОСОБА_4 приходили до неї укладати договір купівлі-продажу. 24.02.2006 року до неї звернулися ОСОБА_7 та ОСОБА_4, вони прийшли за місцем її роботи пр-т Радянський 30 з готовими документами щодо продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, на їх підготовку потрібен був значний час. ОСОБА_7 не викликав у неї ніяких підозр, що він неадекватний чи зловживає спиртними напоями, навпаки він був охайний, з розмови з ним було зрозуміло, що він здраво міркував. Сумнівів щодо дієздатності ОСОБА_13 у неї не з`явилося. Вона роз'яснила їм різницю між договорами купівлі-продажу, дарування та по життєвого утримання. Вон сказали, що бажають укласти саме договір купівлі-продажу. Витяг з реєстру у БТІ замовив сам ОСОБА_7 для відчуження квартири, потім його в БТІ забрав, тобто це свідчить про те що у ОСОБА_7 був намір саме продати квартиру. Сума вартості квартири у розмірі 9314 грн. називалася сторонами, гроші у її кабінеті не передавалися. ОСОБА_7 та ОСОБА_4 підтвердили, що розрахунок був зроблений попередньо. В договорі була допущена описка у сумі, правильною є 9314 грн. Договір купівлі-продажу квартири був прочитаний уголос обом сторонам на російській мові, про що є помітка у самому договорі. Після чого був добровільно підписаний обома сторонами. ОСОБА_7 їй пояснював, що в таку суму квартиру оцінило БТІ.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_7 вона знає з травня 1960 року, тобто з моменту заселення. Спочатку померла донька ОСОБА_7, а потім влітку померла ОСОБА_17. Після її смерті прийшла ОСОБА_4 та мешкала разом з ОСОБА_7 однією сім'єю. Спочатку вона добре ставилася до ОСОБА_13. В.Ф., близько року у них були добрі стосунки, а потім вона дуже часто не з'являлася вдома у ОСОБА_7. У квартирі був безлад, все було в пилу, всюди був бруд. Крім того у квартирі було багато таблеток, які він пив, кажучи свідку, що йому після них становиться легше. ОСОБА_7 скаржився їй на ОСОБА_4. Він ходив у брудному одязі, ОСОБА_4 погано за ним доглядала. ОСОБА_4 запрошувала її до квартири ОСОБА_7 та показувала, що вона готувала їжу для ОСОБА_7, щоб розвіяти плітки про те, що вона йому нічого не готує. ОСОБА_4 з ОСОБА_13 їздили разом на дачу. Коли він жив з ОСОБА_4, то було таке, що ОСОБА_7 вистрибнув з балкону другого поверху, коли ОСОБА_4 не було дома. Він також часто стукав у двері та просив відчинити двері. Потім його до себе забрала ОСОБА_2, коли вони повернулися його було не впізнати, він гарно виглядав, поправився. Їй не було відомо, що квартира була продана ОСОБА_4 Н І.. Обставини знайомство ОСОБА_13 та ОСОБА_4 їй не відомі. З ОСОБА_4 у неї не було приятельських стосунків, оскільки вона була поганою господаркою.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що з 1961 року вона знає ОСОБА_7, вони заселили, у будинок в один час. Донька ОСОБА_7 товаришувала з її донькою, вони ходили разом до шкоди. Потім його донька померла, пізніше померла і його дружина. Він був хорошим, добрим чоловіком. Він дуже переживав через смерть своїх близьких. Після смерті дружини, вона побачила, що якась жінка ходить до них у під'їзд, їй сусіди сказали, що вона ходить до ОСОБА_7. Спочатку вони разом їздили на дачу, все у них було добре. Та одного разу вона йшла мимо дверей квартири ОСОБА_13, він стукав у двері та просив їх відкрити. І таке повторювалося не один раз, вона чула, що ОСОБА_13 намагався вставити ключ у замок, але у нього шось не виходило. Одного разу вони навіть викликали міліцію, яка знайшла ОСОБА_4, яка і відчинила двері. Одного разу сусіди розповідали, що ОСОБА_7 вистрибнув у вікно. Коли вона зайшла до його квартири за життя ОСОБА_13, то побачила, що там дуже брудно, підлога вже довгий час не милася, а на столі лежали таблетки. Останнім часом він ходив у брудному одязі, у рваних тапках.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що з 1963 року він проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, з того ж часу він знайомий з ОСОБА_7. З 1970 років він знає ОСОБА_4, оскільки вона було знайомою його покійного тестя. Після смерті дружини ОСОБА_13 познайомився з ОСОБА_4, свідок його попередив, що ОСОБА_4 не дуже гарна жінка. До 2006 року ОСОБА_4 добре за ним доглядала, вони разом їздили на дачу. А у 2006 році все змінилося. ОСОБА_4 майже не навідувала ОСОБА_13 В Ф., він ходив у брудному, порваному одязі, ОСОБА_4 часто закривала його в квартирі, він стукав у двері квартири та просив їх відчинити. Одного разу він навіть випав з вікна квартири. Останнім часом він став погано ходити, його річ стала плутаною. Йому було відомо від його тестя, що ОСОБА_4 якогось чоловіка доглядала у м. Севастополі, в результаті чого отримала його квартиру.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що вона знає ОСОБА_7 з 1960 року, вона була подругою його доньки. ОСОБА_4 у квартирі ОСОБА_13 з'явилася відразу після смерті його дружини. ОСОБА_7 був неакуратним, ходив у брудній одежі, ОСОБА_4 за ним не доглядала. ОСОБА_4 його закривала вдома, ОСОБА_13 стукав по батареям, їй у стіну та просив, щоб йому відчинили двері. ОСОБА_10 з цього приводу викликали міліцію. Міліція розшукала ОСОБА_4, яка відкрила йому двері. Останнім часом ОСОБА_10 виходив на вулицю роздягнений, він забував свою адресу, можливо у нього був психічний розлад. Одного разу ОСОБА_10 викинув з квартири подушки, а потім сам вистрибнув з балкону. ОСОБА_10 його підняли та посадили на ослін. Потім прийшла ОСОБА_4 та забрала його додому.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, що з 1981 року вона жила в одному будинку з ОСОБА_7. Відразу після смерті його дружини, в його квартирі з'явилася ОСОБА_4. ОСОБА_7 їй розповідав, що появою ОСОБА_4 він не дуже був задоволений. Він був неохайно одягнений, у нього не було їжі, ОСОБА_4 його закривала в квартирі, вони навіть з цього приводу двічі викликали міліцію. ОСОБА_7 у неї особисто просив поїсти, оскільки був голодний. ОСОБА_4 приходила до ОСОБА_10 рідко, протягом дня її дома не було. На її думку ОСОБА_10 та ОСОБА_4 не жили однією сім'єю. ОСОБА_7 вистрибнув з балкону, оскільки двері його квартири були закриті, та коли він саме летів, вона не бачила. Вона бачила, що він повзав під балконом та якась жінка його підняла та довела до ослону . Вона була у квартирі ОСОБА_7, там було брудно, всюди розкидані ганчірки. В холодильнику було пусто, тарілок вона не бачила, приготовленої їжі в квартирі також не було. Всі сусіди обурювалися, що квартира дістанеться ОСОБА_4 не заслужено. Від ОСОБА_7 вона не чула про продаж квартири, він не збирався продавати свою квартиру. Коли сестра разом з ОСОБА_7 приїхала з Харкова, то розповідала, що зникли документи на квартиру, також зникло багато посуду та інших речей. ОСОБА_12 ОСОБА_2 дізналася, що документи знаходилися у ОСОБА_4 та остання відмовилася їх віддавати. Після смерті ОСОБА_22 поставила в квартирі залізні двері.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснила, що вона знала ОСОБА_7 з 1988 року, він був добрим, працьовитим. Спочатку він поховав доньку, а у 2002 році поховав дружину. Він продав свою дачу, а через деякий час купив іншу. Потім, відразу після смерті його дружини з'явилася ОСОБА_22, яка жила разом з ОСОБА_7. Через рік ОСОБА_7 дуже змінився, дуже зістарився, ходив у брудних речах, був неохайним, ледве ходив ногами, у нього був хворий вигляд. Всі сусіди знали, що ОСОБА_22 погано доглядала за ОСОБА_22. Восени ОСОБА_22 замикала його вдома одного. До того часу як в житті ОСОБА_22 з'явилася ОСОБА_22, він був кріпким чоловіком, їздив на дачу на велосипеді, сам працював на дачі. Спиртними напоями він не зловживав. Про те, що ОСОБА_22 мав намір продати свою квартиру їй відомо не було. Останнім часом ОСОБА_7Ф вів себе якось неадекватно, в розмові забував про що йде мова, у нього часом почала пропадати пам`ять. Вона не була вхожа в родину ОСОБА_22 та ОСОБА_7, оскільки не могла знайти з ними спільну мову.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_22 вона знає близько 30 років, вони сусіди. Влітку 2002 року ОСОБА_22 познайомила її з ОСОБА_7. Вона з ними зустрілася на ринку, познайомилися. ОСОБА_22 представила ОСОБА_7 своїм молодим чоловіком. На той час ОСОБА_7 було близько 70 років. Восени 2006 року вона заходила до них додому та сказала, що не займається продажем газет та журналів. ОСОБА_7 неодноразово приходив до неї купувати літературу, вони розмовляли. На вигляд він був здоровий, їздив на велосипеді на дачу, а ОСОБА_22 в той час купувала їжу та також їхала на дачу. ОСОБА_7 та ОСОБА_22 жили разом у квартирі ОСОБА_7. Свідок заходила до них у гості, бачила, що стосунки між ними були дуже добрі. У них була двокімнатна квартира, меблі були старі, два телевізори, диван, два серванти з посудом та літературою, багато стільців. Їй відомо, що вони обоє приймали ліки для зміцнення судин, ліки вона не бачила, але чула, що ОСОБА_22 казав ОСОБА_22, що потрібно приймати ліки. ОСОБА_7 та ОСОБА_22 вели спільне господарство, разом ходили за покупками. Коли вона приходила до них у гості, то попереджала про свій прихід, ОСОБА_22 та ОСОБА_22 завжди були вдома удвох. Їй не було відомо про те, що у ОСОБА_22 щось було зі психікою. ОСОБА_7 продав квартиру ОСОБА_22 у 2006 році, вони повинні були піти до приватного нотаріуса, щоб оформити договір купівлі-продажу. У її присутності та в присутності Васілець близько 10 години ранку 24.02.2006 року ОСОБА_22 передала ОСОБА_7 гроші в сумі 10000 грн. Її ОСОБА_22 запросила бути свідком передачі грошей, вона в квартирі ОСОБА_22 написала розписку щодо передачі грошей та поставила підпис. Зазначені гроші лежали в пакеті на столі в залі. ОСОБА_22 їх взяла, перерахувала та передала їх ОСОБА_22, він їх також перерахував та відніс їх у іншу кімнату. ОСОБА_22 казала, що ці гроші вона віддає за квартиру. ОСОБА_7 мав здоровий вигляд, він розумів, що продає свою квартиру ОСОБА_22. ОСОБА_12, після смерті ОСОБА_7 вона дізналася, що він складав на ім'я ОСОБА_22 заповіт. ОСОБА_22 дуже гарна жінка, порядна, вона добре ставилася до ОСОБА_7, добре доглядала за ним. ОСОБА_22 була лікарем за освітою. Під час спільного проживання ОСОБА_22 та ОСОБА_7, його стан значно покращився. Вона не чула від ОСОБА_7, що він шкодує про укладення договору чи бажає повернути квартиру. ОСОБА_7 боявся, що ОСОБА_22 може від нього піти, він її поважав, цінував. ОСОБА_7 ніколи їй не скаржився на ОСОБА_22. Про смерть ОСОБА_7 їй повідомила ОСОБА_22, він помер влітку 2007 року, на його похоронах свідок не була. У 2007 році їй ОСОБА_22 розповідала, що у неї погані стосунки з сестрою ОСОБА_22, оскільки вона претендує на частку квартири брата. На її думку ОСОБА_22 законно отримала квартиру ОСОБА_7. ОСОБА_7 їх просив нікому нічого не говорити про договір купівлі-продажу, коли вони були присутні при передачі грошей. До свідка за літературою ОСОБА_7 приходив до додому з зими 2002 року по осінь 2006 року, приблизно раз на місяць. Коли вона була у них у гостях, то бачила, що ОСОБА_22 готує їжу. Вона ходила до них у гості всього раз 5-6. В квартирі було прибрано. ОСОБА_22 її запрошувала за стіл та пригощала.

Вислухавши позивача, її представника, відповідача, її представника, третю особу, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги необгрунтовані та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин. що вчиняється батьками (усиновлювачами). не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Ст. 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досяглії згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В судовому засіданні було встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 03.03.1994 року квартира, розташована за адресою: вул. Донецька, буд. 28 «А», кв. 7. дійсно належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_9.

В копії свідоцтва про смерть серії 1-ЕД № 100084, виданому 26.03.2007 року, зазначено, що ОСОБА_9 померла 21.05.2002 року.

Відповідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.01.2003 року спадкоємцем майна ОСОБА_9, померлої 21.05.2002 року, є її чоловік ОСОБА_7. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з 1/2 частки квартири, розташованої в АДРЕСА_4.

Згідно копії заповіту від 18.02.2003 року ОСОБА_7 усе майно, яке буде йому належати на день смерті, та на що він по закону буде мати право заповідає ОСОБА_4. Зазначений заповіт 18.02.2003 року посвідчено державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_24.

В довіреності від 21.01.2006 року вказано, що ОСОБА_7 уповноважує ОСОБА_4 продати за ціну та на умовах за її розсудом без будь-яких обмежень належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк. АДРЕСА_5.

Відповідно копії договору купівлі-продажу квартири від 24.02.2006 року ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець), діючи добровільно і перебуваючи у здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин, уклали цей договір про таке: за цим Договором продавець зобов'язується передати квартиру у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти квартиру і сплатити за неї обговорену грошову суму. Предметом цього договору є квартира № 7, розташована в будинку № 28-а по вул. Донецькій в м. Сєвєродонецьку Луганської області. Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 9314 грн..

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.03.2006 року № 10170413 квартира № 7, розташована за адресою: АДРЕСА_3, належить на праві власності ОСОБА_4.

Заявою від 21.03.2007 року ОСОБА_7 заповіт, посвідчений 18.02.2003 року Першою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою Луганської області, він скасував.

В копії свідоцтва про смерть серії 1-ЕД № 112692, виданого 09.07.2007 року, зазначено, що ОСОБА_7 помер 06.07.2007 року.

Згідно відповіді на запит начальника УОЗ м. Сєвєродонецька № 1188 від 15.06.2010 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, який мешкав за адресою: АДРЕСА_3, на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога «ЦПНД» БЛ м. Сєвєродонецька не знаходиться.

Отже судом встановлено, що 18.02.2003 року ОСОБА_7 склав заповіт на ім'я ОСОБА_4 та 21.01.2006 року надавав їй довіреність на продаж своєї квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3. Крім того, за життя добровільно і перебуваючи у здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, ОСОБА_7 продав ОСОБА_4 свою квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, про що свідчить договір купівлі-продажу від 24.02.2006 року.

Таким чином судом встановлено, що, починаючи з 2003 року ОСОБА_7 довіряв ОСОБА_4 Н І., був з нею у гарних стосунках, про що свідчать вищевказані його дії і вчинки. Свою особисту волю, щодо переходу свого майна на користь ОСОБА_4, ОСОБА_7 фактично виразив ще у 2003 році, коли склав заповіт на ім'я ОСОБА_4, потім, не змінюючи свого наміру розпорядитися своїм майном та маючи за мету відчуження свого майна ще за життя, ОСОБА_7 надав ОСОБА_4 довіреність, за якою остання мала право продати його квартиру, а ще пізніше таки він продав цю квартиру, покупцем якої стала ОСОБА_4, що фактично не оспорювалось ОСОБА_7 до тої миті, доки в цю справу не втрутилася сестра (позивач ОСОБА_2Ф.).

На підставі зазначеного, суд доходить висновку, що гр-ка ОСОБА_4 на законних підставах набула право власності на квартиру № 7, розташовану за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Донецька, буд. 28а, та будь-яких порушень норм діючого законодавства при цьому судом не встановлено.

З огляду на зазначені обставини, у суду немає підстав визнавати договір недійсним, а тому суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, ст.ст. 202, 203, 204, 215, 638, 655 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити У ПОВНОМУ обсязі.

Повний текст рішення суду виготовлений 24.10.2010 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

суддя М.С. Рукас