Справа № 2-32/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2010 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Скрипченко Д.М., при секретарі Левкович Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел.Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Томаківської райдержадміністрації про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, який склав ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, посилаючись на наступне.

Позивач у справі, ОСОБА_1 перебувала у шлюбі зі ОСОБА_4.

Від цього шлюбу вони мають дочку, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

08 листопада 2007 року ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку загальною площею 24,12 га, розташованої на території Зеленогайської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ №137555, виданий Томаківською районною державною адміністрацією 27 грудня 2002 року зареєстрований у книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за №394.

Позивач, як законний представник неповнолітньої ОСОБА_2, звернулася з заявою до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини.

В березня 2008 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_4, тобто, її померлий чоловік, 14 лютого 2005 року склав заповіт на сторонню людину ОСОБА_3, тобто відповідача у справі.

ОСОБА_4 зловживав спиртними напоями, хворів на невиліковну хворобу туберкульоз легенів. Відповідач скористався його безпорадним станом, відвіз його до м.Запоріжжя , щоб ніхто не дізнався про його корисливий намір та вимусив ОСОБА_4 скласти на його ім»я заповіт, обіцяючи надавати кошти на лікування , при цьому відповідач мав на меті незаконним шляхом заволодіти майном тяжко хворої особи.

Відповідно до ст.233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставин і на вкрай невігідних умовах може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором правочину.

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 є його неповнолітня дочка ОСОБА_5, яка внаслідок протиправних дій відповідача не може прийняти спадщину після свого померлого батька.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним повністю.

Відповідач та його представник проти позову ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним заперечують, посилаючись на наступне.

Відповідач та його представник вважають, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, так як посилання позивачки на те, що ОСОБА_4 оформив заповіт під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах не доведені нею в судовому засіданні та не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

В судових засіданнях безспірно встановлено, що 06 листопада 2007 року /а не 08 листопада, як вказано в позовній заяві / в селищі Томаківка помер ОСОБА_4, який був батьком неповнолітньої ОСОБА_2. Смерть його зареєстрована виконкомом Зеленогайської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області /актовий запис №10/.

За свого життя ОСОБА_4 розпорядився належним йому на праві приватної власності майном, залишивши заповіт на ОСОБА_3

Відповідно до змісту заповіту спадкодавець на випадок своєї смерті зробив розпорядження щодо свого майна, яким заповів належну йому земельну ділянку площею 24.120 га, що розташована на території Зеленогайської сільської ради Томаківського району ОСОБА_3

Заповіт цей було посвідчено 14 лютого 2005 року / тобто за 2,5 роки до смерті ОСОБА_4 / приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу.

При складанні заповіту та його посвідченні у відповідності до діючої Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України зареєстрованої Мінюстом України 3 березня 2004 року за № 283 / 8882 та вимог діючого ЦК України ОСОБА_4 був розяснений зміст статті 1241 ЦК щодо права на обовязкову частку у спадщині тих осіб, що вказані в частині першій статті 1241 ЦК . Тобто , на день складання заповіту спадкодавець був усвідомлений щодо тієї обставини, що його неповнолітня дитина, або непрацездатні батьки чи дружина матимуть право на обовязковому частку у спадковому майні.

Відповідач у справі, і не оспорює цієї обставини відносно того, що неповнолітня дитина померлого має право на обовязкову частку у спадковому майні, що залишилось після смерті ОСОБА_4

Отже, відповідач та його представник прохають суд, у позові ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Третя особа: Служба у справах дітей Томаківської райдержадміністрації, надала суду заяву, в якій зазначено, що вона просить суд слухати справу ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним у її відсутність, та вирішити дане питання на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_6, в судовому засіданні показав суду, що влітку 2005 року, він, разом зі своїм сином жили у ОСОБА_4 на квартирі.

ОСОБА_4 говорив йому, що він хворий на туберкульоз легенів, а грошей на лікування немає.

ОСОБА_4 ходив до ОСОБА_3 просити грошей на лікування. ОСОБА_3 погодився дати йому гроші на лікування, але за однієї умови, що він напише на його користь заповіт на землю.

Потім ОСОБА_3 забрав ОСОБА_4, і вони десь поїхали, коли повернулись, то ОСОБА_4 сказав, що мусить підписати заповіт, так як у нього немає грошей на лікування.

Свідок ОСОБА_7 показав суду, що він жив у ОСОБА_4 на квартирі з 2004 року по 2006 рік. ОСОБА_4 захворів на туберкульоз легенів. ОСОБА_3 запропонував йому грошей на лікування, але за однієї умови, що він напише на його користь заповіт на землю.

Потім ОСОБА_3 забрав ОСОБА_4, і вони поїхали до м.Запоріжжя, і ОСОБА_4 підписав заповіт.

ОСОБА_4 йому говорив, що він заповіт підписав, через те, що у нього не було вибору, тому що йому були потрібні гроші на лікування.

ОСОБА_4 хотів скасувати заповіт.

Після повернення з лікарні, ОСОБА_4 вживав алкоголь кожен день. Заповіт він не змінював, і не скасоввував його через постійне вживання алкоголю.

Також, будинок, у якому жив ОСОБА_4, йому купив ОСОБА_3, але він не був переоформлений належним чином.

Свідок ОСОБА_8 показала суду, що ОСОБА_4 дійсно знаходився у лікарні, і говорив їй, що він написав заповіт на ОСОБА_3, саме за те, що він йому допомогав матеріально, приїздив до нього в лікарню.

Свідок ОСОБА_9 показав суду, що ОСОБА_4 жив у нього, зловживав алкоголем, він дійсно перебував у лікарні. ОСОБА_3 давав йому гроші на лікування, купив йому житло.

Суд , розглянувши матеріали справи , заслухавши представника позивача, відповідача та його представника, свідків, вважає за необхідне у позові ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Томаківської райдержадміністрації про визнання заповіту недійсним відмовити, з наступних підстав.

Посилання позивачки на те, що ОСОБА_4 оформив заповіт під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах не доведені нею в судовому засіданні та не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

При складанні заповіту та його посвідченні у відповідності до діючої Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України зареєстрованої Мінюстом України 3 березня 2004 року за № 283 / 8882 та вимог діючого ЦК України ОСОБА_4 був розяснений зміст статті 1241 ЦК щодо права на обовязкову частку у спадщині тих осіб, що вказані в частині першій статті 1241 ЦК . Тобто , на день складання заповіту спадкодавець був усвідомлений щодо тієї обставини, що його неповнолітня дитина, або непрацездатні батьки чи дружина матимуть право на обовязковому частку у спадковому майні.

Поділ спадкового майна між ОСОБА_10 та неповнолітньою дочкою померлого спадкодавця ОСОБА_2 може бути проведений шляхом отримання кожним із них свідоцтв про право на частину спадщини через державну нотаріальну контору. Спору відносно права дитини на обовязкову частку у спадковому майні - не було , немає і не може бути.

Але, позивачка оспорює дійсність самого заповіту, не надавши при цьому жодних суду належних доказів.

Позивач вказує, що спадкодавець нібито хворів на невиліковну хворобу туберкульоз легенів, що нічим не підтверджується. ОСОБА_2 дійсно лікувався, але жодна із його хвороб не була невиліковною, і навіть наявність тяжкої хвороби не тягне за собою недійсність заповіту. І якщо після складання заповіту через декілька днів він дійсно проходив лікування з приводу плевриту, то це не свідчить про недійсність заповіту, бо у ОСОБА_4Ю . було достатньо часу, більше 2-х років, для зміни чи скасування заповіту.

Також, вказуючи на те, що ОСОБА_4 перебував нібито у безпорадному стані, позивачка жодних доказів такого стану на момент укладання заповіту не надала .

Як на підставу визнання недійсним заповіту, позивачка посилається на ст.233 ЦК України, вказуючи, що правочин було вчинено під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах. Щодо тяжких обставин, які мали місце у спадкодавця на час складання заповіту, то наявності таких доказів позивачка суду не надала. Що стосується складання заповіту на вкрай невигідних умовах, то таке твердження не має ніякого стосунку до такого одностороннього правочину як заповіт, а на яких вигідних умовах взагалі можливо скласти заповіт, якщо в будь-якому випадку після смерті спадкодавця, його майно переходить іншим особам.

Також, ніяких доказів того, що волевиявлення спадкодавця не було вільним і не відповідало його волі, позивачка не надала.

Твердження позивачки, що неповнолітня дочка спадкодавця через противоправні дії відповідача, може залишитися без частини спадщини, не відповідає дійсності.

Відповідач у справі ніяких противоправних дій для того, щоб позбавити дитину спадщини не здійснює. У судовому засіданні відповідач пропонував закінчити спір мировою угодою.

За життя спадкодавця, як зазначили свідки, відповідач всіляко підтримував матеріально ОСОБА_4, надаючи останньому роботу у своєму фермерському господарстві, надаючи кошти для придбання житла та для придбання ліків. Він же за рахунок коштів свого фермерського господарства здійснив поховання ОСОБА_4 після його смерті .

Таким чином, посилання позивачки на те, що ОСОБА_4 оформив заповіт під впливом тяжких обставин , і на вкрай невигідних умовах не доведені нею в судовому засіданні та не знайшли свого підтвердження при розгляді справи. Слід також виходити і із того, що заповідач в будь-який момент на протязі тривалого часу мав можливість скасувати заповіт та скласти новий, але він цього не зробив, тож його волевиявлення було направлено саме на те, щоб майно успадкувала особа, якій він це майно заповів.

Даючи оцінку свідченням ОСОБА_6 , у тій частині , що ОСОБА_3 змусив ОСОБА_11 підписати заповіт за умови надання грошей на лікування та свідчення ОСОБА_7, у частині того , що ОСОБА_11 після лікування не змінив і не скасував заповіт, через постійне вживання алкоголю, суд виходить з того, зі свідчень цих свідків , вони жили разом із ОСОБА_4, постійно вживали алкоголь і тому суд вважає за необхідне поставитись до їх свідчень скептично.

Отже, аналізуючи докази по справі, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що немає ніяких правових підстав вважати, що заповіт ОСОБА_4 було укладено під впливом тяжких обставин або без дійсного волевиявлення заповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.5,7,10,15,60,212-215,218 ЦПК України, ст.233, ст.1257 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Томаківської райдержадміністрації про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд.

Суддя: ОСОБА_12