Справа №2-509/2010р.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 серпня 2010 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області

у складі головуючої судді Сімонової С.Г.,

за участі секретаря Лимар К.І.,

позивача ОСОБА_1 (фізичної особи), представника позивача ОСОБА_2 (фізичної особи)

представника відповідача ОСОБА_3 (юридичної особи),

представника третьої особи ОСОБА_4Ю.(фізичної особи),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Союз»( далі ТОВ «СОЮЗ») про зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у червні 2010 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЮЗ» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди.

Свої позивні вимоги позивач обґрунтовує, тим що з 01.08.2005 він працював на посаді офіс менеджера у ТОВ «СОЮЗ». У квітні 2010 року ТОВ «СОЮЗ» відмовилося виплачувати позивачу заробітну плату за березень 2010 року мотивуючи, це тим що товариство змінювати своє місце знаходженню, а тому у послугах позивача товариство більше не зацікавлено. Незважаючи на затримку у виплаті заробітної плати позивач продовжував працювати на своїй посаді, але у травні товариство знову відмовилося виплачувати йому заробітну плату. Внаслідок таких дій позивач подав заяву про звільнитися за власним бажанням з ТОВ «Союз» при цьому продовжуючи працювати на займаній посаді. Позивач неодноразово прохав керівництво ТОВ «СОЮЗ» провести з ним розрахунки та видати трудову книжку, але на звернення позивача адміністрація товариства не реагувала.

01.06.2010 позивач отримав рекомендованого листа у якому знаходилася трудова книжка із записом, про його звільнення з ТОВ «СОЮЗ» з 09.04.2010 за п.4 ст40 КЗпП України у звязку з прогулом. Позивач уважає, що його звільнили з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки трудову дисципліну він не порушував, ніяких прогулів без поважних причин за час роботи на ТОВ «СОЮЗ» позивач не допускав, а отже й підстав для звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України не вбачається. Просить визнати незаконним формулювання його звільнення за п.4 ст. 40 КЗпП України звільнення з роботи за прогул без поважних причин та змінити його на звільнення за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, також стягти з відповідача заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду в розмірі 3000 грн, витрати повязані з розглядом справи.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги доповнив, просить визнати незаконним формулювання його звільнення за п.4 ст. 40 КЗпП України звільнення з роботи за прогул без поважних причин та змінити його на звільнення за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, також стягти з відповідача заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду в розмірі 3000 грн, витрати повязані з розглядом справи.

Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що вимоги позивачам безпідставні, оскільки 12 жовтня 2009 року у звязку з реорганізацією виробництва посада замісника директора нафтобази «Пирятинська» була скорочена, про що був виданий наказ № 634-К від 12.10.2009. Цього ж дня ОСОБА_5 був проінформований, що посада, на якій він працює скорочена. Наказом № 793-к від 28 грудня 2009 року позивач був звільнений із займаної посади з 26 грудня 2009 року, уважає звільнення законним і підстав для поновлення позивача на роботі та задоволення інших позовних вимог не вбачає.

Судом установлено:

Наказом від 10 вересня 2008 року № 614-к ОСОБА_5 було призначено виконуючим обовязків замісника директора нафтобази «Пирятинська» з 10 вересня 2008 року з іспитовим терміном 3 місяці(а.с.5).

Наказом № 634-к від 12 жовтня 2009 року посада замісника директора нафтобази «Пирятинська» у звязку з реорганізацією була скорочена з 12.10.2009 року, позивач був попереджений про наступне звільнення з посади після спливу двохмісячного строку.

З цим наказом позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис на вказаному вище наказі ( а.с.4).

Наказом №793 від 28 грудня 2009 року ОСОБА_5 було звільнено з посади заступника директора нафтобази «Пирятинська» з 26 грудня 2009 року по п. 1 ст.40 КЗпП України(а.с.3).

Аналогічний запис був унесений і до трудової книжки позивача ( а.с. 6 ).

Вже під час розгляду справи судом наказом директора Полтавської філії ТОВ «Татнєфть Укрнєфтєпродукт» № 335-к від 23 червня 2010 була змінена дата звільнення позивача з 26 на 28 грудня 2009 року ( а.с. 39)

Проте, суд приходить до висновку, що звільнення позивача з роботи проведено з грубим порушенням законодавства про працю і він підлягає поновленню на посаді, з якої його звільнено.

Як видно з копії листка непрацездатності ( а.с.17 ) позивач до 26 грудня 2009 року включно був тимчасово непрацездатним.

Згідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України) не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності ( крім звільнення за п. 5 цієї статті ), а також крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Оскільки позивач звільнений з роботи не за п. 5 ст. 40 та підприємство не зазнало ліквідації, у відповідача не було законних підстав для звільнення позивача з роботи, що, фактично, визнав і сам відповідач, змінивши дату звільнення позивача, проте, не поновивши його на роботі.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законних підстав або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою КМУ від 8.02.1995 року №100, середньоденна (година) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадку, передбачених законодавством, на число календарних днів за цей період.

Позивач просить стягти на його користь заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, тобто, з моменту звільнення до дня розгляду справи у суді у сумі 13419 грн 72 коп.

Проте, суд приходить до висновку, що у частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного:

Судовий розгляд даної цивільної справи був призначений на 2 квітня 2010 року ( а.с. 24).

Проте, позивач надав суду заяву про перенесення слухання справи у звязку з виїздом за межі міста у сімейних обставинах ( а.с. 26), ніяких доказів про необхідність такого виїзду суду не надав, тому суд приходить до висновку, що розгляд справи вчасно не відбувся з вини позивача і уважає, що середня заробітна плата за час вимушеного прогулу підлягає стягненню до дня, коли повинен був відбутись розгляд справи, тобто, до 2 квітня 2010 року.

Із довідки про доходи від 30.06.2010 року №19/09-535 виданої Полтавській філії ТОВ «Татнєфть Укрнєфтєпродукт» убачається, що середній заробіток ОСОБА_5 до звільнення за останні два місяці жовтень, листопад 2009 року, складав 1873,85 грн.

Позивач не працював у грудні 2009 року 4 дні, з 26 грудня, середньоденний заробіток у грудні складає 81,47 грн (1873,85 : 23= 81,47), стягненню за грудень 2009 року підлягає 325,89 грн (81,47х4= 325,89). За січень-березень 2010 року підлягає стягненню 5630,55 грн ( 1873,85 х 3 = 5630,55).У квітні 2009 року стягненню підлягає середній заробіток за 2 робочі дні у сумі 170,35 грн,(1873,85: 22 х 2 = 170,35), таким чином загальна сума, яка повинна бути стягнуто позивачу за час вимушеного прогулу складає 6126,79 гривень ( 81,47 + 5630,55 + 170, 35 = 6126,79 ).

Згідно ст. 237? КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З урахуванням незаконних дій відповідача дійсно позивачеві спричинена моральна шкода, проте, розмір моральної шкоди у сумі 3000 грн, заявлений позивачем, суд уважає завищеним, виходячи із принципів розумності та справедливості, і приходить до висновку, що моральна шкода повинна бути відшкодована у сумі 300 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 88, 212, 215 ЦПК України, ст. ст. 221, 231, 235, 237-1, 238 КЗпП України, Постановою КМУ від 8.02.1995 року №100, про «порядок обчислення середньої заробітної плати», суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_5 на посаді заступника директора нафтобази «Пирятинська» Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнефть-Укрнєфтєпродукт» з 28 грудня 2009 року.

Стягти з Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнефть-Укрнєфтєпродукт» на користь ОСОБА_5 заробітну плату за час вимушеного прогулу 6126 (шість тисяч сто двадцять шість) грн 79 коп.

Стягти з Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнефть-Укрнєфтєпродукт» на користь ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди 300 (триста) грн.

Стягти з Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнефть-Укрнєфтєпродукт» на користь ОСОБА_5 400 (чотириста) гривень витрати на правову допомогу, а всього стягти з Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнефть-Укрнєфтєпродукт» на користь ОСОБА_5 6826(шість тисяч вісімсот двадцять шість) грн 79 копійок, у решті позовних вимог відмовити.

Стягти з Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнефть-Укрнєфтєпродукт» судовий збір на користь держави в сумі 68 грн 26 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

На рішення може бути подана заява про апеляційне оскарження до апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд протягом десяти днів із дня проголошення рішення та апеляційна скарга протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуюча: