Апеляційний суд Дніпропетровської області ( м. Кривий Ріг)
Справа 22ц-23 043/10 Головуючий у першій
Категорія - 26 (_1_) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Карнаух В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Карнаух В.В.

при секретарі - Бондаренко І.В.

за участю: представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області - ОСОБА_4

представника третьої особи відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_3 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 червня 2010 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, третя особа відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», про перерахунок суми відшкодування шкоди та страхових виплат, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2009 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі- Відділення Фонду) , третя особа відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ВАТ «КЗРК»), про перерахунок суми відшкодування шкоди та страхових виплат. В подальшому представник позивача уточнив позовні вимоги, остаточно просив стягнути на користь ОСОБА_6 з ОСОБА_3 Фонду недоплату по щомісячним страховим виплатам з 01.10.2006 року по 01.10.2009 року в розмірі 28029,65 гри., зобовязати щомісячно проводити страхові виплати в розмірі 1335,73 гри., починаючи з 01.10.2009 року

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 червня 2010 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто на користь позивача з ОСОБА_3 Фонду недоплату по щомісячним страховим виплатам за період з 21.10.2006 року по 01.10.2009 року в сумі 27614,92 грн.: зобов,язав стягувати з ОСОБА_3 Фонду на користь ОСОБА_6 щомісячно страхові виплати в сумі 1335,73 грн. з 01.10.2009 року довічно , або до наступного перерахунку.

В апеляційній скарзі відділення Фонду ставить питання про скасування рішення суду і направлення справи на новий розгляд, оскільки судом не дана належна правова оцінка економічному обґрунтуванню застосування або незастосування коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та окладів; не перевірено чи відбулося фактичне підвищення заробітної плати по підприємству; відділення Фонду безпідставно залучено до участі у справі як відповідач; позивач пропустив строк позовної давності та не ставив питання про його поновлення, що призвело до неправильного вирішення судом спору.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 з 09 червня 1958 року по 1989 рік працював у відповідача підземним прохідником у тяжких умовах праці.

Згідно висновків МСЕК позивачу у 1974 році встановлено 40% професійної втрати працездатності у зв,язку із встановленням вібраційної хвороби, в 1992 році встановлено 35%, у 1996 році - 45%, а з 1997 року -60% безстроково.

Згідно наказів по підприємству за 1989р, 1992р, 1997р., встановлено, що позивачу були призначені виплати в рахунок відшкодування шкоди від професійного захворювання. В 1992р. йому був зроблений перерахунок виходячи із заробітної плати по відповідній професії яка за січень-квітень 1992р. становила 11516куп., та при 35% втрати працездатності виплати були призначені в сумі 4031 куп (а.с.22- 24).

Із довідки, наданої Фондом соціального страхування, вбачається, що позивачу з 01.03.2006р. щомісячні виплати проводились по 301грн. 30коп., з 1.03.2007р.- по 356грн. 44 коп., в травні 2007р. виплачено 1300грн. 58коп. , з 01.03.2008р. - в сумі 400грн. 99коп.,. з 01.03.2009р-.в сумі 426грн. 25коп (а.с.26).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив із того, що спірні правовідносини між позивачем та ВАТ «Криворізьким залізорудним комбінатом» виникли до набрання чинності Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювання, які спричинили втрату працездатності » №1105-Х1У від 23.09.1999р. (надалі Закон…).

Суд правильно виходив із того, що на час виникнення спірних правовідносин діяли Правила відшкодування власником підприємства, закладу, організації або вповноваженим ним органом шкоди, причиненої працівнику пошкодженням здоровя, повязаного з виконанням ним трудових обовязків» затвердженими постановою КМ України від 23.06.1993 р. № 472 (зі змінами внесеними згідно з Постановами КМ України 492 від 18.07.94р., 410 від 13.06.95р, 1100 від 03.10.97 ) (надалі Правила відшкодування шкоди... ). Згідно Правил відшкодування шкоди... перерахунок розміру відшкодування шкоди необхідно провадити шляхом збільшення розміру відшкодування шкоди на коефіцієнт фактичного підвищення тарифних ставок та посадових окладів відповідних працівників. А з 24.10.1997р., з моменту набрання чинності нової редакції пункту 28 «Правил відшкодування шкоди...» (в редакції Постанови КМ України 1100), при наступному підвищенні тарифних ставок розмір втрачено заробітку в перерахунку на 100% втрати професійної працездатності не може перевищувати середньомісячний заробіток відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) при умові роботи його повний календарний місяць або в перерахунку на повний календарний місяць роботи. Перерахований розмір втраченого заробітку порівнюють з середньомісячним заробітком відповідного працівника, до якого включається 1/12 річної премії за попередній рік.

Крім того, при ухваленні рішення судом враховано положення ст.. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди», галузеві угоди між Міністерством промислової політики, виробничими обєднаннями і ЦК України профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України, доповнення до Угоди по тарифах трудових і соціальних гарантіях між Мінвуглепромом і галузевими профспілками вугільної промисловості від 18 листопада 1997р., відповідно до яких при зростанні тарифних ставок і посадових окладів необхідно враховувати чи відбувся фактичний ріст заробітної плати, оскільки інколи збільшувалась лише структура заробітної плати без зміни її загального розміру.

Згідно таблиці підвищення тарифних ставок (а.с. 29) та спільних постанов адміністрації та профкому підприємства, (а.с.30-32), на підприємстві з липня 1992р. по травень 2000р. відбувалося підвищення тарифних ставок, посадових окладів, сум регресних виплат, а саме :

- в липні 1992р. в 1.25 рази відповідно до спільної постанови адміністрації та профкому підприємства від 16.07.1992р.;

- в листопаді 1992р. в 1.75 рази відповідно до Постанови КМ України від 03.12.1992р. №676;

- в січні 1993р. в І.ЗЗрази відповідно до Постанови КМ України від26.01.1993р.;

-березні 1993р. в 1.5рази відповідно до спільної постанови амін, та профкому підприємства від 17.03.1993р. №3/3;

- в червні 1993р. в 1.97 рази відповідно до постанови КМ України від 02.06.1993р. №392;

-в вересні 1993р. в 2.94 рази відповідно до постанови КМ України від 30.08.1993р. №671;

в листопаді 1993р. в 2.1 рази відповідно до спільної постанови адміністрації та профкому

підприємства від 30.10.1993р. №21/16 (підвищенню в 2.1 рази підлягали суми

відшкодування шкоди);

-в грудні 1993р. в 3 рази відповідно до постанови КМ України від 05.12.1993р. №974;

-в червні 1994р. в 2 рази відповідно до постанови КМ України від 04.07.1994р. №449;

в січні 1994р. в 2 рази відповідно до постанови КМ України від 20.10.1994р. №720;

в лютому 1995р. в 3 рази відповідно постанови КМ України від 08.02.1995р. №102;

-в січні 1996р. в 2.5 рази відповідно до спільної постанови адміністрації і профкому

підприємства від 26.01.1996р. №1/6;

-в червні 1997р. в 1.25 рази відповідно до спільної постанови адміністрації і профкому

підприємства від 21.05.1997р. № 3/91/06;

-в січні 1998р. в 1.3 рази відповідно до спільної постанови адміністрації і профкому

підприємства від 25.12.1997р. №6/195;

-в липні 1999р. в 1.265 рази відповідно до спільної постанови адміністрації і профкому

підприємства від 30.06.1999р. №11/13/5;

-в січні 2000р. в 1.226 рази відповідно до спільної постанови адміністрації і профкому

підприємства від 28.12.1999р. №16/20/11;

-в травні 2000р. в 1.217 рази відповідно до наказу по підприємству від 29.05.2000р. №159.

Суд, також дослідив чи відбувався ріст заробітної плати в оспорюваний період, оскільки, представник позивача наполягав на тому, що підвищення заробітної плати відбувалося, а представники відповідача та третьої особи наполягали, що при підвищенні тарифних ставок росту заробітної плати не відбувалось, або відбувалось лише не значне підвищення.

Суд також дослідив довідки ВАТ «Кривбасзалізрудком», із яких вбачається (а.с 74), що, починаючи з червня 1994 року, при кожному підвищені тарифних ставок на підприємстві відбувався ріст заробітної плати, крім липня 1997р., де відбулося зменшення.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов правильного висновку, що розмір втраченого заробітку позивачу необхідно було перераховувати наступним чином:

Згідно наказу по підприємству №17 від 17.12.1992р. позивачу призначено було відшкодовувати шкоду, виходячи із заробітної плати підземного прохідника, яка за січень - квітень 1992р. становила 11516куп., на при 35% втрати працездатності сума відшкодування шкоди була призначена в розмірі 4031 куп. (що й було призначено підприємством).

В наступному призначена сума відшкодування шкоди - 4031 куп. повинна перераховуватися на коефіцієнти підвищення тарифних ставок та посадових окладів, а саме з липня 1992р. в 1.25рази; 1.75 рази з листопада 1992р., в 1.33 рази з січня 1993р., в 1.5 рази з березня 1993р., в 1.97 рази з червня 1993р., в 2.94 рази з вересня 1993р., в 2.1. рази з листопада 1993р. (розмір відшкодування шкоди), в 3.0 рази з грудня 1993р., в 2 рази з жовтня 1994 р., в 3 рази з лютого 1995 р., що становитиме 3851315 карбованців.

Позивач, взяту заробітну плату та призначені виплати з 01.05.1992р. не оспорює, вважає їх правильними.

Позивач також не оспорює порядок нарахування та перерахування сум відшкодування шкоди до січня 1996р. Проти правильності нарахування сум відшкодування шкоди до 1996р. сторони по справі не заперечували.

З 01.01.1996р. на підставі спільної постанови адміністрації та профспілки ВО «Кривбасруда» від 26.01.1996р. № 1/6 тарифні ставки було збільшено в 2.5 рази, а розмір відшкодування шкоди збільшено лише в 1.25 рази. В той час, згідно даних ВАТ «Кивбасзалізрудком», станом на 01.01.1996р. заробітна плата по професії прохідника збільшилась в порівнянні із заробітною платою за лютий 1995р. в 2.75рази (в лютому 1995р. становила 15492200крб., а в січні 1996р. 42704700крб.) Тому суд дійшов правильного висновку щодо необхідності перерахування розміру відшкодування шкоди з застосуванням к. 2.5.

На підставі Указу Президента України „Про грошову реформу в Україні від 25.08.1996р., українські карбованці підлягають обміну на гривни по курсу 100 000крб. на 1 гривну, таким чином, розмір відшкодування шкоди позивачу повинен становити 96гривень 28копійок.

З 01.06.1997р. на підставі спільної постанови адміністрації та профспілки ВО « Кривбасруда» тарифні ставки було збільшено на підприємстві в 1.25 рази. Як. вбачається із довідки наданої ВАТ «Кивбасзалізрудком» заробітна плата в липні 1997р. в порівняні із заробітною платою за січень 1996р. зменшилась, тому суд правильно відмовив позивачу в перерахунку суми відшкодування шкоди в цій частині.

В 1997р. (а.с.25) позивачу за висновком МСЕК встановлено 60% професійної втрати працездатності безстроково, тому сума відшкодування шкоди повинна становити 165грн. 05коп. (96грн. 28 коп. - належна сума відшкодування шкоди при 35% втрати працездатності, що в перерахунку на 100% втрати працездатності становить 275грн. 08коп., а при 60% втрати працездатності становить 165грн. 05коп.).

На підставі спільної постанови адміністрації та профспілки ВО «Кривбасруда» від 25.12.1997р. № 6/195 з 01.01.1998 г. тарифні ставки були підвищені в 1.3 рази, а перерахунок розміру відшкодування шкоди проведено не було. З 24.10.1997р. - з моменту набрання чинності нової редакції пункту 28 «Правил відшкодування шкоди..., при наступному підвищенні тарифних ставок розмір втраченого заробітку в перерахунку на 100% втрати професійної працездатності не може перевищувати середньомісячний заробіток відповідного працівника ( після підвищення тарифних ставок ) при умові роботи його повний календарний місяць або в перерахунку на повний календарний місяць роботи. В разі перевищення, розмір втраченого заробітку обчислюється з середньомісячного заробітку відповідного працівника. Перерахований розмір втраченого заробітку порівнюють з середньомісячним заробітком відповідного працівника, до якого включається 1/12 річної премії за попередній рік.

Згідно даних ВАТ «КЗРК» середньомісячна заробітна плата по професії підземного прохідника ШБУ насічень 1998 року складає 344грн. 62коп. і незначно збільшилась в порівняні із заробітною платою за липень 1997р.

Вирішуючи питання про можливість застосування к.1,3, суд правомірно виходив із того, що розмір відшкодування шкоди 165грн. 05коп. при перерахунку на коефіцієнт 1.3 становитиме 214грн. 56коп., що в перерахунку на 100% втрати профпрацездатності становитиме 357грн. 60коп. і перевищує середній заробіток по відповідній професії. Але, зважаючи на те, що на підприємстві з 01.01.1998р. була підвищені тарифні ставки та відбулося і підвищення заробітної плати, дійшов правильного висновку, що розмір відшкодування шкоди необхідно також збільшити і призначити із фактичної заробітної плати 344грн. 62коп., що при 60% втрати працездатності становитиме 206грн. 77коп., що відповідатиме вимогам п.28 Правил відшкодування шкоди... в редакції постанови КМ України 1100 від 03.10.1997р.

Спільною постановою адміністрації та профкому «Криворізького залізорудного комбінату», котрий являється правонаступником ВО « Кривбасруда», від 30.06.1999р. № 11/13/5 з 1.07.1999р. тарифні ставки було збільшено в 1.265 рази, а наказом по обєднанню від 5.11.1999 р. № 265 розмір відшкодування шкоди було підвищено в 1.15 рази. Згідно даних підприємства заробітна плата по відповідній професії станом на липень 1999р., в порівнянні із заробітною платою за січень 1998р. виросла з 344грн. 62коп. до 500грн. 98 коп., а саме в 1.45рази. Зважаючи на те, що заробітна плата та тарифні ставки по відповідній професії збільшились в порівнянні з січнем 1998 року, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що розмір відшкодування шкоди повинен також збільшитися на коефіцієнт збільшення тарифних ставок 1.265 рази і повинен бути призначений в сумі 261грн. 56коп., що в перерахунку на 100% втрати працездатності становитиме 435грн. 93коп. і не перевищуватиме фактичну заробітну плату по відповідній професії і відповідатиме вимогам п. 28 Правил відшкодування шкоди в редакції постанови КМ України 1100 від 3.10.1998р.

Спільною постановою адміністрації і профкому ДП «Кивбасзалізрудком» від 28.12.1999 р. № 16/20/11 тарифні ставки були підвищені в 1.226 рази, а розмір відшкодування шкоди наказом по підприємству від 27.03.2000р. збільшено в 1.1 рази. Згідно даних підприємства заробітна плата в січні 2000р. по відповідній професії, в порівнянні із заробітною платою за липень 1999 р., виросла з 500грн. 98 коп. до 636грн. 66 коп., а саме в 1.27рази. Зважаючи на те, що заробітна плата та тарифні ставки по відповідній професії збільшились в порівнянні липнем 1999 року, суд дійшов правильного висновку про те, що раніше встановлений розмір відшкодування шкоди 261грн. 56коп. повинен також збільшитися на коефіцієнт підвищення тарифної ставки - 1.226 і становити 320грн. 67коп., що в перерахунку на 100% втрати працездатності становить 534грн. 45коп., тоді як заробітна плата становила 636 грн. 66 коп., і не перевищує заробітну плату, а також відповідає вимогам п. 28 Правил відшкодування шкоди в редакції постанови КМ України 1100 від 3.10.1998р.

Наказом від 29.05.2000р. № 159 ДП «Кивбасзалізрудком» з 01.05.2000р. підвищило тарифні ставки в 1.217 рази, а відшкодування шкоди наказом від 04.08.2000р. № 229 збільшило в 1.193 рази. Згідно даних наданих підприємством заробітна плата по відповідній професії в квітні 2000р. виросла в порівнянні із заробітною платою за січень 2000р. з 636грн. 66коп. до 768грн. 86коп., а саме в 1.20 рази. З огляду на зазначене, суд дійшов правильного висновку про те, що раніше встановлений розмір відшкодування шкоди - 320грн. 67коп. повинен також збільшитися на коефіцієнт збільшення тарифних ставок-1.217 і бути призначений в сумі 390грн. 26коп., що в перерахунку на 100% втрати працездатності не перевищує заробітну плату і відповідає вимогам п. 28 Правил відшкодування шкоди в редакції постанови КМ України 1100 від 03.10.1998р.

Виходячи з того, що в оспорюваний період - з 1996р. по 2000р. на підприємстві відбувалося як підвищення тарифних ставок, так і заробітної плати, суд правильно встановив, що сума відшкодування шкоди позивачу повинна становити 390грн. 26коп.

Визначаючи суму недоплати та період, за який вона підлягає стягненню, суд першої інстанції правильно виходив із того, що згідно ст.. 29 закону України « Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювань, які спричинили втрату працездатності » щомісячні страхові виплати підлягають перерахунку а саме:

З 1.03.2002р. на 1.193 рази і повинні становити 465грн. 58коп. (390грн. 26коп. х 1.193),

з 1.03.2003р. в 1.182 рази і повинні становити 550грн. 32коп.

з 1.03.2004р. в 1.152 рази і повинні становити 633грн. 97коп.,

з 1.03.2005р. в 1.238 рази і повинні становити 784грн. 85коп.,

з 1.03.2006р. в 1.203 рази і повинні становити 944грн. 17коп.,

з 1.03.2007р. в 1.183 рази і повинні становити 1116грн. 95коп.,

з 1.03.2008р. в 1.125рази і повинні становити 1256грн. 57 коп.,

з 1.03.2009р. в 1.063 рази і повинні становити 1335грн. 73коп.;

а також ту обставину, що позивач звернувся до суду 21.10.2009р., тому його вимоги підлягають задоволенню за останні три роки, а саме-з 21 жовтня 2006 року - по 01 жовтня 2009 року в сумі 27614 грн. 92 коп., а щомісячно підлягають стягненню на його користь страхові виплати в сумі 1335грн. 73коп.

Доводи відповідача про пропуск позивачем строку для звернення до суду з зазначеним позовом не ґрунтуються на законі, оскільки відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров,я або смертю позовна давність не поширюється.

Виходячи вищевикладеного, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано доказів на підтвердження своїх заперечень, викладених в апеляційній скарзі, що протирічить вимогам ч.1 ст.60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: