Апеляційний суд Харківської області
Категорія: відшкодування шкоди ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів КАРІМОВОЇ Л.В., ЯЦИНИ В.Б.

при секретарі - Шпарага О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Державного Казначейства України на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 28 жовтня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного Казначейства України, третя особа ГУМВС України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до Фрунзенського районного суду міста Харкова з позовом до Управління Державного казначейства міста Харкова , 3-я особа ГУМВС України в Харківській об ласті про відшкодування моральної шкоди в сумі 150 000 грн.

У серпні 2010 року позов був уточнений в частині відповідача, яким зазначено Державне Казначейство України.

Позивач зазначала, що 29 січня 2006 року квартиронаймачами було скоєне вбивство її матері ОСОБА_3 і цими ж особами вона, будучи неповнолітньою, була зґвалтована.

29.01.2006 року прокуратурою Фрунзенського району міста Харкова була порушена кримінальна справ за фактом вбивства її матері і постановою слідчого від 31.01.2006 року вона була визнана потерпілою у вказаній справі. За поданою нею заявою про порушення кримінальної справи за фактом її зґвалтування слідчим відповідної постанови не було винесено.

19 квітня 2006 року вона була затримана працівниками відділу кримінального розшуку Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області , якими під час слідства, що проводилося прокуратурою Фрунзенського району міста Харкова, при так званої перевірці на детекторі брехні її показань та заяв як потерпілої, шляхом підлогу, фізичного та психічного насильства була сфальсифікована явка з повинною у скоєнні вбивства рідної матері.

З 20 квітня 2006 року без санкції та постанови про арешт вона знаходилася у Фрунзенському РВ під наглядом працівників карного розшуку , де намагалася скінчити життя самогубством .

26 квітня 20006 року справа з доданою до неї її явкою з повинною з прокуратури Фрунзенського району міста Харкова була передана для розслідування до СУ ГУМВС України в Харківській області, де слідчим цього управління була порушена кримінальна справа і постановою від 27.04.2006 року їй було пред»явлено звинувачення у вбивстві матері і у той же день відносно неї була обрана міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у слідчому ізоляторі.

У серпні 2006 року кримінальна справа була направлена до Фрунзенського районного суду міста Харкова, ухвалою якого від 30 листопада 2007 року була повернута заступнику прокурора Харківської області на додаткове розслідування з підстав відсутності доказів їх вини та суперечисливістю зібраних слідством доказів на підтвердження її вини у вбивстві матері. При цьому обрана відносно неї міра запобіжного заходу змінена судом не була.

21 липня 2008 року постановою Фрунзенського районного суду міста Харкова обрана відносно неї міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була змінена на підписку про невиїзд.

25 серпня 2009 року кримінальна справа, що була порушена відносно неї зі звинуваченням у вбивстві матері за ч.1 ст.115 КК України була припинена з підстав, передбачених п.2 ст. 6 КПК України тобто за відсутністю у її діях складу вказаного злочину.

Таким чином офіційно вона знаходилася під вартою 26 місяців 25 днів, а фактично 27 місяців, а всього під слідством 40 місяців і 18 днів.

З вини слідчих органів, які безпідставно порушили відносно неї кримінальну справу за обвинуваченням у особливо тяжкому злочині їй була спричинені неймовірні моральні страждання. Вона знаходилася під вартою і була позбавлена побачень та передач, оскільки її батько та неповнолітня сестра проживають в Росії, крім того вона була позбавлена можливості безкоштовно отримати вищу освіту; була підірвана їх репутація серед друзів та сусідів як чесного громадянина. Звинувачення у вбивстві найдорожчої людини викликало у неї тривалі переживання та моральні страждання, оскільки саме мати була єдиною її опорою у житті, утримувала її матеріально. Знущання над матір»ю та над нею з боку злочинців, несправедливість, черствість і некомпетентність органів дізнання залишили в її душі тяжкий слід на все життя , внаслідок чого вона не могла залишатися на батьківщині і змушена була шукати нове місце мешкання в Росії, де навчається в Уральському національному технічному університеті і за весь курс навчання має сплатити 185 000 рублів РФ і маючи при цьому статус іноземного студента, не набула права на проживання в гуртожитку, знімає житло; кожні три місяці змушена виїжджати до України для відмітки та нести витрати на ці поїздки.

На підставі наведеного та вимог ст. ст. 16,23 ,1167,1176 ЦК України, позивач просила стягнути на її користь з Державного казначейства України у рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 150 000 грн.

Представник відповідача позов у повному обсязі не визнав, вважаючи, що позивачкою не надано доказів вини слідчих органів в незаконних діях відносно неї та значно завищена оцінка моральної шкоди.

Представник ГУМВС України в Харківській області на позов подав письмовий відгук, вважаючи обґрунтованими вимоги щодо відшкодування моральної шкоди за час перебування під вартою з розрахунку мінімальної заробітної плати за кожен місяць. Справу просив розглядати без його участі і вирішити спір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

З посиланням на те, що характер позовних вимог стосується стягнення з державного бюджету України та на наказ № 6 гн від 29.11.2006 року « Про організацію представництва прокурором в суді інтересів громадянина або держави та їх захисту при виконання судових рішень» ст..45 ЦПК України ст. ст.35,36-1 Закону України « Про прокуратуру» заяву про вступ до розгляду справи подав в.о. прокурора Фрунзенського району міста Харкова

Представник прокуратури Фрунзенського району міста Харкова в судовому засіданні позов вважав обґрунтованим, у визначенні розміру стягнення у відшкодування моральної шкоди поклався на розсуд суду.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 28 жовтня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. З Державного казначейства України стягнуто на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 150 000 грн.

На це рішення суду Державним казначейством України ( в особі представника за довіреністю) подана апеляційна скарга про його скасування та постановлення нового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні їх позовних вимог у звязку з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи; порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Закрема, представник відповідача посилається на те, що незаконність дій органів досудового слідства та прокуратури повинна бути встановлена в порядку адміністративного судочинства. Вважає, що судом не наведені в рішенні мотиви, з яких він виходив при визначенні розміру стягнення у відшкодування моральної шкоди та не зазначені докази, якими це підтверджується.

Крім того вказує на те, що орган державної влади , незаконними діями чи бездіяльністю якого спричинена моральна шкода, відповідно до роз»яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.02.1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» ( зі змінами) повинен бути відповідачем чи співвідповідачем у справі.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 на апеляційну скаргу подав письмові заперечення, в яких зазначаючи, що обставини, на які посилається апелянт, вже були досліджені і оцінені судом першої інстанції, просить скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді: пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга задоволенню, не підлягає .виходячи з наступного.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушення прав ОСОБА_2 необґрунтованим притягненням їх до кримінальної відповідальності за ч.1ст. 115 КК України та обранням щодо неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що призвело до втрати нею можливості отримання вищої освіти, порушення її нормальних життєвих звязків і в цілому спричинило тяжкі моральні страждання.

Судова колегія вважає, що такий висновок районного суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом встановлено, що 27.04.2006 року кримінальна справа, яка була порушена прокуратурою Фрунзенського району міста Харкова 29.01.2006 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України за фактом виявлення в квартирі АДРЕСА_1 трупа громадянки ОСОБА_5 з багаточисельними ножовими пораненнями, була прийнята до провадження СУ УМВС України в Харківській області. 27 квітня 2006 року за підозрою у скоєні вказаного злочину була затримана ОСОБА_2 щодо якої у той же день була порушена кримінальне переслідування за ч.1 ст.115 КК України.

28 квітня 2006 року Київським районним судом міста Харкова щодо ОСОБА_2 обрана міра запобіжного заходу у вигляді тримання її під вартою .

Постановою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 30 листопада 2007 року кримінальна справа за звинуваченням ОСОБА_2 у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України направлена заступнику прокурора Харківської області на додаткове розслідування. Постановою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 21.07.2008 року мері запобіжного заходу відносно ОСОБА_2 змінена з тримання її під вартою на підписку про невиїзд.

Постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Харківській області від 25 серпня 2009 року кримінальне переслідування відносно ОСОБА_2 порушене за ч.1 ст.115 КК України подальшим провадженням припинено за відсутністю в її діях складу вказаного злочину.

Таким чином, ОСОБА_2 під слідством та судом перебувала 40 місяців 18 днів, під вартою знаходилася 2 роки, 3 місяці , 2 дні і 13 місяців та 4 дні під підпискою про невиїзд.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 1 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, незаконного накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною другою ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до ч.1 ст. 4, ч.2 ст. 13 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду суд визначає розмір моральної шкоди, яка відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету.

Судом першої інстанції правомірно стягнута моральна шкода на користь позивачки з держави в особі Державного казначейства України державного органу, уповноваженого на розпорядження державними коштами, що передбачено і Законом України „Про державний бюджет на 2010 рік.

Посилання апелянта на необхідність залучення ГУМВС України в якості відповідача не є підставою для скасування чи зміни рішення суду, оскільки представник Державного Казначейства України не заперечував в суді апеляційної інстанції, що і у разі зміни статуту вказаного органу з 3-ї особи на співвідповідача, моральна шкода, спричинена позивачці, має відшкодовуватися за рахунок коштів Державного бюджету.

При цьому, суд зазначив в рішенні, що визначений ст. 13 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду мінімальний розмір моральної шкоди не є достатнім і виходячи з доведеності тих обставин, на які ОСОБА_2 посилалася в обґрунтування заявлених вимог, погодився і з сумою, яку вона просила стягнути на її користь у відшкодування моральної шкоди..

Судова колегія вважає, що визначена судом сума у відшкодування моральної шкоди відповідає

об»єму та характеру спричиненої шкоди і засадам розумності, справедливості та виваженості.

Доводи представника Державного Казначейства України щодо доведеності вини службових осіб слідчих органів були предметом судового розгляду і їм надана належна оцінка.

Судова колегія визнає, що рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін

Керуючись ст. ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. ст.308,313,314,315,319, 324 ЦПК України судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 28 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -