РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 2-563/10

пр. № -

22 липня 2010 року Святошинський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Величко Т.О.

при секретарі Коробій І.М.,Оберемко В.О. розглянувши цивільну справу за ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Третя особа: Орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Загальноосвітня школа № 197 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі у справі звернулися до суду із позовом до відповідачів про усунення їм перешкод у спілкуванні гр. ОСОБА_3, ОСОБА_4 у спілкуванні з їх сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та про визначення місця проживання ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір»ю ОСОБА_1 за адресою: м. Київ пр-т.Відрадний,36-б кв.18.

У судовому засіданні позивачі у справі підтримали свої позовні вимоги та просили суд їх задовольнити,посилаючись на обставини викладені у позовній заяві на підставі письмових доказів наданих до матеріалів справи, пояснюючи, що позивач у справі ОСОБА_1 з 1999 по 2009 рік проживала зі своїм малолітнім сином ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 разом із відповідачами у справі. За сімейними обставинами вона була змушена переїхати на інше місце проживання. З метою влаштування свого помешкання, з метою непреривання навчання сина ОСОБА_6 вона була змушена залишити на певний час малолітнього сина ОСОБА_6 зі своїми батьками, дідусем та бабусею ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Зазначала, що після вказаних подій відповідачі почали обмежувати її спілкування із сином, вона спілкується із відповідачами по телефону відповідачі у справі,батьки позивача у справі ОСОБА_1, силоміць утримують у себе їх сина ОСОБА_5, всяко його налаштовують проти них, розповідають йому його батьків неправдиву інформацію. Зазначали, що їх син ОСОБА_6 перебуває перед психологічним тиском відповідачів у справі, які обмежують його спілкування з однолітками, приходять до школи і контролюють, щоб вони позивачі не змогли наблизитися до свого сина ОСОБА_6.

У судовому засіданні відповідачі позов не визнали, повідомляли, що позивачка ОСОБА_1 розлучилася із своїм чоловіком ОСОБА_2, покинула свого сина на них, влаштовувала своє життя. Зазначали, що вони із малечку виховували свого онука ОСОБА_5, утримували його матеріально, піклувалися про нього. Що позивачі у справі покинули свого сина, що є наслідком його ставлення до них. Зазначали, що вони не заперечують проти спілкування їх онука ОСОБА_5 зі своїми батьками позивачами у справі, якщо він того забажає.

Третя особа: представник Органу та піклування виступала на боці позивачів у справі, повідомляла, що згідно Сімейного законодавства України батьки мають переважне право на виховання дитини, що позивачі не позбавлені батьківських прав, характеризуються позитивно, а тому просила суд позов задовольнити.

Третя особа: представник загальноосвітньої школи № 197 Святошинського району м. Києва повідомила суд, що також виступає на боці позивачів у справі, оскільки вважає, що відповідачі у справі негативно впливають на психологічний стан неповнолітнього ОСОБА_5, хоча бабуся та дідусь піклуються про ОСОБА_5, останній має гарні успіхи у навчанні. Зазначала, що відповідачі у справі приходять до школи де вчиться їх онук, стоять під кожним кабінетом і контролюють, щоб ОСОБА_5 не побачився із своїми батьками, обмежують його у спілкуванні із батьками та не дозволяють батькам брати участь у його вихованні.

Суд заслухавши думку сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Судом встановлене,що позивачі у справі мають неповнолітнього сина ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_3, ( а.с.16).

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_5 проживає разом із своїми дідусем і бабусею ОСОБА_3, ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2.

Судом встановлено, що між позивачами та відповідачами склалися неприязне ні стосунки, з приводу місця проживання та виховання малолітнього ОСОБА_5, оскільки відповідачі проживають із малолітнім ОСОБА_5, беруть участь у його вихованні, налаштовують його проти його батьків, розповідають йому інформацію щодо особистого життя його батьків,про що свідчать письмові докази ( а.с.18-26, 30-34, 106-111).

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_5, має добрі успіхи у навчанні (а.с.82-99).

За ухвалою суду від 03.03.2010 року судом за ініціативою позивачів було призначено судову психіатричну експертизу та надано висновки щодо психологічного стану сторін у справі (а.с.193-200), де вказано, що в даний час гр.гр. ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_7 ознак будь-якого психічного захворювання не виявлено по своєму психічному стану в даний час можуть приймати участь у вихованні та проживати, спілкуватися з малолітнім ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом прийнято до уваги докази, які не суперечать ст. ст.57-60 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Ленінградського районного суду м. Києва ( а.с.208) визначено часи побачень ОСОБА_2 із своїм сином ОСОБА_5.

В судовому засіданні, за письмовим зверненням ОСОБА_5 ( а.с.74-76), за участю психолога судом було з»ясовано думку ОСОБА_5, щодо бажання його місця проживання, ставлення до батьків. Як вбачається із звернення, усних пояснень у судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_5, перебуває під впливом дідуся і бабусі, негативно ставиться до своїх батьків, їх не поважає, повідомив суд, що його батьки його не заслуговують, і він бажає проживати із дідусем і бабусею.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов»язковість яких надана Верховною ОСОБА_8 України.

Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що перша чергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Зі змісту ст. 150 СК України вбачається, що одним із основних батьківських обов»язків є обов»язок по належному вихованню дитини, прищеплення їй моральних цінностей, духовності, культури своєї нації. Саме батьки повинні навчити дитину формувати систему пріоритетів та ні в якому разі не дати їй спотворити існуюче світосприйняття. Батьки повинні виховувати особистість, яка б із повагою ставилася б до прав та свобод інших людей, любила б свою сім»ю та родину. Принципом Конвенції існує принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини.

Відповідно до ст.142 СК України діти мають рівні права та обов»язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами та особисте виховання дитини, а потім згідно ч.2 цієї статті батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, а також згідно ч. 3 цієї статті батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які не суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Як вбачається із матеріалів справи, пояснень сторін та третіх осіб відповідачі у справі не поважають свою доньку ОСОБА_1 та її колишнього чоловіка ОСОБА_2, виховують малолітнього ОСОБА_5 у дусі неповаги до своїх батьків, вважають малолітнього ОСОБА_5 своєю дитиною, позбавляють його батьківської уваги та любові, що стало наслідком категоричного ставлення та не сприйняття неповнолітнім ОСОБА_5 своїх батьків та негативне та категоричне до них відношення, яке з боку ОСОБА_5, оскільки на думку суду зазначене є наслідком не вихованості дитини не прищеплення їй моральних цінностей, формування системи пріоритетів та спотворюючи існуюче світосприйняття лише бабусі та дідуся та обмеження спілкування із однолітками, та батьками.

Сторони у справі неодноразово зверталися до Органу опіки та піклування з проблемою щодо вирішення питання про місце проживання ОСОБА_5 ( а.с. 7-12,170-172). Згідно протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації (а.с.11), рекомендовано позивачам у справі звернутися до Святошинського районного центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді з метою отримання психологічної консультації та при необхідності надання психологічної корекції малолітньому ОСОБА_5.

У судовому засіданні буди допитані свідки ОСОБА_9,ОСОБА_8 ОСОБА_10, які повідомили, що весь час бачать лише бабусю і дідуся із їх онуком ОСОБА_5, а його батьків бачили дуже давно, коли ОСОБА_5 був у віці до одного року.

З огляду на вищевикладене та обставини встановлені у судовому засіданні, враховуючи те, що батьки мають переважне право перед іншими особами та особисте виховання дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а оскільки малолітній ОСОБА_5 на день розгляду справи у суді негативно ставиться до своїх батьків, вважає що вони його не заслуговують, визначення його місця проживання разом із матір»ю на думку суду негативно б вплинуло на психологічний стан ОСОБА_5 та суперечило б його інтересам, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, що підтвердженні документально ( а.с.1,2,211-214) підлягають частковому задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись Конституцією України, ст.ст.3,4, 10, 11,57- 61, 88, 208-209, 212-215, 294,295 ЦПК України, ст.ст. 140-160 Сімейного Кодексу України, Конвенції про права дитини, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково

ОСОБА_3, ОСОБА_4, які проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 зобов»язати усунути перешкоди ОСОБА_1, проживаючій за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_2, проживаючого за адресою. АДРЕСА_3 у спілкуванні з малолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, проживаючих за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, дата народження не відома, ідентифікаційні коди не відомі, солідарно, на користь ОСОБА_1, проживаючій за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, дата народження не відома, ідентифікаційний номер не відомий, судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 372 (триста сімдесят дві) грн.28 коп. витрат пов»язані іх проведенням експертизи.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, проживаючих за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, дата народження не відома, ідентифікаційні коди не відомі, солідарно, на користь ОСОБА_2, проживаючого за адресою. АДРЕСА_3, дата народження не відома, ідентифікаційний номер не відомий, судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 147 сто сорок сім) грн.09 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження та подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або у порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: Т.О. Величко