Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2010 рому Вознесенськт Місьюайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Серебрякової Т.В., при секретарі судового засідання Лукіянчиної Т.І., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2О, відповідачки ОСОБА_1 О,В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенськ Миколаївської області цивільну cnpaвv за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю нерухоме майно та стягнення грошової суми, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

В позовній заяві зазначено, що 23 січня 1993 року Вознесенським міським відділом ЗАГСу Миколаївської області зареєстровано шлюб між позивачем ОСОБА_1Г, та відповідачкою ОСОБА_3В, 14 січня 2009 р. відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області зареєстровано розірвання шлюбу між сторонами. За час шлюбу сторони за спільні кошти придбали житловий будинок № 11 (одинадцять), що розташований по вулиці Войкова у місті Вознесенськ Миколаївської області та земельну ділянку, площею 775 м2, що була надана для обслуговування спірного житлового будинку за вищевказаною адресою.

Посилаючись на викладене, а також на те, що сторони не можуть поділити вказане майно добровільно, позивач ОСОБА_1 просив позов задовольнити, провести поділ спірного майна між ним та відповідачкою ОСОБА_3 шляхом визнання за ним право власності на частку житлового будинку № 11 (одинадцять), що розташований по вулиці Войкова в місті Вознесенськ Миколаївської області та визнання за ним право власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 775 м2, що закріплена за житловим будинком № 11 (одинадцять) по вулиці Войкова в місті Вознесенськ Миколаївської області.

У березні 2010 р. відповідачка ОСОБА_3 О,В, пред'явила зустрічний позов, та з врахуванням уточнених вимог від 11 травня 2010 p., остаточно просила про визнання спірного житлового будинку та земельної ділянки особистою приватною власністю, які не підлягають поділу, оскільки придбані за кошти, які належали їй особисто, Також просила стягнути з відповідача на свою користь 36 046 (тридцять шість тисяч сорок шість) грн.. 00 коп. в порядку регресу 38 рахунок виконаних нею спільних грошових зобов'язань за кредитними договорами,

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, посилаючись на те, що право власності на житловий будинок № 11 (одинадцять), що розташований за адресою: вулиця Войкова місто Вознесенськ, Миколаївська область, та право власності на земельну ділянку, яка передана для обслуговування спірного будинку оформлено лише на відповідачку ОСОБА_3, просили позов задовольнити, провести поділ спірна майна, та визнати за позивачем ОСОБА_1 Право власності на 1/2 частку житлового будинку № 11 (одинадцять) по вулиці Войкова в місті Вознесенськ Миколаївської області, а також право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 775 м2, закріплену за житловим будинком № 11 (одинадцять) по вулиці Войкова в місті Вознесенськ Миколаївської області, В задоволенні зустрічного позову просили відмовити,

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнала, посилюючись на те, що спірне нерухоме майно придбане ш кошти, які належать від продажу квартири, яка була її особистою приватною власністю, оскільки належала останній на підставі договору дарування та просила в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Вимоги, викладені в зустрічній позовній заяві підтримана і на їх задоволенні наполягала.

Дослідивши та оцінивши матеріали цивільної справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до вимог от.. 11 ЦЛК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., та відповідачка ОСОБА_1 (до шлюбу - Тітова) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, знаходились в зареєстрованому шлюбі з 23 січня 1993 р. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія IV - ФП № 362110, виданого Вознесенським міськвідділом ЗАГСу Миколаївської області (а.с. 32,47).

Шлюб між сторонами розірвано за рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 грудня 2008 р. Розлучення зареєстровано в органах реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, про що було видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 32, 75).

10 лютого 2005 р. на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, е якому покупцем вказана відповідачка ОСОБА_3, сторонами був придбаний житловий будинок № 11 (одинадцять) по вулиці Войкова в місті Вознесенськ Миколаївської області. Вказаний договір зареєстровано в реєстрі за № 174 (а.с. 111 -112).

Згідно з приписами ст.. 5 ЦК України та п, 4 Прикінцевих та перехідних положень цього кодексу, норм розділу VII Прикінцеві положення СК України, норм розділу іХ Прикінцеві положення ЗК України, правовий статус майна щодо якого виник спір, визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання (утворення).

Так, відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин в частині визначення правового статусу майна, нажитого подружжям після 2004 р. майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального використання, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2 ст. 60 СК України).

За таких обставин та враховуючи, що спірне майно було придбано сторонами під час перебування у шлюбі (вказана обставина сторонами не оспорювалась, тому суд вважає, що воно є спільною сумісною власністю позивача ОСОБА_1Г, та відповідачки ОСОБА_3

За правилами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їй на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки будь-яких доказів про існування домовленостей між сторонами по справі щодо спірного майна не надано, суд приходить до висновку, що їх частки у спільному майні є рівними, тому враховуючи наведені обставини та положення ч. 1 ст. 70 СК України вважає, що за позивачем ОСОБА_1 слід визнати право власності на 1/2 частку житлового будинку № 11 (одинадцять), який розташований по вулиці Войкова в місті Вознесенськ Миколаївської області.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки суд виходить з наступного.

Рішенням Вознесенської міської Ради від 28 вересня 2006 р. за N° 15 для будівництва та обслуговування спірного будинку у приватну власність ОСОБА_1 О,В. передано земельну ділянку, площею 775 м2, а 27 жовтня 2009 р. остання отримала державний акт на право власності на цю землю (а.с. 28).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 182 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», зазначено, що відповідно до положень ст.ст.81,116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі споруди у відповідності до ст.ст. 120 ЗК України, 377 ЦК України.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 р. « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначено, що спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно- будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Правилами ст.ст. 80-70 СК України, ч. 2 ст. 89 ЗК України, визначено, що майно, в тому числі, земельна ділянка, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а при його поділі частки подружжя є рівними.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3, викладених в зустрічному позові, про визнання нерухомого майна її особистого власністю та стягнення грошових сум, суд виходить з наступного.

Згідно ч.3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, ст. 212 зазначеного Кодексу встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Жоден доказ не мас для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 3 ч, 1 ст. 57 СК визначено, що особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Тобто, при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд має встановлювати обсяг спільно нажитого майна та з'ясувати як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання.

Зокрема, судом встановлено, що 14 грудня 2004 р. відповідачка ОСОБА_6 уклала письмовий договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_7 Н,М,., за яким остання придбала у власність квартиру № 23 (двадцять три), що знаходиться в місті Вознесенськ Миколаївської області по вулиці Леніна у будинку № 49 (сорок дев'ять). Обумовлена квартира належала продавцю ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 02 вересня 1995 р. №2022. Від продажу відповідачка отримала 15 081 (п'ятнадцять тисяч вісімдесят одна) грн. 00 коп.

10 лютого 2005 р. за договором купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами на ім'я ОСОБА_3В, було придбано житловий будинок № 11 (одинадцять) по вулиці Войкова в місті Вознесенськ Миколаївської області за 28 250 (двадцять вісім тисяч двісті пятдесят грн.. 00 коп.

Встановлене свідчить про те, що спірний житловий будинок придбаний, як за рахунок спільних коштів подружжя, так і за рахунок внеску відповідачки ОСОБА_3 від продажу квартири, яка належала останній особисто, оскільки отримана останньою у дар.

При цьому позивач ОСОБА_1Г, не довів в судовому засіданні, що кошти від реалізації вищевказаної квартири відповідачка використала на інші потреби, не повязані з придбанням спірного житлового будинку.

Разом з тим, під час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу відповідачка ОСОБА_3 не заперечувала того факту, що майно купується за спільні кошти подружжя, що й стало підставою для складання ОСОБА_1 письмової заяви, яка наявна в матеріалах справи, сформованої при посвідченні зазначеної угоди (а.с. 114 )

Отже, на час набуття майна, подружжя за взаємною згодою визначили статус житлового будинку як спільної власності подружжя,

При цьому, суд критично ставиться до показів свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки вони не узгоджуються між собою та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання особистою приватною власністю житловий будинок та відповідно земельну ділянку, слід відмовити.

Щодо вимог про стягнення грошової суми, в порядку регресу, суд виходить з наступного. Так. СК України передбачено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. З ст. 61 СК України).

Згідно ст.. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Тобто, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст.. 85 СК України). Проте, враховуючи, що відповідачка ОСОБА_3 на протязі всього часу розгляду справи не надала до суду жодного доказу на підтвердження, що кредитні договори укладались в інтересах сім'ї, а також, що кошти, отримані за кредитними договорами були використані саме в інтересах сім'ї, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

За правилами ст. 15 ЦК України, суд захищає порушені, невизнані чи оспорювані права.

Виходячи з наведених обставин та вказаних положень закону, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя обґрунтовані та підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 слід відмовити.

У відповідності зі ст.. 88 ЦПК України судовий збір та витрати з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу, пов'язаних з розглядом цивільної справи, сплачено при подачі позову до суду.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 61, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд-

ВИРШИВ:

Позов ОСОБА_1 Зо ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити.

Провести поділ нерухомого майна що є об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку № 11 (одинадцять), що розташований по вулиці Войкова в місті Вознесенськ Миколаївської області.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку житлового будинку № 11 (одинадцять), що розташований по вулиці Войкова в місті Вознесенськ Миколаївської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 775 м2, що закріплена за житловим будинком № 11 (одинадцять) по вулиці Войкова в місті Вознесенськ Миколаївської області, яка призначена для обслуговування житлового будинку за цією ж адресою.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 775 м2, що закріплена за житловим будинком № 11 (одинадцять) по вулиці Войкова в місті Вознесенськ Миколаївської області, яка призначена для обслуговування житлового будинку за цією ж адресою.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 Геораійоаича про визнання особистою приватною власністю нерухоме майно та стягнення грошової суми - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Т.В.Серебрякова