Апеляційний суд Тернопільської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2010 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючої - Парандюк Т.С.

Суддів - Стефлюк О.Д. і ОСОБА_1

При секретарі - Леньга О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Чортківському районі на рішення Чортківського районного суду від 21 квітня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Чортківському районі (далі УПФ) про визнання дій неправомірними, зобов'язання здійснити перерахунок призначеної державної та додаткової пенсії, виплату пенсії згідно з законом та доплати, як непрацюючому пенсіонеру, за проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2010 року Баюк Д-З.ГІ. пред»явила зазначений вище позов, посилаючись на те, що є потерпілою від аварії на Чорнобильській атомній електростанції (далі ЧАЕС) 1 категорії, та з 6 жовтня 2000 року - інвалідом третьої групи за захворюваннями, що пов»язані з наслідками аварії на ЧАЕС, і має право на пенсію, розмір якої не може бути нижче шести мінімальних пенсій за віком, та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком для інвалідів другої групи.

Крім того, як непрацюючий пенсіонер, що проживає на території радіоактивного забруднення, у зоні посиленого радіоекологічного контролю, вона має право на одержання щомісячно однієї мінімальної заробітної плати.

Вказані пенсії та виплати повинні систематично коригуватись відповідно до збільшення прожиткового мінімуму та розміру мінімальної пенсії за віком, однак відповідач не нараховує та не виплачує їй належні

Справа № 22ц- 1021 Категорія - 57

Головуючий у 1 інстанції - Запорожець Л.М. Доповідач - Стефлюк О.Д.

кошти в повному обсязі, у зв»язку з чим вона змушена звернутись до суду і просить її позовні вимоги задоволити.

Постановою Чортківського районного суду від 21 квітня 2010 року позов задоволено частково і вирішено: визнано дії управління Пенсійного фонду України у Чортківському районі щодо нарахування та виплати основної та додаткової пенсії ОСОБА_3 незаконними.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Чортківському районі провести перерахунок та доплату основної державної пенсії ОСОБА_3, як інваліду 3 групи в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та провести перерахунок та доплату призначеної їй щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 06 жовтня 2000 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 01 березня 2010 року з врахуванням вимог ч.4 ст.54 та ч.З ст.67, ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФ просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким в позові ОСОБА_2-З.П. відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідно до вимог ст. ст. 54, 50 ЗУ " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в ред. від 06.06.96 р., позивач має право на одержання пенсії, не нижчої шести мінімальних пенсій за віком, і додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, а тому відповідач повинен був діяти у відповідності з даними вимогами Закону та здійснити ОСОБА_2-З.П. відповідний перерахунок та виплату пенсії. З урахуванням того, що відповідач таких дій не вчинив, чим порушив гарантоване державою право позивача на соціальні виплати у встановлених законодавством розмірах, це право підлягає захисту шляхом задоволення позову.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки вони відповідають вимогам закону і грунтуються на матеріалах справи.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2-З.П. є потерпілою від аварії на ЧАЕС першої категорії, що підтверджено вкладкою № 608608 до посвідчення серії А № 424593, їй виданого 12.02.07 року, та інвалідом третьої групи внаслідок захворювань, пов'язаних з наслідками аварії на ЧАЕС, про що

з

свідчить експертне заключения Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії № II від 14.09.2000 року та довідка до акту огляду серії МСЕ № 1014990.

Відповідно до вимог ст. 49 Закону, пенсії особам, віднесених до категорії 1,2,3,4 встановлюються у вигляді : державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 06.06.96 р. за № 230 96-ВР в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів 3 групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до частини першої статті 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами 3 групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Виходячи зі змісту вищезгаданих статей Закону, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій є мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з вимогами ст. 28 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Законом України від 28.12.2007 за № 107-УІ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" статті 50,54,67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" змінено та встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами, а розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до першої категорії, зокрема, для інвалідів третьої групи, встановлюється у розмірі 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати додаткової пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно правовими актами. Максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону' України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 за № 10-рп/2008 зміни, внесені Законом України від 28.12.2007 за № 107-УІ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до статей 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", визнано неконституційними і зазначено, що це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

На підставі наведених норм законодавства суд обґрунтовано дійшов до висновку, що з 22 травня 2008 року під час обчислення державної пенсії та додаткової пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідач повинен був керуватися статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 06.06.96 р. за № 230/96-ВР та статтею 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у редакції Закону України від 05.10.2006 р. за № 23 1-У.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що положення ч. 1 ст. 28 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яким визначено мінімальний розмір пенсії за віком, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених за цим Законом, оскільки таке положення не є перешкодою для застосування мінімального розміру пенсії за віком для розрахунку інших, пов'язаних з нею пенсій чи доплат, так як чинним законодавством не встановленого іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого ч.І цієї статті.

З урахуванням того, що законодавством України не надано повноважень Кабінету Міністрів щодо встановлення розміру мінімальної пенсії за віком або встановлення в абсолютних цифрах розмірів соціальних виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної пенсії за віком або розміру мінімальної заробітної плати, посилання відповідача на необхідність застосування Постанови КМУ за №654 від 16.07.2008 року "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" для основної пенсії та Постанови за №530 від 28.05.2008 року "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", судова колегія не приймає до уваги, виходячи з пріоритету законів над підзаконними актами, якими звужено зміст та обсяг прав громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачених ЗУ " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до вимог ст.ст. 2, 8 ЦПК України суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші иормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу

Згідно із ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський Суд у рішенні від 08.11.2005 р. по справі "Кечко проти України" звернув увагу на те, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити, припиняти або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє ( п.23).

Одночасно Європейський Суд з прав людини не прийняв до уваги аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Виходячи з наведених вимог законодавства, доводи апелянта про відсутність бюджетних асигнувань для реалізації ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є безпідставними.

Колегія не приймає до уваги посилання апелянта про ііропущення позивачем строків звернення до адміністративного суду, оскільки, невиплата оспорюваних сум мала місце на час звернення з позовом до суду, з часу відмови відповідача задовольнити вимоги позивача про здійснення перерахунку розміру пенсії не пройшло встановленого річного строку для звернення до адміністративного суду, а тому такі строки позивачем пропущені не були.

Також правильним є висновок суду щодо безпідставності позову ОСОБА_2-З.П. в частині зобов'язання відповідача нараховувати та в подальшому виплачувати пенсії з дотриманням зазначених вище норм законів, оскільки на день винесення оскаржуваної постанови позивачем не наведено і судом не здобуто доказів (фактів) порушення його пенсійних прав.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, ч.І п.1; 308; 313; 314; 317; 319; 324; 325 ЦПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Чортківському районі Тернопільської області відхилити.

Постанову Чортківського районного суду від 21 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України, протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Стефлюк О.Д.