Миколаївський районний суд Львівської області
Справа №2-50/10 РІШЕННЯ
21 липня 2010 року Миколаївський районний суд Львівської області
в складі: головуючого - судді Карбовніка І.М.
при секретарі Данилів О. І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Гонятичівської сільської ради Миколаївського району Львівської області про скасування Державного акту на право власності на землю, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про скасування Державного акту на право власності на землю. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка зазначила, що їй на праві приватної власності належать дві земельних ділянки площею 0,0781га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та 0,1097 га - для ведення особистого селянського господарства. Поряд з її будинком знаходиться будинок відповідачки ОСОБА_2 їхні будинки знаходяться перпендикулярно до вул.Шевченка, тобто з вулиці є поворот - вуличка під прямим кутом до її будинку, а далі до будинку ОСОБА_2. Далі вуличка виходить на земельні ділянки надані для ведення особистого селянського господарства, в тому числі на її 0,1097га. Після смерті її батька ОСОБА_3 у 2003році, поведінка відповідачки кардинально змінилась і та заблокувала вуличку, що веде до її ділянки площею 0,097га., повісивши замок на воротах. З приводу цього вона зверталась до Гонятичівської сільської ради, яка повідомила, що відповідачка не тільки приватизувала свою земельну ділянку, а ще й стала власницею спільного проходу. Даним спільним проходом користувались інші люди адже ця дорога яка з'єднує вулицю Шевченка і земельні ділянки інших людей і далі йде аж до моста та залізно-дорожньої колії, а також в поле. Вважає, що отримання відповідачкою Державного акту на право власності суттєво порушує її права, як користувача спільним проходом, оскільки Гонятичіською сільською радою були надані до приватизації землі загального користування, які не підлягають приватизації, тому Державний акт на право власності ОСОБА_2 є незаконним. Тому просить суд позов задоволити.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов уточнила, просить встановити право проходу земельною ділянкою, яка належить відповідачці ОСОБА_2
В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала та пояснила, що вона є власником житлового будинку по вул..Шевченка, 30 в с.Гонятичі Миколаївського району, де проживає з 1990року. На підставі рішення 15-тої сесії 21-го скликання Гонятичівської сільської ради народних депутатів від 24.12.1993р. їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,229га. 04.10.2002року їй було видано Державний акт на право приватної власності на землю. Право власності на землю вона набула шляхом приватизації земельної ділянки, що була надана їй у користування. На час придбання нею земельної ділянки на земельному плані села Гонятичі не було зазначено, ніякого спільного проходу і обмежень на дану земельну ділянку. Тому і в плані зовнішніх меж її земельної ділянки не вказано і не могло бути вказано про наявність спільного проходу. Жодних обмежень на використання земельної ділянки не було встановлено, земельний сервітут не укладався. Зазначила, що позивачка має доступ до своєї присадибної земельної ділянки через вулиці Шевченка і Польову. З цих підстав просила в позові відмовити.
Представник відповідача сільський голова Гонятичівської сільської ради ОСОБА_4Й в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, вказав, що Державний акт на право власності ОСОБА_2 виданий згідно чинного законодавства, тому підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні, між сторонами виникли неприязні стосунки, які тривають протягом тривалого часу, встановлення земельного сервіту приведе до ще більших конфліктів між сторонами. Пояснив, що позивачка має доступ до своєї земельної ділянки з вулиці громадського користування, якою користуються і інші мешканці села.
Вислухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Між сторонами існують правовідносини, які регулюються нормами ст.ст. 98,126,118,152,155 Земельного кодексу України.
Судом встановлено, що позивачка являється власником двох земельних ділянок розміром 0,0781 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та 0,1097 га - для ведення особистого селянського господарства по вул..Шевченка, 28 в с.Гонятичі Миколаївського району.
Відповідачка ОСОБА_2 є власником житлового будинку №30 по вул..Шевченка в с.Гонятичі Миколаївського району Львівської області і державний акт на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування цього жилого будинку їй видавався 04.10.2002р.
Згідно рішення 15 сесії 21 скликання Гонятичівської сільської ради Миколаївського району Львівської області від 24 грудня 1993 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» відповідачці ОСОБА_2 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул.. Шевченка, 30 в с.гонятичі Миколаївського району площею 0,229га. Це рішення Гонятичівської сільської ради прийнято відповідно до ст. 118 ЗК України. На підставі цього рішення та технічної документації із землеустрою відповідачці ОСОБА_2 було видано Гонятичівською сільською радою державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 6426 від 04 жовтня 2002 року, який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею.
Оскаржуваний державний акт був складений та виданий згідно Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельним ресурсам № 43 від 04.05.1999 року.
Згідно із ст. 155 ЗК України акт органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування визнається недійсним у разі порушення права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою.
Відповідно до ст.. 401 ЦК України право користування чужим майном може бути встановлене щодо земельної ділянки для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Як встановленго в судовому засіданні позивачка має можливість проходу на свою земельну ділянку через землі громадського користування, про що свідчить і рішення Гонятичівської сільської ради від 20 лютого 2010 року « Про створення проїзду загального користування».
Позивачкою не доведено факту будь-якого порушення її прав внаслідок прийняття оскаржуваного рішення та видачі оскаржуваного державного акту на право власності на земельну ділянку відповідачу, тому не може бути підставою для встановлення права проходу даною земельною ділянкою.
На підставі викладеного у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 118, 126, 155, 158 ЗК України, ст.. 401,402 ЦК України, суд
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Гонятичівської сільської ради Миколаївського району Львівської області про встановлення права проходу земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_2 - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: Карбовнік І.М.