Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-5097/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2010 року Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.

при секретарі - Вобліковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Дніпропетровський транспортно-економічний технікум» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2009 року позивачка звернулася з вищезазначеним позовом, в якому посилалася на те, що наказом № 133-к від 04 липня 2007 року її було звільнено з посади завідуючої відділенням «Правознавство» з 04 липня 2007 року за згодою сторін /п.1ст.36 КЗпП України/.

Наказ № 133-к від 04 липня 2007 року вона вважає незаконним та таким, що порушує її трудові права.

Як видно з даного Наказу її було звільнено за згодою сторін, однак своєї згоди вона не надавала, про наміри адміністрації відповідача про її звільнення їй відомо не було. З 02 червня по 28 серпня 2007 року вона знаходилась у черговій відпустці. Про наявність Наказу їй стало відомо з відповіді Державного вищого навчального закладу «Дніпропетровський транспортно-економічний технікум» від 14 серпня 2009 року на запит.

Статті 36 та 40 КЗпП України дають вичерпний перелік підстав припинення трудового договору, однак жодна з наведених причин не має місця в трудових відносинах між сторонами. Керуючись ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Вищенаведені обставини свідчать про порушення її законних інтересів.

Наказом № 666 від 15 листопада 2002 року її було прийнято на роботу до Дніпропетровського транспортного-економічного технікуму на посаду викладача юридичних дисциплін на контрактних засадах. Наказом 61-к від 27.03.2006 року її було переведено на посаду завідуючої відділенням «Правознавство» Дніпропетровського транспортного-економічного технікуму. Наказом № 276 від 12 грудня 2006 року вона була призначена на посаду викладача спецдисциплін в межах 240 годин за сумісництвом на підставі її особистої заяви від 06 грудня 2006 року. Наказом № 115-к від 02 липня 2007 року її було звільнено з посади викладача-сумісника за власним бажанням.

05 червня 2009 року вона отримала трудову книжку однак там були відсутні записи про прийняття її на посаду викладача спецдисциплін за сумісництвом Дніпропетровського транспортного-економічного технікуму; звільнення за власним бажанням з посади викладача спецдисциплін за сумісництвом Дніпропетровського транспортного-економічного технікуму; звільнення з посади завідуючою відділенням «Правознавство» за згодою сторін.

Виходячи з того, що даний Наказ є незаконним та таким, що порушує її законні інтереси, вона має право на відшкодування заробітної плати за час вимушеного прогулу. Загальний розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу складає 1678 грн. 32 коп. х 37 місяців і 24 дні = 63397 грн. 18 коп.

Таким чином, з уточненням позовних вимог позивачка просила суд: поновити її на посаді завідуючої відділенням «Правознавство» Дніпропетровського транспортно-економічного технікуму, стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 63397 грн. 18 коп., а також у відшкодування моральної шкоди за час вимушеного прогулу компенсацію у розмірі 11 тис.грн.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, на задоволенні позову наполягала.

Представник відповідача під час судового розгляду заперечувала проти предявлених позовних вимог в повному обсязі, оскільки посилання на фактичні обставини справи, їх юридичну кваліфікацію, а також надані позивачкою докази свідчать про необґрунтованість позову та наявність підстав для відмови у його задоволенні.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти:

Відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є угода сторін.

26 червня 2007 року наказом директора Дніпропетровського транспортно-економічного технікуму № 170 було дозволено провести 27.06.2007 року державні іспити в групі ПР-03-1/9, наступним складом комісії: завідуючий відділенням «Правознавство» ОСОБА_1, голова ПК ОСОБА_2, викладач ОСОБА_3

27 червня 2007 року державні іспити в групі ПР-03-1/9 не були проведені, так як ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будучи членами Державної кваліфікаційної комісії, вступили в попередню приступну змову, направлену на отримання хабара від студентів групи ПР-03-1/9 за позитивну оцінку, та реалізовуючи свій приступний намір були затримані правоохоронними органами.

Постановою від 03 липня 2007 року ст.слідчого прокуратури Жовтневого району м.Дніпропетровська було постановлено, провести виїмку документів із ДВНЗ Дніпропетровського транспортно-економічного коледжу.

Про факт проведення виїмки 03 липня 2007 року, свідчить протокол виїмки від 04 липня 2007р., а саме, було вилучено із ДВНЗ Дніпропетровського транспортно-економічного коледжу: особову справу ОСОБА_1, трудову книжку, всі накази, розпорядження, заяви та інші документи, щодо ОСОБА_1

В обґрунтування позову ОСОБА_1 стверджує, що 05 червня 2009 року, вона отримала свою трудову книжку однак там відсутній запис про звільнення з посади завідуючої відділенням «Правознавство» за угодою сторін. Позивачка не зазначила, що ДВНЗ Дніпропетровський транспортно-економічний коледж не видавав трудову книжку ОСОБА_1 № 116994, так як її не мав.

Таким чином, спростовуються пояснення позивачки, що відповідачем в порушення ч.4 ст.48 КЗпП України не було внесено запису про звільнення за угодою сторін, а саме трудова книжка ОСОБА_1 була вилучена в ході виїмки 03 липня 2007 року, а наказ № 133-к про її звільнення був виданий на наступний день після виїмки 04 липня 2007 року, що зробило неможливим внесення будь яких відомостей у трудову книжку.

Твердження ОСОБА_1 про те, що вона з 02 червня 2007 року по 28 серпня 2007 року знаходилася у черговій відпустці, не підтверджено жодними фактами та доказами. Позивачка не виходила на роботу і після відпустки в якій вона стверджує була.

ОСОБА_1 не знаходилася у щорічній відпустці з 02 червня 2007 року по 28 серпня 2007 року, що підтверджується /довідкою відповідача № 15 від 18.01.2010 року.

Відповідно до довідки відповідача вих. №15 від 18 січня 2010 року, згідно наказу № 133-к від 04 липня 2007 року на звільнення позивачки, бухгалтерію коледжу було розраховано та виплачено всі належні їй кошти, зокрема, заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку, в якій вони стверджує нібито знаходилася.

ОСОБА_1 після затримання її правоохоронними органами за отримання хабара від студентів коледжу - групи ПР- 03-1/9, за позитивну оцінку по спеціальності «Правознавство» на держіспитах, що не були проведені - 27.06.2007 року, та порушення проти неї кримінальної справи і винесення Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська вироку 20 лютого 2009 року.

Суд критично ставиться до пояснень позивачки щодо того, що вона була незаконно звільнена в період знаходження у відпустці.

Судом встановлено, що на час звільнення позивачка не знаходилась у відпустці. Про це свідчать накази по закладу щодо надання відпусток працівниками технікуму.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу теж задоволенню не підлягають, оскільки позивачка не надала суду доказів протиправної поведінки відповідача та заподіяння ним моральної шкоди.

Таким чином, суд вважає можливим у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Дніпропетровський транспортно-економічний технікум» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити, у звязку з викладеними вище обставинами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Дніпропетровський транспортно-економічний технікум» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене у апеляційний суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: