Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

23 лютого 2010 року колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Котік Т.С., Трояновської Г.С.

при секретарі Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_3 про визнання недійсним та розірвання договору дарування

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 жовтня 2009 року, -

встановила:

У грудні 2008 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в яком,у посилаючись на вимоги ст.ст. 203, 215, 216, 233 ЦК України просила визнати недійсним договір дарування 5/8 частин будинку № 13 з надвірними будівлями по вул. Кобилянської у м. Коростені, укладеного 12.04.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який помер 02.05.2008 року.

Ухвалою судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 квітня 2009 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху, оскільки не відповідає вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України. Зокрема, в ній не чітко викладено зміст позовних вимог, не викладені обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги та не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

На виконання вимог вказаної ухвали ОСОБА_1 подала додаткову позовну заяву, в якій більш детально обґрунтувала заявлені вимоги.

Ухвалою судді Коростенського міськрайонного суду від 30 жовтня 2009 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною на підставі ч. 2 ст. 121 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від ЗО жовтня 2009 року, а матеріали справи направити до суду першої інстанції. Вказує на те, що її первісна та додаткова позовна заява відповідають вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України, а тому у суду не було підстав визнавати її неподаною.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Визнаючи неподаною позовну заяву, суддя керувався тим, що вона не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України і позивачем не виконано вимоги ухвали судці від 15 квітня 2009 року про залишення заяви без руху.

Проте з такими висновками погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подала до суду позов, в якому просить визнати недійсним договір дарування 5/8 частин будинку № 13 з надвірними будівлями по вул. Кобилянської у м. Коростені, укладений 12 квітня 2008 року між її племінником ОСОБА_5 та ОСОБА_6 /а.с. 1-2/.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 10.07.2003 року по день смерті - 02.05.2008 року ОСОБА_5 проживав та знаходився на державному утриманні в Коростенському центрі соціального захисту та реабілітації громадян похилого віку, так як хворів і потребував постійного стороннього догляду. Відповідачка працює у вказаному центрі молодшою медичною сестрою. Скориставшись безпорадним станом ОСОБА_5, а також тим, що він не міг в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними, ОСОБА_6 змусила його вчинити договір дарування. Отже, ОСОБА_5 уклав договір на вкрай невигідних для себе умовах, під впливом тяжких для себе обставин, оскільки побоювався погроз з боку відповідачки щодо ненадання йому належного медичного та побутового догляду.

Позивачка зазначає, що діями ОСОБА_6 порушено її право на спадщину, оскільки, як рідна тітка покійного, вона могла успадкувати вказану частину будинку на підставі закону.

На підтвердження викладених обставин ОСОБА_1 послалась на докази, які частково додані до первісної позовної заяви, про що зазначено у додатку /а.с. 2/.

На виконання ухвали суду від 15 квітня 2009 року ОСОБА_1 подала додаткову позовну заяву, в якій більш розширено виклала позовні вимоги /а.с. 5-6/.

За таких обставин, у суду не було підстав для визнання позовної заяви ОСОБА_1 неподаною, відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене та з метою припинення судової тяганини і надання доступу ОСОБА_1 до правосуддя, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а матеріали позовної заяви - направленню до того ж суду для вирішення питання про прийняття позову та можливості відкриття провадження.

Під час вирішення питання про прийняття позовної заяви ОСОБА_7, суду слід звернути увагу, що позивачка в прохальній частині помилково просить визнати недійсним договір дарування та розірвати його. Вказані вимоги є взаємовиключними. Крім того, з вимогою про розірвання договору може звернутися тільки його сторона, а не спадкоємець.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 жовтня 2009 року скасувати, а матеріали позовної заяви ОСОБА_1 направити до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді