Миколаївський районний суд Львівської області
Справа №2-35/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2010 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Карбовніка І.М.

при секретарі Данилів О.І.

та адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Більченська сільська рада Миколаївського району Львівської області про усунення перешкод в користуванні спільним проїздом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона проживає у власному житловому будинку №6 по вул. Городище в с.Більче Миколаївського району. По сусідству з нею у житловому будинку №7 по вул. Городище в с.Більче проживає відповідач. Вони обидва є користувачами присадибних ділянок, а між їхніми господарствами є проїзд загального користування. На даний час проїжджа частина звузилась на 80см., оскільки зять відповідача ОСОБА_5 весною 2007року поставив огорожу і за рахунок проїзду розширив своє подвір'я на 80см. вздовж на 20м. Все це створює для неї незручності в користуванні проїздом, так як вона не може до свого подвір'я заїхати навіть тачками. З приводу цього вона неодноразово зверталась до відповідача, однак крім грубості, образ вона нічого не почула у відповідь. Стосовно усунення перешкод в користуванні проїздом вона неодноразово зверталася із скаргами у сільську раду, з листів останнього слідує, що проїзд до будинку залишено без змін. Оскільки відповідач не звертає уваги на її звернення, тому просить в примусовому порядку зобов'язати відповідача перенести огорожу із спільного проїзду що розділяє їх спільний проїзд по вул. Городище в с.Більче, посунувши таку на подвір'я відповідача на 80см. вздовж на 20м.

Позивачка ОСОБА_3 в судовому засіданні подану позовну заяву підтримала, надала суду аналогічні змісту позовної заяви пояснення, просить її задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що ОСОБА_3 являється її сусідкою в с. Більче по вул.Городище, 6 і вони мають спільний проїзд. Заїзд на подвір'я з вулиці вони самі собі зробили за рахунок власних земельних ділянок. У 2007році він своє господарство від сусідського відгородив парканом. Розподіл земельних ділянок проведено законно. ОСОБА_4 стверджує, що ним права позивачки не порушені та не ущемлені. Вважає, що ОСОБА_3 має інший заїзд до свого подвір'я, він їй не чинить жодних перешкод в користуванні проїздом. Просить відмовити в задоволенні позову.

Третя особа по справі - сільський голова Більченської сільської ради ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що конфлікт між сторонами виник у 2007 р. коли ОСОБА_4 загородив своє господарство, тим самим звузив загальний проїзд. На місце виходило цілий ряд комісій сільської ради, Миколаївської райдержадміністрації. Так, 06.06.2007року комісією було встановлено, що ОСОБА_5 встановив паркан, чим провів розмежування земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Комісія провівши обміри земельних ділянок громадян, взявши до уваги інвентаризаційний журнал абрисів 1992р. та картографічні матеріали - опорний план 1969р. встановила, що ОСОБА_5 поставив паркан, згідно розмірів встановлених в даних документах.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавлення права володіння земельною ділянкою і відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Предметом спору став спільний проїзд господарств №6 і №7 по вул. Городище в с.Більче між позивачкою та відповідачем.

Як підтвердив в судовому засіданні відповідач ОСОБА_4, він за рахунок власної частини земельної ділянки надав частину площі для проходу частину власної земельної ділянок, а в 2007році його зять ОСОБА_5 провів розмежування земельних ділянок, поставивши паркан. Вважає, що ніяких перешкод позивачці ОСОБА_3 його сім'я не створює, як і не перешкоджає їй в користуванні проходом, так як позивачка ОСОБА_3 має інший заїзд з дороги до свого господарства.

За таких обставин суд вважає, що позивачка та її представники в судовому засіданні не довели та не підтвердили обставини, що відповідач порушує право позивача ОСОБА_3 користуватись спільним проходом (проїздом), тому відсутні підстави для задоволення вимог про усунення перешкод в користуванні спільним проходом (проїздом), що перебуває у спільному користуванні, чим не виконала вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно якій кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. За таких обставин судом відмовлено в задоволенні позову позивачки ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні спільною земельною ділянкою, бо доводи наведені позивачкою та її представниками не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, досліджених судом.

Керуючись ст.ст. 10,60,209,212.215 ЦПК України, ст.ст. 152, 158 ЗК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні спільним проїздом - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя Карбовнік І.М.