Справа № 2-1755/2010
Провадження № 2-1755/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2010 р. м.Енергодар

27 серпня 2010 року Енергодарський міський суд Запорізької області

в складі головуючого судді: Бульби О.М.,

при секретарі: Веселовській Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодар цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області, про стягнення заборгованості з виплат державної соціальної допомоги дітям війни, - ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, відповідно до уточнених вимог якої просить визнати протиправною бездіяльність УПФУ в м. Енергодар щодо нездійснення перерахунку та невиплати йому в повному обсязі надбавки до пенсії згідно Закону України „Про соціальний захист дітей війни та зобовязати УПФУ у м. Енергодар здійснити перерахунок та виплатити йому надбавку до пенсії згідно ст.6 вказаного Закону за 2007-2009 роки; стягнути з УПФУ в м. Енергодар на його користь судовий збір.

В своїй позовній заяві позивач зазначив, що відповідно до ст.1 Закону України №2195-1V від 18.11.2004 року «Про соціальний захист дітей війни» він є дитиною війни (далі за текстом - Закон). Згідно ст.6 Закону з 01.01.2006 року йому повинна виплачуватися щомісячна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. У 2007 році така допомога не виплачувалась, а протягом 2008- 2009 років - не в повному обсязі - лише у розмірі 10% мінімальної пенсії за віком.

В судове засідання позивач не зявився, надавши заяву про слухання справи у його відсутність.

Представник відповідача - начальник Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась та надіслала заперечення відповідно до яких позовні вимоги не визнає, просить суд розглянути справу без участі представника відповідача. Зазначає, що ст.7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни визначено джерело фінансування соціальних виплат, а саме - за рахунок коштів державного бюджету України, а не з бюджету Пенсійного Фонду. Пунктом 9 Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого Постановою КМУ від 24.10.2007 року №1261 передбачає вичерпний перелік напрямів використання коштів ПФУ, які використовуються винятково за призначенням і вилученню не підлягають. Крім того вважає, що законодавством України не був визначений механізм розрахунку підвищення пенсій, передбачених ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, тобто відсутність законних підстав щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії в тому розмірі, в якому просить позивач. Просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Позивач народився 15.01.1941 року, що підтверджується даними його паспорта громадянина України (а.с.4), має пенсійне посвідчення з відповідною відміткою в ньому (а.с.5), у звязку з чим відноситься до категорії громадян, які мали право на отримання підвищення пенсії, яке передбачено Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

У ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції, яка діяла у 2006-2009 років, було визначено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. Фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цім Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»).

14.06.2010 року позивач звернувся до відповідача стосовно нарахування недосплаченої щомісячної надбавки до пенсії (а.с.6), у звязку тим, що має статус дитини війни, однак отримав письмову відповідь від 25.07.2010 року (а.с.7-8), якими йому було відмовлено в нарахуванні та виплаті зазначених ним сум.

Верховна Рада України Законом України №489-У від 19.12.2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік», п.12 ст.71 призупинила дію ст. 6 Закону «Про соціальний захист дітей війни».

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії) визнано такими, що не відповідають Конституції України ст. 111 та п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення щодо обмежень соціальних виплат законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік».

У відповідності до ст.152 Конституції України, Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно з ч. 2 ст. 19 та ч. З ст. 22 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-яких обмежень дії ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» Законом України «Про державний бюджет України на 2009 рік» не приймалося.

Зважаючи на викладене, невиплата позивачу в повному обсязі соціальної допомоги протягом 2007-2009 років, ніж це передбачено ст.6 Закону, є протиправною і такою, що суперечить Конституції України та законам України.

Таким чином, за періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2009 року відповідачем сплачено позивачу тільки 10% щомісячної соціальної допомоги, замість встановлених ст.6Закону 30% вищезазначеної допомоги. В цьому суд вбачає незаконність бездіяльності відповідача.

Разом з цим встановлено, що позивач з даною позовною заявою звернувся до суду 12.07.2010 року.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність (строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу) встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 3 та 4 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Однак, сторони у даній цивільній справі заяви про застосування позовної давності не надавали, в звязку з чим суд вважає, що вона не може бути застосована.

Керуючись ст. 19, 124, 152 Конституції України, ст. ст. 1,6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст. 61, 69 Закону України «Про Конституційний Суд України», рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007року, ст.ст. 10, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у м. Енергодар Запорізької області щодо нездійснення перерахунку та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі надбавки до пенсії згідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2009 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у м. Енергодар Запорізької області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1, надбавку до пенсії згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2009 року.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. М. Бульба