АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-2477/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ремез В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2010 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

Головуючого Ремеза В.А.

Суддів Прозорової М.Л., Калиновського А.Б.

при секретарі Панченко Д.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2010р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.01.2010р. ОСОБА_2 в задоволені позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на 1/10 частину домоволодіння №6-1, розташованого по вул. К. Лібкнехта в м. Верхньодніпровську, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на те, що вона не згодна з рішенням суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.01.1997р. помер ОСОБА_7, і на день його смерті відкрилась спадщина на майно, домоволодіння №6-1 (за договором купівлі-продажу від 07.07.1962р. №6-8), розташованого по вул. К. Лібкнехта в м. Верхньодніпровську, Дніпропетровської області /6-13/.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції встановив, що рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07.05.2009р. було визнано недійсним складений від імені померлого заповіт на користь його чотирьох дітей, від 10.06.1992р., і визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину зазначеного домоволодіння, оскільки вказане домоволодіння було придбано у період шлюбу з ОСОБА_7, який помер у 1997р., і у зв'язку з тим, що ОСОБА_7 в наслідок відсутності лівої руки та паралічу правої руки не міг самостійно підписати заповіт від 10.06.1992р. /а.с.142-145/.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України ( в редакції 1963р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав у державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Разом з цим розглядаючи справу суд першої інстанції встановив, що позивачка не надала в порядку передбаченому вказаною статтею доказів про прийняття нею спадщини після смерті батька ОСОБА_7, а її посилання на те, що вона доглядала свою матір відповідачку по справі ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_7, не свідчать про вчинення нею дій, які підтверджують прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, а тому встановивши зазначені обставини, суд обґрунтовано прийшов до висновку про відмову позивачці в задоволені позовних вимог, і колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Доводи ОСОБА_2 про її непогодження з рішенням суду з посиланням на те, що у неї виникло право на спадкування по закону лише після вступу в законну силу рішення Верхньодніпровського районного суду від 07.05.2009р., за яким визнано недійсним заповіт безпідставні, оскільки на час виникнення правовідносин діяв ЦК України в редакції 1963р. згідно якого вона повинна була у передбаченому ст. 549 ЦК України порядку здійснити дії щодо прийняття спадщини, а положення ЦК України в редакції 2003р. на виниклі правовідносини не поширюються.

Інші доводи ОСОБА_2 про непогодження з рішенням суду необґрунтовані та зводяться лише до переоцінки доказів по справі, та непогодженням з їх оцінкою, тоді як колегія суддів вважає, що суд розглядаючи справу оцінив докази по справі у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, а тому переоцінці в апеляційному порядку вони не підлягають.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2010р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців, з моменту проголошення.

Судді: