Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області
Справа №2-43/2010 р.
16 червня 2010 року. Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючої судді Курочкіної О.М.
при секретарі Лукіній Л.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,
Позивач ОСОБА_1 . звернувся до суду з позовом до відповідача ВАТ «Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він працюючи на шахті „Дніпровська", виробничий структурний підрозділ ВАТ „Павлоградвугілля" в якості «прохідник» 5-го розряду дільниці прохідницьких робіт №2 ушкодив здоров'я в наслідок професійного захворювання і в результаті того, його стан здоров'я перешкоджав подальшому продовженню трудової діяльності, він був звільнений за статтею 40 пункт 2 КЗпП України.
В зв"язку з небезпечними умовами праці, низьким рівнем техніки безпеки та впливом комплексу виробничих шкідливих факторів на шахті „Дніпровська" ВСП ВАТ „Павлоградвугілля'' він отримав хронічне професійне захворювання. (Рішення ЛЕК інституту від 1.06.2006 року, протокол №1121.) На підтвердження даного професійного захворювання було складено Акт П-4 від 22.06.2006 року. Згідно довідки огляду МСЕК від 3.07.2006 року, серії ДНА - 02 №014560, йому було встановлено первинно 45% стійкої втрати професійної працездатності з 3.07.2006 року і при повторному МСЕК згідно довідки від 9.12.2008 року, серії ДНА - 02 №023022, було встановлено повторно 65% стійкої втрати професійної працездатності, 3-тю групу інвалідності з 4.01.2008 року.
Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Тернівка постановою №5189/3 від 1.02.2007 року йому призначено одноразову допомогу та щомісячну грошову суму в зв'язку з стійкою втратою професійної працездатності згідно довідки МСЄК.
Але зазначає, що йому не відшкодована моральна шкода в зв'язку з ушкодженням здоров'я.
В зв'язку з стійкою втратою професійної працездатності вважає, що мені спричинена моральна шкода, оскільки: фізичний біль, душевні страждання, переживання викликані наслідками професійного звання стали невід'ємною частиною його існування; він втратив професійну працездатність; можливість повністю реалізувати свої можливості; постійно змушений приймати лікарські препарати: постійно відчуває наслідки професійного захворювання; стан його здоров'я став незадовільним; він вимушений часто лікуватись стаціонарно та амбулаторно; в нього сильні болі в суглобах, поганий сон, став нервовим та дратівливим, не може займатись домашніми справами, що потребують навіть незначних зусиль; він втратив впевненість у майбутнє, , вимушеній зміні звичного способу життя, необхідності продовження лікування.
Позивач вважає, що йому не відшкодована моральна шкода в зв'язку з ушкодженням здоров'я.
Просить суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 21 000 грн.
Позивач, надав заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача ВАТ «Павлоградвугілля» позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, надав суду заперечення.
Відповідач вважає, що в позові слід відмовити з огляду на наступні обставини:
- згідно п/п «д» п.1.1. Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями і ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов"язане з виконанням трудових обов'язків», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України №212 від 22.11.1995р., обов'язок по встановленню факту спричинення моральної шкоди заподіяну працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків покладено на медико-соціальні експертні комісії (МСЕК). Оскільки вказаний висновок не містить свідчень про те, що крім стійкої втрати | працездатності МСЕК встановила позивачу ще і наявність моральної шкоди внаслідок цього ушкодження здоров'я, висновок МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності по професійному захворюванню - не може замінити висновку того ж МСЕК про наявність чи відсутність моральної шкоди;
- вважає необхідним наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні;
- позивач, укладаючи з відповідачем трудовий договір, був повідомлений під розпис, в порядку , передбаченому ст.29 КЗпП України про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, можливі ; негативні наслідки цих умов праці на стан його здоров'я та пов'язані з цими умовами праці пільги та компенсації, ніщо не перешкоджало позивачеві відмовитися від укладення цього договору, він щорічно проходив періодичний медичний огляд, і був усвідомлений про стан свого, однак продовжував працювати в шкідливих та небезпечних умовах, тобто свідомо йшов на ризик для свого здоров'я за для отримання повязаних з цим пільг та компенсацій: підвищеного заробітку, скороченого робочого дня, додаткових відпусток, пільгового стажу на пенсію та таке інше.
Відповідач вважає, що статті 233, 234, 237і КЗпП України, не поширюються на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від форми власності та господарювання, і які підлягають загальнообов'язковому державному страхуванню, по правовідносинам, пов'язаним з відшкодуванням моральної шкоди, що ст. 9 Закону України "Про охорону праці" покладає обов'язок з відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я у процесі трудової діяльності, на Фонд відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".
Закон України "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового контракту на підприємствах.
Згідно з розділом XI Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їхніх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 р.
Глава 67 Цивільного Кодексу України 2004р. регулює основні засади правовідносин по страхуванню і в ч.2 ст.999 передбачає, що «до відносин, які випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства».
Таким чином з 1 січня 2008 року на території України законодавчо скасоване відшкодування моральної шкоди, завданої застрахованому працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків.
Вважає, що одна з найважливіших підстав для настання відповідальності в спричиненні моральної шкоди позивачу, пов'язаної з професійним захворюванням - не вказана і встановлених законодавчо доказів про її наявність - не надано. Позивач не надав доказів у чому полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до втрати ним професійної працездатності.
Задоволення цього позову за рахунок ВАТ "Павлоградвугілля" буде суперечити вимогам 8,46 Конституції України, ст.9 Закону України "Про охорону праці", ст.ст.21,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ст.ст.4,999 ЦК України, ст.8 й 213 ЦПК України
Позовні вимоги вважає незаконними , не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини.
Судом встановлено, що сторони по справі знаходились в цивільно-правових відносинах.
Позивач перебував у трудових відносинах з підрозділами ДХК "Павлоградвугілля",звільнився з шахти ДХК «Павлоградвугілля» на підставі ст. 40 п.2 КЗпП України в зв'язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі за станом здоров'я.
На підтвердження даного професійного захворювання було складено Акт П-4 від 22.06.2006 року. Згідно довідки огляду МСЕК від 3.07.2006 року, серії ДНА - 02 №014560, йому було встановлено первинно 45% стійкої втрати професійної працездатності з 3.07.2006 року і при повторному МСЕК згідно довідки від 9.12.2008 року, серії ДНА - 02 №023022, було встановлено повторно 65% стійкої втрати професійної працездатності, 3-тю групу інвалідності з 4.01.2008 року.
Судом встановлено, що в грудні 2006 року ОСОБА_1 звертався до Тернівського міського суду із позовом про стягнення моральної шкоди з ВВДФССНВУ в м. Тернівці .18 грудня 2006р. рішеннім Тернівського суду позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково , на користь позивача з.відділення Фонду було стягнуто 20 000грн. Апеляційним судом в 29.05.2007р.рішення Тернівського міського суду від 18. 12.2006р було скасоване, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі, так як на момент встановлення висновком МСЕК від 03.07.2006р. втрати у ОСОБА_1 М В професійної працездатності вже діяв Закон України "Про державний бюджет на 2006 рік пунктом 27 статті 77 якого дія абзацу 4 статті 1 в частині відшкодування моральної шкоди. підпункту «є» п 1 частини першої ст. 21, частини третьої ст. 28 та ч.З ст. 34 Закону України "Про
загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" була призупинена.
Згідно листа відділення виконавчої дирекції фонду в м.Тернівці Дніпропетровської обл. та заперечення відповідача компенсація по відшкодуванню моральної шкоди, через втрату працездатності, позивачеві не була нарахована та не була сплачена ні фондом ні підприємством.
Суд вважає, що наявність моральної шкоди у позивача в звязку з наслідками професійних захворювань, встановленням 65% стійкої втрати професійної працездатності, 3-ої групи інвалідності, необхідність в лікуванні встановленою, оскільки вищевказані обставини свідчать про професійні захворювання ОСОБА_1 та їх наслідком моральних страждань та переживань (хвилювань), оскільки ці обставини привели його до порушення нормальних життєвих звязків та зміну звичайного способу життя, вимагають від нього додаткових зусиль для організації його подальшого життя.
Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд вважає, що розмір відшкодування завищений і тому суд враховує, характер та обєм його фізичних, душевних, психічних страждань від нещасного випадку, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що привело до змін в його житті, потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
З урахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково і стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 6700 (шість тисяч сімсот ) грн.
Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власника або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Стаття 1167 ЦК України, яка вказує, що моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.
Стаття 23 ЦК України вказує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.
В рішенні КСУ від 08.10.2008р. Конституційний Суд України вважає, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237' Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
Суд вважає, що , право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання на відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з внесеними змінами від 23.02.2007 року до Закону України №П05-ХІУ, реалізується відповідно до норм статті 1167 Цивільного кодексу України та статті 237-1 Кодексу законів про працю України, за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
Також суд враховує, що згідно з розділом XI Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності' (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 28 грудня 2007 р. N 107-УІ) відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їхніх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 р.
Судом встановлено, що право на відшкодування моральної шкоди позивач отримав з висновком первинної МСЕК від 3.07.2006 року, серії ДНА - 02 №014560, йому було встановлено первинно 45% стійкої втрати професійної працездатності з 3.07.2006 року і при повторному МСЕК згідно довідки від 9.12.2008 року, серії ДНА - 02 №023022, було встановлено повторно 65% стійкої втрати професійної працездатності, 3-тю групу інвалідності з 4.01.2008 року.
На час виникнення у ОСОБА_1 права на відшкодування моральної шкоди зазначені положення ст.ст. 21,28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», які передбачали відшкодування не діяли, то відповідно до ст.. 237 - 1 КЗпП України обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємство відповідача з вини якого позивачеві заподіяно моральну шкоду.
Доводи не визнання відповідачем позову суперечать Конституції України та порушують право позивача на відшкодування спричиненої моральної шкоди, яке йому надано ст.. 12 Закону України «Про охорону праці» , статтею 22 Конституції України вказує, що конституційне право і свободи гарантуються не можуть бути скасовані.
При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
При цьому суд керується п.9 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 3 1.03.1995 року з внесеними змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про стягнення моральної /немайнової/ шкоди» яка вказує, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат. Зокрема враховується стан здоров'я , виконання робіт у небезпечних для життя умовах , яке привело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Відповідно до п.4 ст.4 Декрету України «Про державне мито» від сплати судових витрат: державного мита звільняються позивачі за позовами про відшкодування збитків, заподіяних каліцтвом або інші ушкодженням здоров'я.
На підставі викладеного, керуючись ст.. 237-1 КЗпП України ст. 11,12 Закону України «Про охорону праці» , ст.. 23, 1167 ЦК України, ст.. 22 Конституції України, , Рішенням КСУ від 08.10.2008р. ст.ст. 212-214 ЦПК України суд,-
Позов ОСОБА_1 до ВАТ «Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ВАТ «Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 6700 (шість тисяч сімсот) гривень 00 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути ВАТ «Павлоградвугілля» судові витрати: витрати на інформаційно технічне забезпечення судового процесу, повязаного з розглядом цивільної справи у розмірі 1(однієї) гривні 50 копійок, та державне мито на користь держави 8 (вісім ) грн. 50 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання про апеляційне оскарження.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду в апеляційний суд Дніпропетровської області може бути подано через Петропавлівський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Курочкіна О.М.