Апеляційний суд Тернопільської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2010 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого: Ткача З.Є.,

Суддів: Дикун СІ., Бершадської Г.В.,

при секретарі Галкіній О.О.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02 квітня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Тернопільської міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на 49/100 частин земельної ділянки та визнання частково недійсним Державного акту на право приватної власності на землю, за позовом ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, Першої Тернопільської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса ОСОБА_7 про визнання заповіту від 27 серпня 2004 року частково недійсним, усунення ОСОБА_4 від права на спадкування, визнання за ОСОБА_3 права власності на 51/100 частин земельної ділянки за договором дарування та права власності на половину 49/100 частин земельної ділянки по заповіту, визнання за ОСОБА_2 права власності на половину від 49/100 частин земельної ділянки по закону, визнання недійсним (нікчемним) договору дарування ОСОБА_4 49/100 частини будинку, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 пред'явив позов до до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори про визнання спадкоємцем за заповітом та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В наступному позивач позовні вимоги змінив і заявив позов до Тернопільської міської ради, ОСОБА_3, в яких просив визнати за ним в порядку ст.377 ЦК України право власності на 49/100 частин земельної ділянки, розташованої по вул. Канадській 24 в м. Тернополі, та визнати частково недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ТР № 039364 на ім'я ОСОБА_8

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17 вересня 2004 року ОСОБА_9, якій на праві особистої власності належав цілий будинок, що знаходиться по вул. Канадській 24 в м. Тернополі, і земельна ділянка, площею 360 кв.м., подарувала йому 49/100 будинку. Відповідно до ст. 377 ЦК України, при переході частини будинкоуправління до нього також перейшла відповідна частина земельної ділянки для обслуговування житлового будинку.

Однак, відповідачі заперечують його право на частину земельної ділянки.

Позивач ОСОБА_2, діючи в своїх інтересах, інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 (яка досягла повноліття 29 травня 2009 року), ОСОБА_5, пред'явив позовні вимоги, які неодноразово змінював та доповнював, до ОСОБА_4, ОСОБА_6, Першої Тернопільської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса ОСОБА_7, про:

- визнання заповіту ОСОБА_9 від 27 серпня 2004 року недійсним в частині заповідання ОСОБА_3 51/100 землі, що знаходиться в м. Тернополі по вул. Канадській, 24;

- визнання ОСОБА_4 негідним спадкоємцем та усунення його від спадщини по заповіту, складеного ОСОБА_9 27 серпня 2004 року;

- визнання за ОСОБА_3 права власності на 51/100 частин земельної ділянки за договором дарування від 12 листопада 2003 року;

- визнання за ОСОБА_3 право власності на половину від 49/100 частин земельної ділянки по заповіту ОСОБА_9 від 27 серпня 2004 року;

- визнання за ОСОБА_2 права власності на половину від 49/100 частин земельної ділянки по закону після смерті матері ОСОБА_9;

- визнання нікчемним (недійсним) договору дарування ОСОБА_4І 49/100 будинку, що знаходиться в м. Тернополі по вул. Канадській, 24; складеного ОСОБА_9 17 вересня 2004 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27 серпня 2004 року його мати ОСОБА_9 склала заповіт на будинковолодіння та земельну ділянку, що знаходяться в м. Тернополі по вул. Канадській, 24, в рівних долях на ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а 17 вересня 2004 року від імені ОСОБА_9 був укладений договір дарування, згідно якого вона подарувала ОСОБА_4 49/100 вищевказаного будинку.

Договір дарування є нікчемним, оскільки не був підписаний дарувальником, вчинений з порушенням інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій і на підставі правовстановлюючих документів, які не відповідали вимогам Закону, що відповідно до ч.З ст.719 ЦК України є порушенням вимог про письмову форму, та порушенням вимог ч.І ст.203, ч.2 ст. 207, ч. З ст. 209 ЦК України,

Вказаний договір не набув реального характеру, оскільки дарунок не був прийнятий обдарованим і договір був складений під впливом обману.

Крім того, ОСОБА_4 втратив законні підстави на спадкування майна ОСОБА_9 за заповітом, оскільки не подав вчасно до нотаріуса заяви про спадкування і на момент смерті спадкодавці разом з нею не проживав.

Тому всі вимоги ОСОБА_4 на майно ОСОБА_9 є незаконними, і такими, що порушують його особисті майнові права та права його дітей.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 2 квітня 2010 року вирішено: "Позов ОСОБА_4 задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно 49/100 частин земельної ділянки, що знаходиться в м. Тернополі по вул. Канадській 24 по заповіту після смерті ОСОБА_8 В позові ОСОБА_4 про визнання не дійсним частково Державного акту 1-ТР № 039364 на ім'я ОСОБА_8 відмовити за безпідставністю заявлених позовних вимог.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно 51/100 „частин земельної ділянки, що знаходиться в м. по вул.Тернополі по вул. Канадська 24 по заповіту після смерті ОСОБА_8

В решті заявлених позовних вимог ОСОБА_2 а також в інтересах ОСОБА_5 і ОСОБА_3 - відмовити."

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду в частині задоволення вимог ОСОБА_4 та в частині відмовлених її вимог скасувати і ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_4 відмовити, а її позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки фактичним обставинами справи та вирішив спір з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Суд невірно визначив характер спірних правовідносин за позовом ОСОБА_4, і в їх вирішенні допустив помилки в застосуванні норм матеріального і процесуального права.

Так в доповненнях і уточненнях до позовної заяви від 14 жовтня 2009 року ОСОБА_4 просив визнати за ним право власності на 49/100 частин земельної ділянки, що розташована в м. Тернополі по вул. Канадська, 24 в порядку ст. 377 ЦК України.

Ці зміни ОСОБА_4 суд не врахував і в порушення вимог ст.11 ЦПК України, вийшов за межі заявлених вимог і спірні правовідносини щодо землі помилково вирішив нормами спадкового права.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду в цій частині скасувати і ухвалити нове рішення, яким вирішити позовні вимоги ОСОБА_4, що були заявлені з підстав ст. 377 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Встановлено, що ОСОБА_9 в м. Тернополі по вул. Канадській на праві особистої власності належав індивідуальний житловий будинок № 24 та земельна ділянка площею 0.0360, на яку згідно рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ОСОБА_1 № 651 від 12.07.2009 р. був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ТР № 039364.

12 листопада 2003 року ОСОБА_9 подарувала 51/100 будинку ОСОБА_3 і 16 грудня 2003 року ця частка була зареєстрована за ОСОБА_3, що стверджується реєстраційним посвідченням Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації.

27 серпня 2004 року ОСОБА_9 заповіла в рівних частках ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Тернополі, вул. Канадська, 24, та земельну ділянку біля вказаного будинку.

17 вересня 2004 року ОСОБА_9 подарувала 49/100 будинку ОСОБА_4.

06 квітня 2005 року ОСОБА_9 померла.

Також встановлено, що після смерті ОСОБА_9, за заявою ОСОБА_3 від 29 вересня 2005 року про прийняття спадщини, була заведена спадкова справа №767 і 25 квітня 2007 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої в м. Тернополі, по вул. Канадській, 24 (т.2 а.с.132, 133).

Отже, вирішуючи питання про перехід до ОСОБА_4 частини земельної ділянки, яка є необхідною для обслуговування житлового будинку, колегія суддів бере до уваги вищевикладені обставини і приходить до висновку, що за ним слід визнати право власності на 49/100 земельної ділянки, яка відповідає його долі в будинковолодінні та про розмір якої він позивався в своїх позовних вимогах.

Також є незаконним рішення суду в частині визнання за ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за заповітом на 51/100 частину земельної ділянки, оскільки ця доля не відповідає умовам заповіту. Крім того, колегія суддів бере до уваги те, що свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_3, не оскаржувалось і спору щодо права власності в цілому на 51/100 частину земельної ділянки між сторонами не має.

Тому в цій частині позову ОСОБА_3 слід відмовити.

Щодо інших позовних вимог ОСОБА_3, в .задоволенні яких було відмовлено, то колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині є законним і обґрунтованим.

Так суд першої інстанції правомірно відмовив у позові ОСОБА_3 про застосування до договору дарування ОСОБА_4 49/100 частини будинку наслідків нікчемного правочину, оскільки його законність стверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13 жовтня 2006 року, залишеного без зміни ухвалою судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 09 січня 2007 року, в яких дана правова оцінка обставинам на які позивачка посилалась в обґрунтування вищенаведених позовних вимог.

Вимоги про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_9, яка померла 06 квітня 2005 року, є безпідставними, оскільки цей Державний акт був виданий в установленому законом порядку і на підставі цього правового документа ОСОБА_3 успадкувала по заповіту частину земельної ділянки. Після відчуження будинковолодіння, складення заповіту та смерті спадкодавця, відбувся перехід права власностіна землю до інших осіб відповідно до вимог Закону, а тому їх права на земельну ділянку вищевказаним правовстановлюючим документом не порушуються.

Отже, рішення суду в частинні задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_3 слід скасувати і ухвалити в цій частині нове, а в решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314 , 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 частково задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02 квітня 2010 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_3 скасувати і ухвалити в цій частині нове.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 49/100 частин земельної ділянки, що знаходиться в м. Тернополі по вул. Канадській, 24.

В позові ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно 51/100 частини земельної ділянки, що знаходиться в м. Тернополі по вул. Канадська, 24 по заповіту після смерті ОСОБА_9 - відмовити.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Верховного Суду України протягом двадцяти днів в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Тернопільської області ОСОБА_10