ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
справа № 2-1629/10
провадження № Б/н 1162
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2010 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Сухомлінова С.М.

при секретарі - Момот М.В., Антонян Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Прокурора Дарницького району м. Києва в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,

ВСТАНОВИ В:

Прокурор Дарницького району м. Києва в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу АДРЕСА_1 і повернення сторін в первинний стан. Посилався на те, що 23.06.2005 р. між ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу належної позивачу однокімнатної квартири, але оспорюваний договір позивач підписав у той момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними під час дії фізичного та психічного насильства з боку осіб циганської національності. Стверджував, що вчинений позивачем правочин в такому стані не відповідає загальним вимогам чинності правочинів.

В судовому засіданні прокурор і позивач підтримали заявлені позовні вимоги, а відповідач позов не визнав і стверджував, що позивачем не представлено достатньо доказів тому, що ОСОБА_2 в момент вчинення оспорюваного правочину знаходився у стані, коли не міг усвідомлювати значення своїх дій, а також перебував під психологічним або фізичним тиском з боку осіб циганської національності.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з довідки, паспорту (а.с. 40,46) та пояснень позивача ОСОБА_2 U.M., останній з 1982р. проживав сам в ІНФОРМАЦІЯ_1, а згідно довідки (а.с. 12) в травні 2005 р. позивач пішов зі своєї квартири і не повернувся, у зв»язку з чим в квітні 2006р. відносно ОСОБА_2 була заведена оперативно- розшукова справа.

Згідно показів свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в червні 2005р. спірна кв. № 4 виявилась опечатаною Дарницьким РУ ГУ , а позивач був відсутнім, в зв»язку з чим свідок ОСОБА_5 звернувся з відповідною заявою в міліцію (а.с. 34-36). В жовтні 2005 р. до спірної квартири приходили дві циганки з двома невідомими чоловіками які намагались вивезти меблі позивача після чого був викликаний наряд міліції.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що в 2006р. він отримав від позивача листа з лікарні м. Кременчук і почав розшукувати його там, але знайдений позивач був лише в червні 2007р. робітниками міліції в с. Садки, Кременчуцького району, Полтавської області, що підтверджується довідкою (а.с. 39).

Після повернення в м. Київ, позивач звернувся в Прокуратуру м. Києва з заявою про незаконне заволодіння його квартирою особами циганської національності, в результаті чого була порушена кримінальна справа по факту заволодіння шахрайським шляхом квартири, яка належала позивачу за ст. 190 ч. 2 КК України, що підтверджується довідкою та постановою (а.с. 13,30,33,37).

Як вбачається з договору (а.с.78), 23.06.2005р. позивач підписав договір купівлі- продажу, за умовами якого ОСОБА_2 продав за 150 000 грн., а відповідач ОСОБА_3 придбав АДРЕСА_2 в яку відповідач на час розгляду справи не вселився, і в якій відповідач не зареєстрований.(а.с.41)

Відповідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами 1,2,3,5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Згідно ч. 2,3,5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно ч.І ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного та психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Суд вважає, що вчинення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири, яка належала позивачу, сталося проти його справжньої волі, внаслідок та в результаті застосування до нього фізичного та психічного тиску з боку осіб циганської національності. Про це свідчать пояснення самого позивача, який стверджував, що він ніколи не планував продавати своє єдине житло і змінювати своє місце проживання. , Позивач також стверджував, що він не замовляв огляд його квартири робітниками БТІ, не звертався і не отримував довідку-характеристику з БТІ та не оплачував такі послуги, не сплачував жодних платежів пов»язаних з безпосереднім оформленням договору купівлі-продажу.

Сам відповідач підтвердив, що з позивачем до знайомства в нотаріальній конторі ніколи не зустрічався, про умови купівлі спірної квартири не домовлявся і аванс або завдаток від позивача не отримував.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що за проханням відповідача вона по об»яві в газеті «Авізо» знайшла спірну квартиру, яку разом з відповідачем їздила оглядати. В спірній квартирі знаходилась знайома позивача - жінка циганської національності, яка і показувала квартиру. З цією жінкою вона і домовлялась про місце і час оформлення договору. В цей день 26.06.2005р. позивач приїхав до нотаріуса з двома жінками циганської національності, одна з яких раніше була в спірній квартирі і після підписання договору позивачем саме ця жінка забрала 29 000 дол. США за продаж квартири, а 1000 дол. США відповідач не передав продавцю, оскільки це було як гарантія виселення позивача з спірної квартири.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що позивач ключів від вхідних дверей до спірної квартири йому не передав і свої особисті речі та меблі з квартири не забрав, в зв»язку з чим відповідач звертався до суду і потрапив в цю квартиру за допомогою виконавчої служби.

Згідно пояснень позивача, останній не мав наміру зніматись з реєстрації за місцем свого проживання, а в представленій суду заяві (а.с. 107), яка підписана від його імені вказана не існуюча адреса, що підтверджується листами (а.с. 131-132).

Позивач ОСОБА_2 пояснив, що з травня 2005р. особи циганської національності примусово утримували його в чужих приміщеннях, а 23.06.2006р. його привезли до нотаріальної контори, де напоїли солодкою водою, після чого він вже не пам»ятає як розвивались події. Потім особи циганської національності повідомили його, що він продав свою квартиру, після чого його відвезли в якесь село, де заставили зареєструвати шлюб з циганкою ОСОБА_8 В подальшому цей шлюб був визнаний судом фіктивним, що підтверджується рішенням суду (а.с. 9-11). Цим же рішенням було встановлено, що позивач був силоміць вивезений з його постійного місця проживання в м. Києві в село Садки Кременчуцького району Полтавської області, де тривалий час утримувався.

Застосування фізичного та психічного насильства до позивача з боку осіб V циганської національності також підтверджується перебуванням позивача на стаціонарному лікуванні в третій Кременчуцькій лікарні у зв»язку із хірургічним видаленням йому першого пальця правої стопи та чистини другого пальця (а.с. 169-176).

Таким чином, представлені суду докази свідчать про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 При цьому, суд не приймає тверджень представника відповідача в тій частині, що позовні вимоги базуються на припущеннях, оскільки це спростовується всіма представленими доказами в сукупності, які не суперечать твердженням самого позивача.

Визнаючи оспорюваний договір недійсним, для захисту прав позивача суд вважає необхідним повернути ОСОБА_2 у власність квартиру АДРЕСА_3.

Вирішуючи позов таким чином, суд згідно ст. 88 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 1820 грн.

На підставі викладеного ст. 203,215,231, ЦК України, керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ

Позов задовольнити.

Договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_4, укладений 23.06.2005р. між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстраційний номер К-1441 визнати недійсним.

Повернути у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави - 1820 (тисячу вісімсот двадцять) грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів, з дня його проголошення та подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.