Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області
Справа № 2-5/2010 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2010 року Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - Березової І.О. при секретарі Стецюк Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Шепетівки

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування будинку, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування та

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, виконкому Шепетівської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 в поданій до суду позовній заяві просить винести рішення, яким визнати за нею право власності на самочинно переобладнану літню кухню в будинок та самочинно добудовану до неї прибудову розміром 7.77 м х 3.3 м загальною вартістю 21 528 грн., посилаючись на те, що на своїй земельній ділянці по вул. Косецькій, № 16 в м. Шепетівка Хмельницької області вона без дозволу виконкому побудувала літню кухню на місці згорівшого сараю, який пізніше переобладнала в жилий будинок. Після цього добудувала до літньої кухні прибудову розміром 7.77 м х 3.3 м. Оскільки виникла необхідність в оформленні права власності на житловий будинок та прибудову, які не зареєстровані у Шепетівському МБТІ, звернулась до суду з вищевказаним позовом.

Третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування будинку, посилаючись на те, що

16червня 1994 року вона уклала договір дарування будинку № 22, що розташований по вул. Косецькій в м. Шепетівка Хмельницької області з двома дочками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_2 вона подарувала 86/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, а ОСОБА_5 - 14/100 частин житлового будинку, а саме кімнату розміром 10,3 кв.м. Оскільки на час укладення договору була пенсійного віку, за станом здоров'я потребувала догляду, то розраховувала на те, що даруючи дітям будинок, останні будуть її доглядати до смерті. Однак дочка ОСОБА_2 не тільки її не доглядає, не надає допомоги, але й безпідставно ображає її, погрожує тим, що вижине із дому. Оскільки при укладенні договору помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, просить на підставі ст. 229 ЦК України визнати недійсним вищевказаний договір.

В зустрічному позові ОСОБА_2, звертаючись до виконавчого комітету Шепетівської міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинно збудовані об'єкти, збільшила позовні вимоги, вказавши, що відповідно до договору дарування від 16 червня 1994 року її мати ОСОБА_1 подарувала їй частину жилого будинку за № 22 по вул. Косецькій в м. Шепетівка Хмельницької області. У договорі вказано, що їй відходить 86/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями: кухня розміром 9,1 кв.м; кімната розміром 10,7 кв.м; кімната розміром 14,4 кв.м; коридор розміром 4,3 кв.м; коридор розміром 3,6 кв.м; комора розміром 5,5 кв.м, а її сестрі - ОСОБА_3 - 14/ ІООчастин жилого будинку, а саме - кімната розміром 10,3 кв.м. Вважає, що з моменту державної реєстрації даного договору набула права на вищезазначені об'єкти нерухомості. Пізніше відповідно до договору дарування від 5 січня 1995 року вона подарувала своїй сестрі ОСОБА_3 13/100 частин житлового будинку, відповідно до якого останній подаровані приміщення: кімната 1-3 площею 17 кв.м, коридор 1 площею 4,3 кв.м. Разом з тим, ОСОБА_3 без її дозволу, самочинно, не оформивши належної документації, перебудувала належну їй літню кухню в житловий будинок та добудувала до неї добудову. Вказує, що відповідно до ст.332 ЦК України особа, яка перебудувала чужу річ, не набуває права власності на чужу річ, а тому просить визнати за нею право власності на літню кухню та добудовану до неї прибудову, які розташовані за вищевказаною адресою. Збільшивши свої вимоги, ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_3 проживає в належній їй літній кухні, чим створює перешкоди в користуванні належним їй майном, а тому просить усунути перешкоди в користуванні належної їй літньої кухні шляхом виселення ОСОБА_5

В своїй заяві до ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог ОСОБА_3 просить повернути належну їй кімнату 1-5 площею 10,3 кв.м, яка знаходиться в будинку за № 22 по вул. Косецькій в м. Шепетівка Хмельницької області і якою користується ОСОБА_2, та виселити останню з даної кімнати. Крім того, зазначає, що при розгляді справи їй стало відомо, що у склад 86/100 частин житлового будинку, власником якої на підставі договору дарування від 16.06.1994 року стала ОСОБА_2, ввійшла побудована нею та її чоловіком літня кухня. Але ні ОСОБА_1, ні вона особисто даний договір не підписували і нікого на це не уповноважували, просить суд в додатковій позовній заяві про визнання недійсним договору дарування, третя особа на стороні позивача ОСОБА_4, на підставі ст.ст. 243, 244, 226, 227 ЦК України визнати вищевказаний договір недійсним.

Під час розгляду справи ОСОБА_4 просив залучити його в якості співвідповідача по позову ОСОБА_2 та в якості третьої особи без самостійних вимог по справі за позовом ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок і звернувся з позовом до виконавчого комітету Шепетівської міської ради про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 17.02.1994 року № 33 п.п. 42,42.1, про визнання права власності на ХА частину самовільно збудованого житлового будинку № 22-а по вул. Косецькій в м. Шепетівка Хмельницької області, посилаючись на те, що у квітні 1978 року він уклав шлюб з ОСОБА_3 Оскільки житловий будинок, де вони стали проживати з дружиною був невеликим, вони з дозволу ОСОБА_6 та ОСОБА_1 у 1979 році розпочали будівництво літньої кухні на місці згорівшого хліва. У 1983 році вони фактично збудували літню кухню і почали там проживати. Пізніше до літньої кухні вони добудували прибудову, у зв'язку із чим остання перетворилась на житловий будинок. У листопаді 2007 року дружина, не врахувавши, що все нажите за час шлюбу майно належить подружжю, звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на вищевказаний житловий будинок. А тому просить визнати за ним право на 1А частину самовільно збудованого житлового будинку № 22-А по вул. Косецькій в м. Шепетівка Хмельницької області вартістю 10 764 грн.

Також зазначає, що рішенням виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 17.02.1994 року за № 33 ОСОБА_1, яка володіє будинком № 22 по вул.. Косецькій, дозволено оформити самовільно побудовану службову прибудову розміром 4,9 м х 2,84 м з північної сторони будинку та літню кухню розміром 3,95 м х 9,84 м з прибудовою розміром 2,43 х 6, 40 м, решта переобладнана під господарські приміщення. Цим же рішенням дозволено ОСОБА_1 переобладнати кухню площею 13,4 кв. м під жилу кімнату та добудувати службову прибудову розміром 4х 5 м з північної сторони будинку. Вважає дане рішення незаконним, оскільки ОСОБА_1 не будувала літню кухню з прибудовою, оскільки її будували він та його дружина, а також не будувала прибудову з північної сторони будинку, так як її добудувала ОСОБА_2 Зі слів ОСОБА_1 остання не зверталась до виконавчого комітету із заявою про надання зазначених дозволів. А тому, просить поновити строк позовної давності та визнати незаконними п.п. 42, 42.1 вказаного рішення виконкому Шепетівсьвської міської ради.

ОСОБА_7 та ОСОБА_4 просили справу слухати у їх відсутність.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 свій позов підтримали, посилаючись на обставини, вказані у позовній заяві, пояснивши, що спірний житловий будинок побудований ОСОБА_3 разом із чоловіком ОСОБА_4, а не ОСОБА_2, будь-яких договорів вона не підписувала та не укладала. Позов ОСОБА_2 про визнання права власності на самочинне будівництво не визнали.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_9 свій позов підтримали, посилаючись на обставини, вказані у позовній заяві. Позов ОСОБА_2 про визнання права власності на самочинне будівництво не визнали.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_10 в судовому засіданні свій позов підтримали, позови ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування будинку не визнали.

Представник виконкому Шепетівської міської ради ОСОБА_11 позов ОСОБА_2 визнала, в задоволенні решти позовних заяв просила відмовити за безпідставністю заявлених позивачами вимог.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_3М та ОСОБА_3 відмовились від своїх вимог про визнання права власності кожного на Уг частину самовільно збудованого житлового будинку.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним у позовах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування будинку та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування - відмовити, а позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, (виконавчого комітету) Шепетівської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 3.02.1994 року , реєстр № 306, до ОСОБА_1 перейшов у власність жилий будинок з надвірними будівлями, який знаходився в м. Шепетівка Хмельницької області, вул. Косецька, № 22, жилою площею 45,5 кв.м.

Відповідно до рішення виконкому Шепетівської міської ради № 33 від 17.02.1994 року ОСОБА_1 самовільно побудувала службову прибудову розміром 4,9 х 2,84 м з північної сторони будинку, внаслідок чого житлова площа становитиме 38, кв.м, загальна - 74,9 кв.м, також побудувала літню кухню розміром 3,59 х 9, 84 кв.м з прибудовою розміром 2, 43 х 6,40 кв.м на своїй присадибній ділянці. Оскільки, як зазначено в рішенні, прибудова та літня кухня відповідають нормам забудови, то було дозволено ОСОБА_1 ОСОБА_12 їх оформлення при умові, що під літнею кухнею буде залишено 10 кв.м, а решта переобладнана під господарські приміщення. Пунктом 42.1 цього ж рішення було дозволено ОСОБА_1 переобладнати кухню пл. 13,44 кв.м під жилу кімнату та добудувати службову прибудову розміром 4 х 5 кв. м з північної сторони будинку.

Згідно договору дарування від 16 червня 1994 року ОСОБА_1, мати, подарувала дочкам: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Шепетівка Хмельницької області по вул. Косецькій, № 22, жилою площею 45,5 кв.м; в користування ОСОБА_2 відходить 85/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями: кухні 9,1 кв.м кімната 10,7 кв.м, кімната 14,4 кв.м, коридор 4,3 кв.м, коридор 3,6 кв.м, комора 5,5 кв.м, а ОСОБА_3 відходить 14/100 частин жилого будинку; кімната 10,3 кв.м.

За договором дарування від 5 січня 1995 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 13/100 частин жилого будинку № 22 по вул. Косецькій в м. Шепетівка Хмельницької області жилою площею 52,4 кв.м, в користування обдарованої відійшла кімната 1-3 площею 17, кв.м, коридор 1 площею 4,3 кв.м.

Таким чином, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 27/100 частин спірного жилого будинку, а ОСОБА_2 -73/100 частин цього будинку.

Разом з тим, у договорі дарування від 16 червня 1994 року, укладеному між ОСОБА_1 та її дочками ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зазначено, що у в користування ОСОБА_2 відходить 86/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями.

Відповідно до ст. 381 ЦК України у разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлюється договором або законом. До вимог ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю, приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлене договором або законом

На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що відповідно до договору дарування від 16 червня 1994 року саме ОСОБА_2 перейшло право власності на літню кухню, оскільки в у вищезазначених договорах дарування нічого не було зазначено про відчуження приміщення літньої кухні для ОСОБА_3, з їх змісту вбачається, що на літню кухню має право ОСОБА_2

Відповідно до довідки за № 568 від 14.08.2008 року, виданої Шепетівським МБТІ за підписом начальника Шепетівського МБТІ ОСОБА_13, ОСОБА_3 за обома договорами дарування належить 27/100 частин; літню кухню літер „В" ОСОБА_3 переобладнала в жилий будинок та до неї добудувала прибудову розміром 7,77 м на 3,30 м, без дозволу виконкому Шепетівської міської ради, тобто вчинила самочинне переобладнання кухні під жилий будинок та прибудову.

Згідно акту обстеження самочинно збудованого об'єкту від 25.09.2007 року з висновками державної інспекції архітектурно-будівельного контролю, районного відділу ГУ МНС України у Хмельницькій області, головного державного санітарного лікаря, бюро технічної інвентаризації переобладнана літня кухні під житловий будинок з добудовою по вул. Косецькій, 22 в м. Шепетівка Хмельницької області відповідає місцевим правилам забудови, містобудівній документації та державним будівельним нормам.

До змісту ст. 332 ЦК України особа, яка самочинно перебудувала чужу річ не набуває права власності на нову річ. Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3, не оформивши належної документації, без дозволу ОСОБА_2 самочинно перебудувала належну ОСОБА_2І літню кухню в житловий будинок розміром 9,74 х 11,10 м та добудувала до неї прибудову розміром 3,30 х 7,77 м, вартість якої відповідно до довідки від 18.06.2008 року становить 10 960 грн., вартість прибудов становить 4 097 грн. та 6 471 грн.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній. Отже, є всі підстави для визнання за ОСОБА_2 права власності на самочинно здійснену прибудову до літньої кухні.

Щодо вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування будинку та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, то суд не знаходить підстав для задоволення вимог ОСОБА_14 та ОСОБА_3Р і поновлення строку позовної давності для пред'явлення зазначених вимог.

До змісту ст.-ст. 203-204 ЦК України підстави і наслідки недійсності правичину передбачені виключно законами.

При укладанні договору дарування жилого будинку № 22, що розташований по вул. Косецькій в м. Шепетівка Хмельницької області, від 16 червня 1994, укладеного між ОСОБА_1 та її дочками - ОСОБА_3 та ОСОБА_2, відповідно до якого ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 86/100 частин житлового будинку з надвірними, будівлями, а ОСОБА_5 14/100 частин житлового будинку, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору дарування, що вбачається з матеріалів справи, пояснень сторін та їх представників та обставин самої справи.

За договором дарування від 5 січня 1995 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 13/100 частин жилого будинку № 22 по вул. Косецькій в м. Шепетівка Хмельницької області жилою площею 52,4 кв.м, в користування обдарованої відійшла кімната 1-3 площею 17, кв.м, коридор 1 площею 4,3 кв.м., при укладанні зазначеного договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору дарування, що вбачається з матеріалів справи, пояснень сторін та їх представників та обставин самої справи.

Обидва договори були посвідчені державним нотаріусом Шепетівської державної нотаріальної контори м. Шепетівки ОСОБА_15, реєстри № 1191 від 17.06.1994 року та № 6 від 5.01.1995 року, відповідно, і зареєстровані в Шепетівському МБТІ за № 4642.

На підтвердження своїх доводів щодо недійсності правочину, укладеному між ОСОБА_1, з однієї сторони, та ОСОБА_2 і ОСОБА_3, з другої сторони, а саме договору дарування від 16.06.1994 року, реєстр № 1191, ОСОБА_1 вказала на те, що при укладенні договору помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, просить на підставі ст. 229 ЦК України визнати недійсним вищевказаний договір. На думку ОСОБА_1 на час укладання договору була пенсійного віку, за станом здоров'я потребувала догляду, то розраховувала на те, що даруючи дітям будинок, останні будуть її доглядати до смерті. Однак дочка ОСОБА_2 не тільки її не доглядає, не надає допомоги, але й безпідставно ображає її, погрожує тим, що вижине із дому. Але ці твердження ОСОБА_1 нічим не підтверджені, доказів в підтвердження вказаних обставин остання суду не надала, ці твердження ОСОБА_1П спростовуються оглянутими матеріалами справи, поясненнями сторін по справі та їх представників.

До вимог ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Такий позов заявляється в межах строку позовної давності.

Разом з тим, доказів тому, що остання помилялася щодо обставин і саме яких - ОСОБА_1 та її представник суду не надали, не ставилося питання щодо строку позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами ) вимог ст.203 ЦК України, яка передбачає, що особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тобто правочин є виявом волі на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин буде вважатися недійсним при умові, якщо сторона не виявила волі на вчинення правочину.

Разом з тим, з пояснень сторін та матеріалів справи в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 добровільно передала свій будинок за договором дарування у власність в частках своїм дочкам - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, розуміла значення своїх дій, примусу щодо неї з боку будь-кого не було. Отже, вищенаведене свідчить, що між сторонами була досягнута угода з приводу оформлення договору дарування, і сторонами дотримані умови оформлення угоди.

На підставі наведеного при відсутності доказів наявності помилки щодо невизначених ОСОБА_1 обставин- не є достатнім для визнання правочину недійсним. Зазначені ОСОБА_1 вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки нічим не підтверджуються, і не спростовуються .

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача ОСОБА_4, про визнання недійсним договору дарування від 16.06.1994року, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 і зареєстрованого державним нотаріусом Шепетівської державної нотаріальної контори ОСОБА_15, реєстр № 1191, то вони також задоволенню не підлягають, оскільки нічим не підтверджуються. ОСОБА_3 стверджує, що вказаний договір вона не підписувала, не уповноважувала іншу особу підписувати від її імені договори, а тому вважає, що зазначений договір має бути судом визнаний недійсним. В підтвердження своїх вимог просила призначити судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої наполягала призначити тільки спеціалістам Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Хмельницькій області. З підстав об'єктивності розгляду справи судом була призначена експертиза у Тернопільському відділенні Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, проведення якої ОСОБА_3 відмовилась оплачувати.

Разом з тим, твердження ОСОБА_3 про недійсність вищезазначеного договору дарування спростовуються оглянутими матеріалами справи, поясненнями сторін по справі та їх представників. Так, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Шепетівської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво 3.10.2007 року, вимог про недійсність договорів дарування на той час остання не заявляла, що спростовує її твердження про те, що тільки у 2008 році вона побачила підпис від її імені у вищезазначеному договорі дарування. ОСОБА_2 підтвердила про обставини укладання договору, при яких відсутні сумніви в укладанні договору зі сторони ОСОБА_3

За таких обставин при відсутності інших доказів, які б підтверджували вимоги ОСОБА_3, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог останньої.

Таким чином, із пояснень сторін та свідків, і матеріалів справи, оглянутих в судовому засіданні, вбачається, що сторони уклали угоду по заключенню договору дарування, сторони правочину досягай згоди з усіма її істотними умовами, а тому з урахуванням пояснень сторін, перевіреними в судовому засіданні матеріалами справи, суд не може погодитися з вимогами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування спірного будинку недійсним, оскільки підстав для цього не має, що підтверджується вищенаведеним, а тому в позовних вимогах слід відмовити за їх безпідставністю і необґрунтованістю.

На підставі ст.ст. 203-204, 215,229, 332,376, керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218

ЦПК України,

суд-

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування будинку - відмовити.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, виконавчого комітету Шепетівської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво та про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на будівлю літньої кухні, самочинно переобладнаної в житловий будинок розміром 9,74 х 11,10 м., що розташований по вул. Косецькій №22 у м.Шепетівці

В решті позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Хмельницької області через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області шляхом подачі в 10-денний строк із дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або поданням апеляційної скарги протягом 10 дніз в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя