Апеляційний суд Житомирської області
29 грудня 2010 року апеляційний суд Житомирської області у складі:
головуючого: Миніч Т.І., суддів: Забродського М.І.,Трояновської Г.С.,
судового засідання: ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2
на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 11 жовтня 2010 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ПП Камінського ОСОБА_3 про встановлення факту трудових відносин, стягнення заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди,
У липні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. Просила встановити факт перебування її в трудових відносинах з ПП ОСОБА_4 з 25 листопада 2007 року по 30 квітня 2009 року за сумісництвом, стягнути з відповідача 3556 грн. заборгованості по заробітній платі та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. При цьому посилалася на те, що у вказаний період виконувала обов'язки головного бухгалтера з оплатою її роботи в розмірі мінімальної заробітної плати. Оформити працевлаштування належним чином відповідач відмовився, хоча фактично вона з його відома була допущена до роботи і протягом вказаного періоду виконувала обов"язки головного бухгалтера. Неправомірними діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду.
В ході розгляду справи позивачка свої вимоги збільшила. Просила стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 5442 грн.
Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 11 жовтня 2010 року ОСОБА_2 відмовлено в позові де ПП Камінського ОСОБА_3 про встановлення факту трудових відносин, стягнення заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди за безпідставністю вимог.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового - про задоволення її вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з"ясування обставин по справі.

Зазначає, що суд не дав оцінки тим обставинам,що вона заповнювала первинні бухгалтерські документи на підприємстві, подавала звіти. Вважає, що суд безпідставно відхилив заявлені нею клопотання про допит свідків та витребування доказів.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.21 КЗпП трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю,колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка посилалася на те, що вона виконувала обов'язки головного бухгалтера у ПП ОСОБА_4 за сумісництвом.

Сумісництво - це виконання працівником крім основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, установі, організації чи у громадянина.

Проте сама позивачка визнала, що основного місця роботи вона не має.

Крім того, суміщення посад виходить із того, що суміщувана посада є в штатному розписі, але не заповнена, є вакантною.

Проте в матеріалах справи відсутні докази про існування у відповідача вакантної посади головного бухгалтера.

Також вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що виконувана ОСОБА_2 в інтересах відповідача робота носила не постійний, а разовий характер.

Позивачкою не надано переконливих доказів про тривалість робочого дня, про розмір заробітної плати, а також про те що вона виконувала роботу під керівництвом відповідача, підлягала правилам внутрішнього трудового розпорядку, що у неї було робоче місце саме на цьому підприємстві.

Зокрема, позивачка в ході розгляду справи пояснювала, що вона працювала в офісі, де знаходились декілька приватних підприємств і виконувала обов'язки бухгалтера у всіх цих підприємствах. Разом з тим, на жодному із цих підприємств трудовий договір з нею у встановленому законом порядку не був укладений.

Такі пояснення спростовують заявлені позивачкою вимоги.

Вимоги ОСОБА_2 могли б заслуговувати на увагу у тому випадку, коли б позивачкою порушувалося питання про стягнення оплати за виконання роботи на підставі цивільно-правової угоди.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на їх правильність не впливають.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 209,307,308,313-315 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 11 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: