Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
№ 2- 5133
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради і товариства з обмеженою відповідальністю проектно-будівельна фірма «Домобуд», третя особа Дніпропетровська міська рада про визнання права власності та зобовязання провести певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10 вересня 2009 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів інспекції ДАБК у Дніпропетровській області, КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР і ТОВ проектно-будівельна фірма «Домобуд» про визнання права власності та зобовязання провести певні дії. Позивач в своєму позові і в ході судового засідання посилався на те, що в на підставі договору дарування від 21 січня 2003 року йому на праві власності належав гараж біля будинку 34 по пр. К.Маркса м. Дніпропетровська. На прохання ТОВ проектно-будівельна фірма «Домобуд» вони уклали договір будівельного підряду і цей відповідач зніс його гараж і обіцяв збудувати новий. Новий гараж було збудовано, але право власності КП ДМБТІ відмовилося зареєструвати на нього, він отримав технічний паспорт та адресу гаражу. Але, зробивши це і збудувавши вказане, не оформлено належним чином документи і не зареєстровано право власності на спірний гараж. Просив позивач визнати за ним право власності на вказаний обєкт нерухомості та зобовязати відповідачів зареєструвати його без додаткових актів введення в експлуатацію, задовольнивши позов в повному обсязі.

Представники відповідачів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області та КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, надавши лист про наявність заперечень проти позову через порушення порядку оформлення та введення в експлуатацію спірного гаражу, прав інших осіб, виділення землі і відсутність доказів по справі та прохання слухати справу за наявними матеріалами справи без них та рішення винести про відмову в задоволенні позову. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представників вказаних відповідачів згідно з ст. 169 ЦПК України.

Представник відповідача ТОВ проектно-будівельна фірма «Домобуд» в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представників вказаних відповідачів згідно з ст. 169 ЦПК України.

Представник третьої особи Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, надавши лист про наявність заперечень проти позову через порушення порядку оформлення та введення в експлуатацію спірного гаражу, прав інших осіб, виділення землі і відсутність доказів по справі та прохання слухати справу за наявними матеріалами справи без них та рішення винести про відмову в задоволенні позову. Суд вважає можливим розгляд справи без участі представника цієї третьої особи згідно зі ст. 169 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву не обґрунтованою та не підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 21 січня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, на праві приватної власності належав гараж, що знаходився у дворі будинку № 34 по пр. К.Маркса м. Дніпропетровська. 02 вересня 2005 року між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ТОВ проектно-будівельна фірма «Домобуд» було укладено договір будівельного підряду, згідно якого відповідач взяв на себе зобовязання збудувати і здати в передбачений строк індивідуальний капітальний гараж позивачу. Гараж було збудовано і позивач звернувся до КП ДМБТІ ДОР з питанням інвентаризації цього обєкту нерухомості і реєстрації права власності. Інвентаризація була проведена, позивачу 05 листопада 2008 року видано технічний паспорт на вказаний гараж. У зазначеному технічному паспорті було зроблено відмітки-записи про «самовільне будівництво», а саме нове будівництво: гараж № 1 загальною площею 24.0 кв. м., та вказано, що даний обєкт нерухомості підлягає введенню в експлуатацію, узаконенню.

Для дослідження стану будівельних конструкцій спірного гаражу з метою визначення фактичного стану несучих конструкцій позивачем у ТОВ «Дніпропетровьский дослідно-будівельний інститут» було замовлено технічне дослідження. В 2009 році позивач отримав «Технічний висновок про стан будівельних конструкцій гаражу № 1 по пр. К.Маркса, 34Г м. Дніпропетровська». В результаті в технічному висновку було зроблено висновки, що гараж знаходиться в нормальному робочому стані… Будівля гаражу виконана з дотриманням чинних вимог будівельних, санітарно-гігієнічних, протипожежних нормативних документів.

Згідно до вимог ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. ...

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…»

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тому, у звязку з необхідністю узаконити вищевказане позивач вимушений звернутися з позовом до суду.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про планування та забудову територій» будівництвом слід вважати здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування обєктів градобудівництва, розширення та технічного переоснащення.

Згідно з п. д ч. 1 ст. 90 Земельного кодексу України, «Власники земельних ділянок мають право: ... д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.»

Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Однією з вимог позивача є зобов'язання інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області розглянути питання щодо введення в експлуатацію нерухомого майна.

Але частина 2 статі 331 ЦК України вказує на те, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ст. 30-1 Закону України «Про планування і забудову території», із внесеними змінами та доповненнями: «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, який видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. Для одержання сертифіката відповідності замовник або уповноважена ним особа подає до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка надала дозвіл на виконання будівельних робіт, письмову заяву, до якої додаються: - проектна документація на будівництво об'єкта, погоджена та затверджена встановленому законодавством порядку; акт готовності об'єкта до експлуатації, підписаний генпроектувальною та генпідрядною організаціями, субпідрядними організаціями, що здійснювали будівництво, генпроектувальною організацією, замовником, страховою компанією (якщо об'єкт застрахований). Розгляд заяви, прийняття рішення про видачу сертифіката відповідності або відмову в його видачі, реєстрація виданих сертифікатів відповідності та відмов у їх видачі здійснюються інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата видачі зареєстрованого сертифіката відповідності».

Сертифікат відповідності це документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. На сьогоднішній день позивач не звертався із письмовою заявою щодо видачі йому сертифіката відповідності державним стандартам, будівельним нормам і правилам до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області.

Спеціальною нормою чинного законодавства, що регламентує набуття права власності на самочинне будівництво є стаття 376 ЦК України, якою визначено поняття самочинного будівництва. Відповідно до зазначеної статті житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належною дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Із матеріалів справи відомо, що позивачу дозвіл на виконання робіт не надавався, не надано ним і доказів затвердження згідно з чинним законодавством проекту будівництва.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про планування і забудову територій» фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи в користуванні, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад дозвіл на будівництво об'єкта містобудування. Нормою статті 23 зазначеного Закону сформульовано поняття будівництва, зокрема, це здійснення не лише нового будівництва, а і виконання реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування об'єктів містобудування. Однак, будівництво спірного обєкту нерухомості за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 34 Г було здійснено повивачем без належного дозволу інспекції ДАБК.

Важливою умовою для вирішення питання про визнання права власності на самочинне будівництво в суді є підтвердження державними приймальними комісіями готовності до експлуатації як об'єкти, іншого будівництва, так і реконструйованих будівель та споруд, відповідність будівництва чи ремонту державним стандартам, будівельним нормам та правилам, а також регіональним та місцевим правилам забудови.

Позивачем не надано належного доказу на підтвердження відповідності технічного стану самочинного будівництва вимогам будівельних норм та правил. Технічний висновок, виготовлений ліцензійною організацією є складовою частиною цілого переліку технічних документів по кожному об'єкту і повинен розглядатися в сукупності з іншою документацією, зокрема з висновком Головного архітектурно планувального управління міської ради, технічним висновком інспекції державного архітектурно - будівельного контролю міської ради. На теперішній час позивачем не надано необхідних документів цих служб.

Частиною 3 статті 376 ЦК України встановлено обов'язкову умову для вирішення в суді питання щодо визнання права власності на самочинне будівництво, а саме, надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Дніпропетровською міською радою 27 травня 2009 року прийнято рішення № 46/46, яким визначено порядок оформлення прав на земельні ділянки, які зайняті самочинним будівництвом для забезпечення вирішення питання витання права власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано, в судовому порядку відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України. Позивачем не надано доказів звернення до міської ради щодо оформлення правовстановлюючих документів на землю по фактичному розміщенню спірного об'скта нерухомості.

В позовних вимогах ОСОБА_1 ставить питання про зобовязання відповідача ввести в експлуатацію самовільно збудованого обєкту нерухомості без додаткових актів введення в експлуатацію, але отримання громадянами свідоцтва стосовно вводу в експлуатацію самовільно збудованих обєктів нерухомості інспекцією ДАБК Дніпропетровської обласної ради має інший встановлений законом порядок. Вказані обставини в судовому засіданні були розяснені позивачу, але доповнень, змін чи уточнень позовних вимог не було і позивач наполягав на заявлених вимогах.

Крім того, згідно ст. 376 ЦК України судом може бути визнано право власності на самочинно збудоване нерухоме майно про умові, що при будівництві не було порушено прав інших фізичних та юридичних осіб, інших співвласників і власників сусідніх будинків (в даному випадку сусідів), такого підтвердження в матеріалах справи немає; саме будівництво позивачу було проведено без належного дозволу та проекту.

Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позові, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджені.

У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. У відповідності зі ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджається приналежним йому майном. Власник має право робити відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Враховуючи вказане, суд вважає можливим позивачу в задоволенні позову до інспекції ДАБК у Дніпропетровській області, комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради і товариства з обмеженою відповідальністю проектно-будівельна фірма «Домобуд», третя особа Дніпропетровська міська рада про визнання права власності та зобовязання провести певні дії відмовити.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги не знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 319, 376 ЦК України, ст. ст. 23, 24, 30-1 Закону України «Про планування і забудову територій», ст. ст. 3, 10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради і товариства з обмеженою відповідальністю проектно-будівельна фірма «Домобуд», третя особа Дніпропетровська міська рада про визнання права власності та зобовязання провести певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя -