Справа №2-1249/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2010 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді: Наумової І.Й.,

при секретарі: Фіркаловій І.Ю.

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Запорізького юридичного інституту Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_3 про відшкодування до державного бюджету витрат повязаних з навчанням, -

ВСТАНОВИВ:

У позовній заяві вказано, що відповідач проходив службу в органах внутрішніх справ України (далі ОВС) курсантом Запорізького юридичного інституту Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (далі інститут). З відповідачем відповідно до вимог Законів України «Про освіту», «Про вищу освіту», «Про міліцію», Указу Президента України від 23.01.1996 року №77 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», Постанови кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року №992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням» - 12.01.2004 року з відповідачем було укладено угоду про підготовку фахівця у Запорізькому юридичному інституті МВС України за державним замовленням та його працевлаштування (далі угода). Відповідно до розділу 4 цієї угоди передбачено підстави, розмір та порядок відшкодування вартості навчання в разі дострокового розірвання угоди. Після закінчення навчання відповідач 18.07.2007 року був призначений на посаду слідчого у слідчому відділенні СВ Заводського районного відділу ЗМУ УМВС України в Запорізькій області. 10.12.2007 року відповідач був звільнений з роботи за ст.64 п «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України. Позивач просить стягнути з відповідача на користь Державного бюджету витрати пов'язані з його навчанням у Запорізькому юридичному інституті ДДУВС у розмірі 9452 грн. 99 коп., та судові витрати у сумі 214 грн. 53 коп., а всього - 9667 грн. 52 коп.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просить

задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки згідно п.5.1.3 вищевказаної угоди, даний договір може бути достроково розірваний без відшкодування на користь держави витрат, повязаних з навчанням, якщо курсант є сиротою.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши надані сторонами докази та матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити виходячи з наступного.

Згідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.58 ч.1 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.56 ч.2 Закону України «Про міліцію» випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу, відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником.

Указом Президента України від 23.01.1996 року №77 передбачено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менш ніж три роки. У разі відмови працювати - випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

Наказом МВС України №150 від 14.05.2007 року затверджено типовий договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України

У судовому засіданні встановлено, що 12.01.2004 року між Запорізьким юридичним інститутом МВС України та відповідачем було укладено угоду про підготовку фахівця за державним замовленням та його працевлаштування. Вказане підтверджено копією угоди, завірена належним чином копія якої є у матеріалах справи, не оспорювалося та визнано відповідачем.

п.3.4 та п.3.6 Угоди, що була укладена між сторонами 22.01.2002 року щодо навчання відповідача, він зобов'язався після закінчення навчання відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі звільнення з ОВС після закінчення навчання до встановленого 3-річного терміну перебування на службі за підставами п.4 цієї угоди - відшкодувати МВС України витрати на період навчання.

Відповідно до п.4.1 Угоди, звільнення відповідача з ОВС під час навчання, після закінчення навчання до встановленого 3-річного терміну перебування на службі, у тому числі і за порушення дисципліни є підставою для відшкодування ним вартості навчання.

П.6.6. Угоди передбачає, що угода набирає чинності з моменту підписання її сторонами і діє до закінчення трирічного терміну після закінчення навчання в інституті.

Відповідно до наказу №37 о/с від 16.06.2007 року, виданого ректором інституту -відповідач, що закінчив навчання відряджений для подальшого проходження служби до УМВС України в Запорізькій області, та йому надано відпустку з 17 червня по 17 липня 2007 року. Наказом УМВС України в Запорізькій області від 18.07.2007 року №341 о/с відповідач призначений на посаду слідчого СВ Заводського районного відділу ЗМУ УМВС України в Запорізькій області. Наказом від 10.12.2007 року №679 о/с УМВС України в Запорізькій області відповідач звільнений з ОВС за ст.64 п. «є» (за порушення дисципліни») з 12 листопада 2007 року. На день звільнення вислуга відповідача складала: календарна - 04 роки 04 місяця 07 днів, у пільговому обчисленні немає. Вказане підтверджено витягами з наказів, особовою карткою відповідача, які є у матеріалах справи та визнано відповідачем.

Таким чином, після закінчення навчання в інституті з 18.07.2007 року відповідач був призначений та почав працювати на посаді слідчого СВ Заводського районного відділу ЗМУ УМВС України в Запорізькій області, і саме з цього часу слід рахувати 3-річний термін, який відповідач повинен був відпрацювати після закінчення навчання, тобто до 18.07.2010 року, тоді як відповідач був звільнений з ОВС за порушення дисципліни з 10.12.2007 року.

Відповідач є дійсно сиротою, але за весь період дії даної угоди, він не звертався до адміністрації інституту з вимогою дострокового розірвання угоди на тій підставі, що він сирота, і виконував умови угоди до звільнення.

Постановою КМУ від 01 березня 2007 року №313 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах міністерства внутрішніх справ» встановлено, що у разі дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС у зв'язку з порушенням дисципліни, відшкодування здійснюється в розмірах фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв та інш. П.6 та 7 вказаної постанови передбачено, що у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку і сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету.

Відповідно до письмової вимоги інституту до відповідача від 30.04.2009 року, довідки - розрахунку вартості навчання відповідача в Запорізькому юридичному інституті, довідки-розрахунку на відшкодування витрат на комунальні послуги, спожиті відповідачем за період навчання в інституті з 31.07.2001 по 16.06.2007 року, довідки про нарахування грошового утримання відповідача за час навчання, довідки про вартість котлового харчування відповідача, розрахунку вартості форменого одягу, отриманого відповідачем, довідки про звернення та лікування відповідача за час навчання - фактичні витрати, пов'язані з навчанням відповідача становили 9452 грн. 99 коп. Вказані довідки та розрахунки є належним чином завіреними, є належними та допустимими доказами у справі, тому приймаються до уваги судом. . .

Таким чином, оскільки відповідач не виконав умов угоди, укладеної між ним та позивачем щодо відпрацювання трирічного терміну в ОВС після закінчення навчання, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з нього 9452 грн. 99 коп. - фактичних витрат, пов'язаних з його навчанням обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 85, 88 ЦПК України судові витрати, які складаються зі сплачених позивачем: держмита 94 грн. 53 коп., 120 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, що підтверджено квитанціями та розрахунком витрат, суд вважає необхідним покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись Указом Президента України від 23.01.1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року №922 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням», Угодою про підготовку фахівців у запорізькому юридичному інституті МВС України за державним замовленням та його працевлаштування від 12.01.2004 року, укладеною між сторонами у справі, наказом МВС України №150 від 14.05.2007 року «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України», Постановою КМУ від 01.03.2007 року №313 «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат,пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ», ст.509-510, 525-527, 530, 610-612,614, 623, 626-632, 651, 653 ЦК України, ст. ст.ст. ст.ст.10, 11, 57,58, 59, 60, 64,79, 81 88,208, 209,212, 213,214, 215, 224, 226, 228, 232,233 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Державного бюджету на рахунок: ГУДКУ в Запорізькій області, МФО 813015, код 2452371, р/р 03234 витрати, повязані з навчанням у Запорізькому юридичному інституті Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ в розмірі 9452, 99 грн. та судові витрати в розмірі 214,53 грн. Всього на суму 9667,52 грн. (девять тисяч шістсот шістдесят сім гривень 52 коп).

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення та подання апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, з подачею копії скарги до апеляційного суду.

Суддя І.Й. Наумова