Апеляційний суд Кіровоградської області
Справа № 22-1963 2010 р. Головуючий у 1 інстанції - Циганаш І.А.
Категорія 27 Доповідач Кодрул М.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Черненко В.В.

суддів - Кодрула М.А., Потапенка В.І

при секретарі - Животовській С.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 березня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк», в особі якого діє Кіровоградська філія ТОВ «Укрпромбанк», публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про стягнення відсотків за користування банківським вкладом та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

У листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк», в особі якого діє Кіровоградська філія ТОВ «Укрпромбанк» про повернення коштів з депозитного рахунку, стягнення відсотків за користування банківським вкладом та відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що 18 березня 2009 року між ним та відповідачем було укладено договір банківського вкладу, відповідно до якого він передав, а відповідач прийняв на депозитний вклад грошові кошти в сумі 15000 грн. строком на 122 дня з 18 березня 2009 року по 17 липня 2009 року зі сплатою йому відсотків по вкладу в розмірі визначеному договором.

17 липня 2009 року він подав банку заяву про повернення коштів з депозитного рахунку в звязку із закінченням терміну дії договору, проте, незважаючи на його заяву про повернення вкладу по закінченню строку договору, відповідач вклад йому не повернув.

Просив стягнути з відповідача суму боргу за договором банківського вкладу в розмірі 15000 грн., суму нарахованих процентів та на відшкодування моральної шкоди 1500 грн.

22 січня 2010 року доповнив позовні вимоги та просив стягнути з ТОВ «Укрпромбанк» проценти по вкладу в сумі 1449,86 грн. за прострочені дні перебування вкладу в банку.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 січня 2010 року в якості співвідповідача притягнуто ПАТ «Родовід Банк».

Заявою від 15 лютого 2010 року позивач повідомив суд, що банк повернув йому основний борг в сумі 15000 грн., але відсотки за прострочені дні не сплатив, тому його позовні вимоги в частині стягнення відсотків та моральної шкоди залишаються в силі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 березня 2010 року в задоволені позову відмовлено та стягнуто з позивача судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове

рішення по суті позовних вимог та стягнути з відповідача на його користь 1449,86 грн. за прострочені дні перебування вкладу в банку, 1500 грн. на відшкодування моральної шкоди, 120 грн. судових витрат. Посилається на те, що суд допустив порушення норм матеріального права, оскільки не врахував умов договору.

Заслухавши доповідача, заперечення на скаргу позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду у встановлених статтею 303 ЦПК України межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» розяснив, що у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги, рішення суду фактично оскаржується позивачем лише в частині відмови в задоволенні позову про стягнення відсотків за прострочені дні перебування вкладу в банку та відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення не оскаржується.

Судом встановлено, що 17 липня 2009 року закінчився строк договору банківського вкладу, укладеного між сторонами 18 березня 2009 року і 17 липня 2009 року ОСОБА_1 подав банку заяву про повернення коштів з депозитного рахунку в звязку із закінченням терміну дії договору, проте, незважаючи на його заяву про повернення вкладу по закінченню строку договору, відповідач вклад йому не повернув.

Укладеним між сторонами договором банківського вкладу відшкодування моральної шкоди не передбачено. Серед видів цивільної відповідальності за неналежне виконання договору банківського вкладу, встановленої Цивільним кодексом України (параграф 3 глави 71), не міститься такого виду відповідальності, як відшкодування моральної шкоди. Не передбачено відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах і Законом „Про банки і банківську діяльність.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про захист прав споживачів споживачі, які перебувають на території України, під час придбання, замовлення або використання товарів (робіт, послуг) для задоволення своїх побутових потреб, зокрема, мають право на відшкодування збитків, завданих товарами (роботами, послугами) неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечними для життя і здоров*я людей товарами (роботами, послугами) у випадках, передбачених законодавством.

Судом не встановлено, що неналежне виконання відповідачем умов договору банківського вкладу загрожувало життю і здоровю позивача.

Оскільки правовідносини, які виникли між сторонами, не передбачають відшкодування моральної шкоди ні по договору, ні по закону, то підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні і тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання про стягнення з банку відсотків за прострочені дні перебування вкладу в банку, районний суд неправильно застосував норми матеріального права і незаконно відмовив в задоволенні позову, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням рішення про задоволення позову відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Згідно з ч. 5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору від 18 березня 2009 року ТОВ «Укрпромбанк» зобов?язався прийняти від ОСОБА_1 15000 грн. строком на 122 дні та сплатити проценти за користування вкладом у розмірі 18% річних, тобто строк дії договору закінчувався 17 липня 2009 року. Відповідно до п.2.1.5 банк зобов*язаний повернути вкладнику вклад за його вимогою в кінці терміну дії вкладу. На підставі поданої позивачем 17 липня 2009 року заяви про повернення вкладів, банк позивачу вклади не повернув. Згідно п.6.2 договору, договір припиняє свою дію з моменту виплати банком вкладнику повної суми вкладу і нарахованих процентів.

Зазначені умови укладеного між сторонами договору свідчать про те, що строк дії банківського вкладу (депозиту) закінчується не календарною датою, а шляхом повернення суми вкладу і за таких обставин банк зобовязаний нараховувати проценти по цьому вкладу на умовах, передбачених договором, що відповідає вимогам ч.5 ст.1061 ЦК України та засадам цивільного судочинства, зокрема свободі договору та справедливості.

Судом встановлено, що відповідно до договору про передачу активів та зобов?язань ТОВ «Укрпромбанк», укладеного між ПАТ «РОДОВІД БАНК» та ТОВ «Укрпромбанк» 10 листопада 2009 року, ПАТ «РОДОВІД БАНК» 02 лютого 2010 року сплатив ОСОБА_1 15000 грн. основного вкладу.

Відповідно до п.4.5 названого договору ТОВ «Укрпромбанк» не передає ПАТ «РОДОВІД БАНК» зобов?язання перед кожним окремим клієнтом за договором банківського рахунку щодо сплати неустойки (пені та/або штрафу), відшкодування матеріальної та/або моральної шкоди, відшкодування збитків, тому відсотки за прострочені дні перебування вкладу в банку необхідно стягнути з ТОВ «Укрпромбанк».

Розмір суми відсотків, яка підлягає стягненню позивачем розраховано вірно, ТОВ «Укрпромбанк» не оспорюється, тому судова колегія вважає, що стягненню підлягає 1449,86 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позову ОСОБА_1 сплатив 120 грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, ще скільки ж сплатив при подачі апеляційної скарги, тому зазначені судові витрати підлягають стягнення на його користь з ТОВ «Укрпромбанк».

Крім того з ТОВ «Укрпромбанк» на користь держави підлягає стягненню 51 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309,ч.2 ст.314,ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 березня 2010 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» про стягнення відсотків за прострочені дні 4.

перебування вкладу в банку.

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю

«Укрпромбанк» про стягнення відсотків за прострочені дні перебування вкладу в банку задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» на користь ОСОБА_1 1449,86 грн. та 240 грн. судових витрат.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» на користь держави 51 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий-суддя:

Судді :