Справа № 2-380/10
Веселинівський районний суд Миколаївської області
РІШЕННЯ

Іменем України

"13" грудня 2010 р. смт.Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого-судді Орленко Л.О.,

при секретарі Одноор Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Веселинове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 і ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_4 районної державної адміністрації Миколаївської області, відділу Держкомзему у ОСОБА_4 районі Миколаївської області, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги - ОСОБА_5 і ОСОБА_6, про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2010 року ОСОБА_3І, ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог вказали, що 04 червня 2009 року в с.Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області померла ОСОБА_7, смерть якої була зареєстрована 05 червня 2009 року Широколанівськю сільською радою Веселинівського району Миколаївської області за актовим записом №19. Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй земельну ділянку площею 9,33 га., розташовану в межах території Широколанівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії МК № 028128, виданим 2 червня 2003 року ОСОБА_4 райдержадміністрацією та зареєстрованим за № 45. Згідно з вимогами ст.1261 ЦК України право на спадкування в першу чергу отримали чоловік померлої - ОСОБА_3 та її діти ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 прийняли спадщину, оскільки вони на момент відкриття спадщини постійно проживали разом із спадкодавцем. А діти спадкодавця від першого шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини не подали заяви нотаріусу про прийняття спадщини, а тому вважаються такими, що не прийняли її. Позивачі, бажаючи отримати свідоцтво про право на спадщину, звернулися до нотаріальної контори з заявами про видачу такого свідоцтва.

Нотаріус, оглянувши надані ними документи, вказала на те, що правовстановлювальний документ на спадкове майно не відповідає вимогам чинного законодавства через те, що в ньому, тобто в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії МК № 028128, яким підтверджується право власності на дві земельні ділянки №1 площею 9,12 га. та №2 площею 0,21 га., було присвоєно двом земельним ділянкам один і той же кадастровий номер - :04:000:0045. Для усунення цього недоліку вони звернулися до відділу Держкомзему у Веселинівському району Миколаївської області, однак їм було відмовлено у внесенні змін до Державного акта. Наразі склалася така ситуація, коли нотаріус відмовляє їм у видачі свідоцтва про право на спадщину, а відповідачі не можуть внести відповідні зміни до правовостановлювального документу, що перешкоджає їм оформити право власності на земельну ділянку. Тому вони звернулися до суду та просять визнати за ними право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 9,33 га.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підтримали свої позовні вимоги повністю та просили суд визнати за ними право спільної часткової власності на земельні ділянки площею 9,12 га. та 0,21 та. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які вони успадкували після смерті ОСОБА_7, померлої 4 червня 2009 року.

Представник позивачів ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначив, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню повністю, оскільки ОСОБА_7 на законних підставах набула право власності на земельну ділянку, а позивачі після її смерті відповідно з вимогами ст.1268 ЦК України прийняли спадщину.

Представник відповідача - ОСОБА_4 районної державної адміністрації ОСОБА_8 позов визнав та вказав, що відповідно до вказівки державного комітету України по земельних ресурсах № 9 від 16.02.1998 р. «Про створення єдиної системи нумерації земельних ділянок для ведення державного земельного кадастру» кадастровий номер - унікальний (не повторюється на всій території України) номер, який присвоюється при формуванні земельної ділянки і зберігається за нею на весь час її існування. В Державному акті на право власності на земельну ділянку серії МК № 028128, яким підтверджується право власності на дві земельні ділянки №1 площею 9,12 га. та №2 площею 0,21 га., цим двом земельним ділянкам було присвоєно один і той же кадастровий номер - :04:000:0045, що є порушенням вимог чинного законодавства. Внести зміни до Державного акта з метою усунення допущеного порушення неможливо в звязку зі смертю власника земельних ділянок, тому з метою захисту прав позивачів вважає, що є підстави для задоволення позову.

Представник відповідача відділу Держкомзему у ОСОБА_4 районі Миколаївської області ОСОБА_9 позов визнала, підтвердила, що позивачі зверталися до їх установи з питанням внесення змін до державного акта на право власності на земельну ділянку, однак їм було відмовлено в звязку зі смертю власника документа та рекомендовано звернутися до суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_5, в судовому засіданні позов визнала, та вказала, що вона до нотаріуса не зверталася із заявою про прийняття спадщини. Після смерті матері вона спадщину не бажає приймати, а тому не заперечує щодо задоволення позовних вимог позивачів.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_6, в судовому засіданні пояснила, що вона після смерті матері не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки чоловік матері ОСОБА_7 В.1. повідомив, що матір заповіла своє майно своєму сину ОСОБА_1 Нині вона як спадкоємець першої черги бажає прийняти спадщину і буде звертатися до суду про визначення додаткового строку для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщині після смерті своєї матері ОСОБА_7 З цих підстав просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_1, представника позивачів ОСОБА_2, представників відповідачів ОСОБА_8, ОСОБА_9, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, суд в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 04 червня 2009 року р. померла ОСОБА_7. Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй земельну ділянку площею 9,33 га., розташовану в межах території Широколанівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії МК № 028128, виданим 2 червня 2003 року ОСОБА_4 райдержадміністрацією та зареєстрованим за № 45. Провівши поховання ОСОБА_7 спадкоємці першої черги за законом чоловік ОСОБА_3 та син ОСОБА_1 прийняли спадщину згідно з вимогами ч.З ст.1268 ЦК України. Інші діти спадкодавця - дочки від першого шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з дня відкриття спадщини не зверталися та відповідно до ч.І ст.1272 ЦК України вважаються такими, які не прийняли спадщину. В судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_5 вказала на те, що вона не буде приймати спадщину, а

третя особа ОСОБА_6 повідомила, що буде звертатися до суду для визначення їй додаткового строку для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. З цією метою судом була оголошена перерва до 13 грудня 2010 року і надано строк ОСОБА_6 та позивачам звернутися до нотаріуса і вирішити питання відповідно до ч.2 ст.1272 ЦК України. Однак, протягом цього часу ОСОБА_6 до нотаріуса не прибула та не подала позов про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а також 13 грудня 2010 року в судове засідання не прибула.

Згідно з вимогами ст.ст.125,126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом і виникає з моменту державної реєстрації цього права.

ОСОБА_7 при житті на законних підставах набула право власності на земельну ділянку площею 9,33 га., що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії МК № 028128, виданим 2 червня 2003 року ОСОБА_4 райдержадміністрацією та зареєстрованим в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 45. Тому, виходячи з викладеного, земельна ділянка, власником якої є ОСОБА_7, може бути обєктом спадкування.

Згідно зі ст. 1225 ЦК України та ст.131 ЗК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

09.09.2010 р. позивачі ОСОБА_3і. та ОСОБА_1, які прийняли спадщину відповідно до ч.З ст. 1268 ЦК України, звернулися до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, нотаріус відмовила їм у вчиненні цієї нотаріальної дії, надавши розяснення, з яких вбачається, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії МК № 028128, виданий 2 червня 2003 року ОСОБА_4 райдержадміністрацією та зареєстрований за № 45, не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки в ньому - а саме в плані меж земельної ділянки зображені дві різні земельні ділянки №1 та №2 площами відповідно 9,12 га. та 0.21 га., яким присвоєно один і той же кадастровий номер - :04:000:0045. (а.с.14).

Відповідно до листа відділу Держкомзему у ОСОБА_4 районі № 366 - 01-24 від 06.05.2010 р. позивачам було відмовлено у внесенні змін до Державного акта на право власності на земельну ділянку через те, що власник цієї земельної ділянки померла, (а.с.9).

Таким чином, в позасудовому порядку позивачі позбавлені можливості оформити своє право власності на успадковану земельну ділянку.

Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права чи інтересу може бути визнання права.

Крім того, ст.ст.1218, 1268 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, і що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Враховуючи, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в установленому законом порядку прийняли спадщину, але не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину через відмову нотаріуса у вчиненні цієї нотаріальної дії через невідповідність право- встановлювального документу вимогам чинного законодавства, та приймаючи до уваги вимоги ст. 1225 ЦК України та ст.131 ЗК України про те, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, то суд вважає, що позов є обґрунтованим, а тому є підстави для визнання права спільної власності позивачів на успадковану ними після смерті ОСОБА_7 земельної ділянки площею 9,33 га.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 58, 59, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 і ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право спільної часткової власності в рівних частках на земельну ділянку площею 9,12 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на яку посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії МК № 028128, виданим 2 червня 2003 року ОСОБА_4 районною державною адміністрацією та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 45, успадковану ними після смерті ОСОБА_7, померлої 4 червня 2009 року в с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області. Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право спільної часткової власності в рівних частках на земельну ділянку площею 0,21 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на яку посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії МК № 028128, виданим 2 червня 2003 року ОСОБА_4 районною державною адміністрацією та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 45, успадковану ними після смерті ОСОБА_7, померлої 4 червня 2009 року в с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області. Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Веселинівський районний суд шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів отримання копії цього рішення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області Л..ОСОБА_10