Справа №2-4036/10р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2010 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді МовчанД.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, треті особа - Садівниче товариство «Восход», Інспекція державного архітектурно - будівельного контролю у Дніпропетровській області про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Дніпропетровської міської ради, треті особа - Садівниче товариство «Восход», Інспекція державного архітектурно - будівельного контролю у Дніпропетровській області про визнання права власності на самовільну прибудову: а саме, на дачний будинок літ. А-1, на літній душ літ. В, на вбиральню літ. Б на земельній ділянці, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Рудничний, буд. 32.

Свої позовні вимоги, обгрунтував тим, що на підставі договору купівлі - продажу Позивачу належить земельна ділянка № 032 пл. 0, 0511 г по пров. Рудничний в м. Дніпропетровську. Позивач просить визнати на ним право власності на збудований на вищевказаній земельній ділянці дачний будинок А-1, літній душ В, вбиральню Б.

У судовому засіданні Позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити в повному обсязі. В обгрунтування позовних вимог посилалися на обставини викладені в позовній заяві та доповненні до позовної заяви.

Представник відповідача - Дніпропетровської міської ради заперечував проти задоволення позову та просила відмовити у задоволені позовних вимог.

Представник третьої особи - Садівничого товариства «Восход», в судове засідання не зявився, надавши суду письмове пояснення, в якому повідомив, що не заперечуює проти визнання права власності на дачний будинок, літній душ та вбиральню, які розташовані на земельній ділянці № 032 , за адресою м. Дніпропетровськ, пров. Рудничний, 32 , с/т «Восход», а також просить прийняти рішення по даній справі відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник третьої особи Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Дніпропетровській області проти задоволення позову не заперечував, надав суду письмове пояснення, в якому зазначив, що в матеріалах справи відсутній висновок про технічний стан будинку, складений бюро технічної інвентаризації, а на земельній ділянці побудований не садовий, як то передбачено статутом с/т „Восход, а дачний будинок. Просили прийняти рішення по даній справі відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлені наступні обставини справи і визначені відповідно до них правовідносини.

04.06.1975 р. рішенням Виконавчого комітету Ленінського районної ради народних депутатів № 349 було затверджено статут садівничого товариства „Восход. (а.с. 13).

Відповідно до протоколу загальних зборів членів с/т «Восход» від 23.11.2002 р. позивач увійшов до складу членів садівничого товариства „Восход, що підтверджується довідкою № 11 від 20 серпня 2009 р. (а.с.7). Вказане садівниче товариство є громадською неприбутковою, некомерційною організацією, створеною добровільним об'єднанням громадян для задоволення своїх законних соціальних інтересів, відповідно до Закону України „Про об'єднання громадян".

Відповідно до змісту державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 6) від 19 листопада 2002 року (серія Р2 № 169902), виданого Дніпропетровською міською радою народних депутатів позивачеві, цільове призначення земельної ділянки площею 0, 0511 г (розташована за адресою: пров. Рудничний у м. Дніпропетровську) визначено садівництво.

Судом встановлено, (а.с. 8-12), що на вказаній земельній ділянці розташований дачний будинок № 032 (складається літ. А-1, літнього душу літ. В, вбиральні літ. Б ), що є нерухомим майном (тобто є обєктом, розташованим на земельній ділянці, переміщення якого неможливе без його знецінення та зміни призначення).

30.10.2009 року КП „Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації- було відмовлено Позивачу у реєстрації права власності на вказаний дачний будинок № 032, що розташований у Садівничому товаристві „Восход.

Безпосередньо до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради з приводу оформлення права власності на самочинне збудоване нерухоме майно Позивач не звертався.

Відповідно до даних технічного паспорту вказаний дачний будинок № 032 побудований у 1981 році (а.с. 71).

Судом встановлено, а Позивачем не заперечується, та обставина що вказаний дачний будинок фактично надійшов у його користування та володіння лише у 2002 році, внаслідок укладання ним договору купівлі-продажу вказаного обєкту нерухомого майна в усній формі, без нотаріального посвідчення такої угоди та без проведення відповідної технічної інвентаризації такого обєкту нерухомості, отримання відповідних правовстановлюючих документів на такий обєкт нерухомості. Вказана обставина також підтверджується мотивувальною частиною рішення реєстратора про відмову в реєстрації від 30.10.2009 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що набуття право власності у означений період часу на обєкти нерухомого майна уявляло собою певну процедуру, регламентовану законодавчими актами, за не дотримання якої були передбачені негативні наслідки, у тому числі, до таких обєктів нерухомості у особи не виникало прав і обовязків власника, вона не вправі була розпоряджатись цим обєктом нерухомості, або його частиною.

Так, відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України у редакції від 16.01.2003 року (чинний з 01.01.2004 року), він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Отже, до відносин що склались з приводу будівництва гаражу та його наступного переоформлення слід застосовувати Цивільний кодекс УРСР (у ред. 1963 р.) та відповідне законодавство, що було чинним на зазначений період часу

Відповідно до приписів ст. 105 ЦК УРСР (у ред. 1963 р.) будівництво обєкту нерухомості, його перебудова чи прибудова без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, позбавляло особу права розпоряджатися таким обєктом нерухомості чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). Жодних доказів наявності проектної документації на будівлю вказаного дачного будинку сторонами суду не надано, в ході судового слідства таких доказів також не здобуто, сторони вважали можливим ухвалення рішення за наявними в справі доказами. За приписами ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, доказів.

Судом встановлено, що після будівництва вказаний дачний будинок до експлуатації не вводився, право власності на зазначений обєкт нерухомого майна належним чином (тобто з видачею місцевими органами виконавчої влади/органами місцевого самоврядування свідоцтва на право власності) оформлено не було. Окрім цього, на момент укладання вказаної угоди у 2002 р. всупереч приписам Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб (затверджені Наказом Державним комітетом України по житлово-комунальному господарству N 56 від 13.12.95 зареєстровано в Міністерстві юстиції України юстиції України 19 січня 1996 р. за N 31/1056) право власності на вказаний дачний будинок №032 в с/т „Восход також не було зареєстровано належним чином уповноваженим підприємством БТІ (а.с. 12).

Також відповідно до ст.225 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) право продажу майна належало його власникові. Відчуження обєктів нерухомого майна повинно було відбуватись з дотриманням приписів таких законодавчих актів, як ч.І ст. 47 ЦК України (у ред. 1963 р.), ст. ст. 34, 55 Закону України „Про нотаріат (у ред. від 02.09.1993 р., що була чинна на момент укладання вказаної угоди), а саме: угоди відчуження обєктів нерухомого майна підлягали обовязковому нотаріальному посвідченню. При цьому не додержання в цих випадках нотаріальної форми тягло за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2. ст.48 ЦК УРСР (у ред. 1963 р.).

Також, відповідно до вимог законодавства, вхід до складу членів садівничого товариства не є за своїм змістом правовою процедурою, яка передбачає одночасний перехід права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, що знаходиться на земельних ділянках в межах такої громадської організації, від одного її члена (який вибув) до будь-якого іншого.

Окрім цього, відповідно до п. 9 статуту с/т „Восход (а.с. 27) членам вказаного садового товариства дозволяються будувати садові літні будинки площею 20 кв.м. з верандою до 10 кв.м., господарський блок до 15 кв.м. а також душ та туалет. Разом з цим, з матеріалів справи (довідка № 11 від 20 серпня 2009 р. (а.с.7), технічний висновок ТОВ „Промтехстальпроект дослідження будівельних конструкцій дачного будинку та дані поточної технічної інвентаризації КП Дніпропетровське МБТІ (а.с.48-75), вбачається, що фактично на вказаній ділянці був побудований не садовий будинок, а дачний будинок, що є різними видами обєктів нерухомого майна. Такий висновок суду повністю кореспондується з вимогами ДБН 360-92 "Планування і забудова міських і сільських поселень" та приписами Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України 24.05.2001 року №127 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за №582/5773. Пунктом 3.41 зазначених ДБН 360-92 "садовий будинок визначається як будівля літнього (сезонного використання), згідно з яким зазначена будівля в питаннях нормування, площі забудови, зовнішніх конструкцій та інженерного обладнання не відповідає нормативам, установленим для житлових будинків. Разом з тим, "дачний будинок" у п. 3.41 ДБН 360-92 визначено як житловий будинок для використання протягом року з метою позаміського відпочинку. Пунктом 3.48 зазначених норм визначено регламент погодження граничних розмірів площі забудови і поверховості садового будинку та дачного будинку, згідно з яким "загальна площа і поверховість дачного будинку та господарських будівель на ділянці встановлюються архітектурно-планувальним завданням з урахуванням чинних будівельних та інших нормативів щодо відстаней та інсоляції будинків і територій суміжних ділянок, а також місцевих правил забудови", а садового будинку - статутом садівницького товариства чи кооперативу за погодженням з місцевими органами архітектури та містобудування.

Аналізуючи вказані обставини у їх сукупності (не оформлення права власності на обєкт нерухомості - дачний будинок № 032 у с/т „Восход у встановленому порядку, не додержання нотаріальної форми угоди купівлі-продажу вказаного обєкту нерухомості, побудова обєкту нерухомості іншого виду, аніж передбаченого статутом с/т „Восход), суд приходить до висновку, що укладена угода не спричинила собою взаємних прав та обов'язків для сторін, що на цей час унеможливлює факт набуття права власності на спірне майно у позивача.

Суд відхиляє доводи представника позивача щодо того, що вказаний обєкт нерухомого майна є побудованим до 05 жовтня 1992, а тому відповідно до приписів Постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 р. №1035 „Про затвердження тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами та будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт для визнання права власності на нього достатньо лише було провести технічне обстеження стану будівельних конструкцій з представленням відповідного висновку та зробити технічну інвентаризацію обєкта з виготовленням відповідного технічного паспорту. Адже, як зазначалося вище, зазначений обєкт нерухомого майна фактично був самочинно побудований іншою особою, аніж позивачем, без врахування вимог п. 9 статуту с/т „Восход, та був відчужений на користь позивача з істотним порушенням чинних на той час норм матеріального права. За вказаних обставин суд вважає, що у даному випадку вимога про визнання права власності за Позивачем є безпідставною. З вказаних мотивів суд також не сприймає доводи представника Позивача щодо того, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати, відповідно до ч.З ст. 376 ЦК України, за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Оскільки у даному випадку вказана стаття передбачає право суду, а не його обовязок, визнати право власності на нерухоме майно, виходячи з тих обставин справи, що були встановлені ним в ході судового слідства.

Аналізуючи усі вищевказані обставини та докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись п.4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року ( чинний з 01.01.2004 року), ст.ст.47, 105,225 ЦК України в редакції 1963 року, ст.ст. 2, 10, 11, 57-60. 88. 130, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. У задоволені позову ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, треті особи - Садівниче товариство «Восход», Інспекція державного архітектурно - будівельного контролю у Дніпропетровській області про визнання права власності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення ( або складання тексту рішення у повному обсязі) заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20-ти днівв апеляційної скарги, або в порядку , що встановлений ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили піля закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20-ти денний строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не сксовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д.В. Мовчан