Справа №2-3678/10 16.11.2010 16.11.2010 16.11.2010
Провадження №22ц-8459/10
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-8459/10 Головуючий у 1-й інстанції Костюченко Г.С.
Категорія 5 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 листопада 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі

головуючого Базовкіної Т.М.,

суддів - Колосовського С.Ю., Яворської Ж.М.,

при секретарі Кулик О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2010 року

за позовом

ОСОБА_5 до Державного підприємства „ Науково-виробничий комплекс газотурбобудування „Зоря-Машпроект( далі - ДП „НВКГ „Зоря- Машпроект, третя особа закрите акціонерне товариство „Миколаївська спеціалізована пересувна механізована колона №3( далі ЗАТ „МСПМК №3) про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А

У травні 2009 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ДП „НВКГ„Зоря-Машпроект, третя особа ЗАТ „МСПМК №3 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позивач зазначав, що 08 жовтня 1998 р. він уклав договір купівлі-продажу з ЗАТ „МСПМК №3, відповідно до умов якого він придбав у власність автомобіль автовишка, 1990 р.в., який був у несправному стані. Даний автомобіль було зареєстровано в МРЕО на його імя. Після проведення ремонту, 15 жовтня 1998 р. він уклав з ЗАТ „МСПМК №3 договір зберігання та передав автомобіль на зберігання третій особі. У березні 2000 р. звернувся до адміністрації ЗАТ „МПСК №3 з проханням повернути належний йому автомобіль та надати розрахунок його за збереження автомобіля. Але нове керівництво ЗАТ „МСПМК №3 відмовило йому в цьому. У квітні 2009 р. йому стало відомо, що автомобіль було продано у 2000 р. відповідачеві, де знаходиться автомобіль по теперішній час. На його звернення щодо повернення належного йому майна відповідач не реагує.

З врахуванням викладених обставин просив витребувати належне йому майно із чужого незаконного володіння.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2010 р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, перевіривши правильність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 02 жовтня 1998р. ЗАТ „МСПМК №3 та ОСОБА_5 склали акт приймання-передачі, за яким останній прийняв автомобіль ЗІЛ 130 автовишка, державний номер 70-81 НИН, № двигуна 588296, № шасі 3004916, технічний НОМЕР_1.

06 жовтня 1998р. між ЗАТ „МСПМК №3 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу автотранспортного засобу, відповідно до умов якого продавець продав, а покупець придбав автомобіль марки ЗІЛ-130 державний номер 70-81 НИН, 1990 року випуску, № двигуна 588296, № шасі 3004916.

08 жовтня 1998р. ОСОБА_5 зареєстрував право власності на автомобіль ЗІЛ 130 автовишка, 1990 року випуску, державний номер НОМЕР_2, № двигуна 588296, № шасі 3004916, про що органами ДАІ МВС видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НІС №182529.

15 жовтня 1998 р. між ОСОБА_5 та ЗАТ „МСПМК №3 було укладено договір на зберігання транспортного засобу. Згідно з умовами якого позивач передав на зберігання третій особі автомобіль ЗІЛ 130 автовишка, 1990 року випуску, державний номер НОМЕР_2, № двигуна 588296, № шасі 3004916, а ЗАТ „МСПМК №3 надав місце для стоянки на території товариства строком на 2 роки, тобто до 15.10.2000р. та забезпечує охорону автомобіля. А ОСОБА_5, в свою чергу, зобовязується провести оплату за стоянку автомобіля із розрахунку 100 грн. за повний рік стоянки, не пізніше 5 днів з моменту закінчення стоянки.

Того ж дня, 15 жовтня 1998р. ЗАТ « МСПМК №3» та ОСОБА_5 склали акт приймання-передачі автомобіля автомобіль ЗІЛ 130 автовишка, 1990 року випуску, державний номер НОМЕР_2, № двигуна 588296, № шасі 3004916 на зберігання.

ОСОБА_5 двічі 24 квітня 2000р. та 15 червня 2000 р. звертався до ЗАТ

« МСПМК №3» з листом, в якому просив виставити рахунок для оплати послуг зберігання автомобілю ЗІЛ 130 автовишка, державний номер НОМЕР_2 та повернути його.

14 вересня 2000р. ОСОБА_5 було направлено лист ЗАТ «МСПМК №3», в якому зазначалося про неможливість повернення автомобіля, оскільки вказаний автомобіль було продано іншому підприємству з дотриманням вимог чинного законодавства.

За договором купівлі-продажу від 09 червня 2000р. ЗАТ «МСПМК №3» продав спірний автомобіль ДП НВК газотурбобудування „Зоря-Машпроект. Після чого було проведено його реєстрацію органах ВДАІ УМВС України в Миколаївській області.

У березні 2006 р. ВДАІ УМВС в Миколаївській області було проведено перевірку по факту проведення реєстраційних операцій у відношенні вищевказаного автомобіля. Було зясовано, що на даний транспортний засіб було заведено дві облікові картки, в одній власником зазначено ОСОБА_5, а в іншій - ДП НВК газотурбобудування „Зоря-Машпроект. Враховуючи, що на момент продажу автомобіля третя особа не було власником автомобіля, то було скасована реєстраційна операція автомобіля ЗІЛ 130 (автовишка) за ДП НВК газотурбобудування „Зоря-Машпроект.

У вересні 2009 р. позивач звернувся до керівника ДП НВК газотурбобудування „Зоря-Машпроект з вимогою про повернення належного йому автомобіля, але відповідь до цього часу не отримав. Питання про повернення не вирішено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5, суд вважав, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений ст..257 ЦК України три роки, оскільки про порушення свого права він дізнався у березні 2006 р.

Між тим, з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до абз.3 п.11 розяснень Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судове рішення у цивільних справах», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Як вбачається із змісту ст.ст.48,50 ЦК УРСР, власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, вимагати повернення (віндикація) свого майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до розяснень п.4 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 р., при розгляді судом позову про витребування власником свого майна слід враховувати, що згідно ст..50 Закону України «Про власність» і ч.3 ст.145 власник у будь-якому випадку має право вимагати повернення (віндикація) свого майна з чужого незаконного володіння, а також належного йому майна, безоплатно набутого володільцем від особи, яка не мала права його відчужувати. В інших випадках судам слід керуватися ч.1 та ч.1 ст. 145 ЦК УРСР.

Згідно до ч.1 ст.145 ЦК УРСР, якщо майно за плату придбано у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати( добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно від набувача лише у разі, коли майно було загублено власником чи особою, якій майно було передано у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом поза їх волею.

Відповідно до ст.225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з ст.145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майна..

Згідно п.п.1, 3 ст.469 УК УРСР особа, яка одержала майно за рахунок іншої особи без достатньої підстави, встановленої законом або договором, зобовязана повернути безпідставно придбане майно цій особі. В разі неможливості повернути безпідставно придбане майно в натурі повинно бути відшкодована його вартість, визначається на момент придбання.

Таким чином, доводи відповідача стосовно добросовісного набуття ним майном позивача не заслуговують на увагу, так як за змістом ст.ст.145,469 ЦК УРСР даний факт не має правового значення, так як майно вийшло із володіння ЗАТ «МСПК №3» всупереч його волі, внаслідок порушення керівництвом даного підприємства взятих зобовязань за договором схову глава 36 ЦК УРСР.

Що ж стосується посилання представника відповідача, що позивачем пропущено строк позовної давності, то вони є безпідставними, оскільки порушення права власності носить триваючих характер, а тому підлягає захисту. Крім того, позивач з 2000 р. намагається повернути спірний автомобіль у позасудовому порядку, звертався як до органів УМВС України в Миколаївській області, прокуратури Миколаївської області, безпосередньо до відповідача та третьої особи.

Оскільки висновки суду не відповідають вимогам матеріального закону, то відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог позивача.

Згідно з ст.88 ЦПК України, з ДП НВК газотурбобудування „Зоря-Машпроект на користь ОСОБА_5 стягнути судові витрати у розмірі 320 грн. 0 судовий збір 200 грн. та витрати по оплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Керуючись статтями 303, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2010 року скасувати і постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 до Державного підприємства

„ Науково-виробничий комплекс газотурбобудування „Зоря-Машпроект про витребування майна із чужого незаконного володіння - задовольнити.

Витребувати із чужого незаконного володіння Державного підприємства „ Науково-виробничий комплекс газотурбобудування „Зоря-Машпроект автомобіль ЗІЛ-130 автовишка, 1990 року випуску, двигун №588296, шасі №3004916, що належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію серія НІС №182529, виданого Управлінням ДАІ УМВС в Миколаївській області 08 жовтня 1998 р.

Стягнути з Державного підприємства „Науково-виробничий комплекс газотурбобудування „Зоря-Машпроект на користь ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 320 грн.(триста двадцять ) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено на протязі двадцяти днів в касаційному порядку.

Головуючий

Судді