РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2010 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого, судді РУДНЄВОЇ О.О.

при секретарі КУЧЕРЯВЕНКО А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ПРИЛЄПКО ОСОБА_1 до державного підприємства «Харківський

завод електроапаратури», про визнання права користування житловим приміщенням ,-

встановив:

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом та просить визнати за нею право користування житловою кімнатою № 206, житловою площею 11,8 м.кв., будинку гуртожитку № 193, корпус 1 по вул. Клочківській в м. Харкові.

В обґрунтування позовних вимог, позивачка послалась на те, що вона постійно проживає і зареєстрована в кімнаті № 206, житловою площею 11,8 м.кв. в будинку № 193, корпус 1 по вул. Клочківській в м. Харкові. В зазначене житлове приміщення, яке являється відомчим гуртожитком ДП «Харківський завод електроапаратури», її вселила адміністрація цього підприємства у звязку з трудовими правовідносинами, які тривали 12 років, з 06.09.93 р. по 06.04.05 р., звільнилась за власним бажанням.

Спочатку, в 1993 р. рішенням адміністрації та профспілкового комітету позивачці було надано ліжко- місце у вказаній кімнаті, а з 1996 р. адміністрація підприємства надала в її одноосібне користування всю кімнату № 206, в якій вона проживає до цього часу.

В 2010 році адміністрація повідомила позивачку, що готуються документи на зняття з будинку статусу гуртожитку та передачу його до комунальної власності. Також її повідомлено, що свого часу, при вселенні та наданні їй в одноосібне користування вказаної кімнати, ордер на цю кімнату не оформлявся. Оскільки, в разі передачі будинку у власність міста, новий власник може заперечувати правомірність її проживання в наданій кімнаті, вона звертається до суду за визнанням права користування цим житлом.

Представник позивача надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому підтвердив викладені в позовній заяві обставини, проти задоволення позовних вимог не заперечував та просив розглянути справу без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 постійно проживає в кімнаті № 206, житловою площею 11,8 м.кв. в будинку № 193, корпус 1 по вул. Клочківській в м. Харкові, що підтверджується довідкою з місця проживання. В зазначене житлове приміщення, яке являється відомчим гуртожитком ДП «Харківський завод електроапаратури», позивачку вселила адміністрація цього підприємства у звязку з трудовими правовідносинами, які тривали 12 років, з 06.09.93 р. по 06.04.05 р., звільнилась за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки.

Спочатку, в 1993 р. рішенням адміністрації та профспілкового комітету позивачці було надано ліжко- місце у вказаній кімнаті, а з 1996 р. адміністрація підприємства надала в її одноосібне користування всю кімнату № 206, в якій вона проживає до цього часу.

В 2010 році адміністрація повідомила позивачку, що готуються документи на зняття з будинку статусу гуртожитку та його передачу до комунальної власності. Також її повідомлено, що свого часу, при вселенні та наданні їй в одноосібне користування вказану кімнату, ордер на цю кімнату їй не оформлявся.

Судом встановлено, що за вказаних обставин, які підтверджуються наданими документами та конклюдентними діями сторін, правовідносини позивачки з підприємством, щодо проживання в гуртожитку регулювались сторонами розд. 4 ЖК УРСР та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою РМ УРСР від 03.06.86 р. № 268 (Положення).

Відповідно ст. ст. 125, 132 ЖК України, п. 41 Положення, з гуртожитку не можуть бути виселені без надання іншого житлового приміщення, особи, які відпрацювали на підприємстві, що надало їм житлову площу в гуртожитку, не менше 10 років. За весь час проживання у спірному житловому приміщенні відповідач не оспорював і не оспорює правомірність подальшого проживання позивачки в ньому та не пропонує для подальшого проживання інше житлове приміщення.

Наведені обставини дають підстави для визнання права позивачки користування спірним житловим приміщенням, оскільки, в разі передачі будинку у власність міста, за відсутності ордеру, новий власник може заперечувати правомірність її проживання в наданій кімнаті.

Відповідно ст. 1 ЖК України, ст. 47 Конституції України, громадяни мають право на житло.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. З, 8, 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК, ст. 47 Конституції України, ст. ст. 1, 9, 125, 132 ЖК України, Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою РМ УРСР від 03.06.86 р. №268,

СУД ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, право користування житловою кімнатою № 206, житловою площею 11,8 м.кв., будинку гуртожитку № 193, корпус 1 по вулиці Клочківській в м. Харкові.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Головуючий, суддя О.О. РУДНЄВА