Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 2-2838/10
Провадження № -
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2010 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючого судді Ярмоленка В.В.

при секретарі Осипчук С.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № у м. Коростені

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради про стягнення невиплачених коштів , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача недовиплачені кошти, які передбачені ст.37 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 3062,00 грн., за період з 01.01.2009 року по 01.01.2010 року, та ст. 39 вказаного Закону, в розмірі 15310,00 грн. за період з 01.01.2009 року по 01.01.2010 року мотивуючи це тим, що він являється потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії, проживає в зоні гарантованого добровільного відселення. Вважає, що проведення виплат в твердих сумах, встановлених Постановою КМУ №836 від 26.07.1996 року, а не в розмірах визначених ЗУ «Про статус і соціальний захист населення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» порушує його права.

В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, вимоги позову підтримує в повному обсязі, з підстав зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, позов не визнає в повному обсязі, а також зазначає, що позивач не перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради як отримувач допомоги, передбаченої ст. 37 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в межах строку звернення з позовом до суду та на підставі наданих довідок про розмір виплат компенсаційних коштів. Судом встановлено, що позивач проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, яким є м. Коростень, отримує компенсації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ... , яким встановлені компенсації та доплати громадянам, що проживають та працюють на територіях радіоактивного забруднення.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам, які працюють на території радіоактивного забруднення, зоні гарантованого добровільного відселення, проводиться доплата в розмірі 2-х мінімальних заробітних плат.

Також, позивач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яке згідно переліку населених пунктів, віднесено до зон радіоактивного забруднення, внаслідок Чорнобильської катастрофи, і до зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам, що працюють на території

Відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам, що працюють на території радіоактивного забруднення, проводиться доплата в розмірі 2-х мінімальних заробітних плат у зоні гарантованого добровільного відселення.

При стягненні коштів суд виходить з розміру мінімальних заробітних плат, які діяли у вказаних періодах, а саме:

-з 1.04.2007 р. - 420 грн.;

-з 1.10.2007 р. - 460 грн.;

-з 1.04.2008 р. - 525грн.;

-з 1.10.2008 р. - 545 грн.;

-з 01.04.2009 р. - 625 грн.

В зв'язку з викладеним, розмір недовиплачених позивачу коштів за роботу у зоні гарантованого добровільного відселення, передбачених ст. 39 вищевказаного Закону, становить за мінусом одержаних коштів щомісяця, в розмірі 88,50 грн., 10844,73 грн., за період з 01.01.2009 року по 01.01.2010 року.

Проте, належні позивачу виплати виплачуються в розмірі, передбаченому Постановою КМ України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, постраждалим від Чорнобилвської катастрофи».

Вирішуючи питання, положення якого нормативно-правового акту слід застосувати до спірних правовідносин, суд виходить з наступного: відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів на підзаконними актами, суд прийшов до висновку, що при визначенні розміру допомог позивачеві застосуванню підлягають норми ЗУ «Про статус....» Однак, згідно пп. 8 п. 28 розд. П ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік», громадянам,що проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів, харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Згідно пп. 9 п. 28 розд. II цього Закону, громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по різному регулюють спірні правовідносини. Відповідно до ст. 75 Конституції України, Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні. Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає, також, і закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу. Водночас, Конституційний Суд України у п. З мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас вреіульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження, щодо повного або часткового скасування попереднього Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено с^мимци» актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Відповідно до ч. З ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України ' обов'язковими до виконання на всій території України.

«Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який діяв у часі раніше, пріоритетними, в даному випадку є положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік».

Разом з тим, судом враховується, що положення п.п. 8, 9 пункту 28 розд. |ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 р.», яким фактично змінено на 20^)8 рік дію Закону «Про статус...», в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати , і абз. 2,3,4 частини першої статей 37, 39 Закону України «Про статус...», рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними. Проте, зазначені положення втратили чинність з моменту ухвалення рішення Конституційним Судом України, а тому до вказаної дати відповідач правомірно здійснював виплати в розмірах, передбачених Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 р».

Суд погоджується з доводами позову про те, що вимоги Закону "Про статус..." відповідачем порушувались, позивач не отримував зазначених кошт в відповідних розмірах, тому вимоги позову, в частині прав позивача на отримання сум компенсацій в розмірах, передбачених ст.39 ЗУ «Про статус...» є обґрунтованими. Доводи позову про порушення відповідачем вимог вказаного закону в частині прав позивача на отримання сум компенсацій в розмірах, передбачених ст. 37 ЗУ "Про статус..." суд вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються наданою відповідачем довідкою про те, що позивач, як отримувач допомоги, передбаченої ст. 37 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на обліку в УПСЗН Коростенської місько; ради не перебуває.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» та Порядку використання коштів Державного бюджету України на виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Наказом № 147 від 02.04.2004 року Міністерства праці та соціальної політики України -, за якими головним розпорядником бюджетних коштів, призначених для видатків на соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи є Міністерство Праці та соціальної політики України, а на місцях відповідні Управління праці та соціального захисту населення та Управління Пенсійного фонду України в м. Коростені таким є відповідач. З огляду на зазначене, позов слід задовольнити частково.

Керуючись ст. 16 ЦК України, ст.15, 88, 213-218 ЦПК України,ст.19 Конституції України, ст.37 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи», Постановою Кабінету Міністрів України № 987 від 20.06.2000 року «Про затвердження

--------

порядку використання коштів фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення», , суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради на користь ОСОБА_1 кошти, передбачені ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 10844 гривні 73 копійки, за період з 01.01.2009 року по 01.01.2010 року та 70 гривень 83 копійки витрат, пов'язаних з оплатою інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, а всього 10915, 56 (десять тисяч дев'ятсот п'ятнадцять гривень 15 копійок) гривень.

В решті позовних вимог відмовити за їх безпідставністю.

Відповідач звільнений від сплати судового збору відповідно до рішення Коростенської міської ради № 25 від 17.12.2009 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, протягом двадцяти днів, після подання заяви про апеляційне оскарження, яка подається протягом десяти днів з дня його

проголошення.

Суддя: