АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
категорія земельні Доповідач - Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М УКРАЇНИ

28 липня 2010 року

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Бобровського В.В.

суддів Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф.

при секретарі: Каплоух Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Росія" в інтересах якого діє ліквідатор ОСОБА_1 на заочне рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 08 квітня 2010 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росія» про визнання договору оренди земельної частки (паю) припиненим та повернення земельної ділянки з неналежного користування

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Росія" Великобурлуцького району Харківської області про визнання недійсним договору оренди земельної частки (паю) та повернення її з неналежного користування відповідача, посилаючись на те, що 20 лютого 2000 року він уклав з ТОВ „Росія" договір оренди земельної частки (паю) строком на 20 років, право на яку мала відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХР №0233134. Вказаний договір зареєстрований Черненською сільською радою в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 12 лютого 2000 року за № 79.

04 жовтня 2004 року на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) позивач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Черненської сільської ради.

Позивач просив визнати договір оренди земельної частки (паю), укладений 20 лютого 2000 року між ОСОБА_3 та ТОВ „Росія", припиненим з 04 жовтня 2004 року, тобто з моменту отримання державного акту, оскільки він набув статусу власника земельної ділянки, змінився предмет оренди та статус сторін договору, але дія раніше укладеного договору всупереч вимогам законодавства України не припинена. Також позивач просив суд зобов'язати відповідача передати належну йому на праві власності земельну ділянку.

Заочним рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 08 квітня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Договір оренди земельної частки (паю), право на яку підтверджувалось сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0233134, укладений 20 лютого 2000 року між ОСОБА_2 і товариством з обмеженою відповідальністю «Росія», який зареєстрований 12 лютого 2000 року за № 79 у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею Черненської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, припинено шляхом його розірвання. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Росія» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 45,5грн.

Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 25 травня 2010 року заяву ТОВ «Росія» про перегляд заочного рішення від 08 квітня 2010 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що за взаємною згодою сторін 20.02.200р. був укладений договір оренди земельної ділянки на строк 20 років, тобто строк дії договору не скінчився і тому не має підстав для його припинення. Крім того, апелянт звертає увагу, що даний договір був укладений у відповідності до діючого на той час законодавства.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що 20 лютого 2000 року між ОСОБА_2 як орендодавцем і ТОВ „Росія" як орендарем був укладений договір оренди земельної ділянки (паю) строком на 20 років на підставі належного позивачеві сертифіката серії ХР № 0233134 на право на земельну частку (пай). Зазначений договір зареєстрований 12 лютого 2000 року за №79 у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею Черненської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області.

Матеріали справи містять дані про те, що у 2004 році ОСОБА_2 отримав отримав державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Черненської сільської ради.

Порядок укладення договорів оренди земельної частки (паю) урегульований Указом Президента України від 03 грудня 1999 року № 1529/99 „Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки" та постановою Кабінету Міністерства України від 24 січня 2000 року № 119 „Про затвердження порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю)".

Фактично у договорі від 20 лютого 2000 року йдеться про оренду земельної частки (паю), який помилково названий договором оренди земельної ділянки (паю), що зазначено у п. 1.3 цього договору.

На виконання Указу Президента № 1529/09 форма Типового договору оренди земельної частки (паю) затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року №5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за № 101/4322.

Суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, що укладений між сторонами договір не відповідав встановленій формі Типового договору. В ньому не передбачені такі істотні умови, як щорічне погодження між сторонами розміру та форм оплати орендної плати шляхом унесення змін або доповнень в додаток до Договору як його невід'ємної частини, як це передбачено в п.2.2 Типового договору. В укладеному сторонами договорі взагалі відсутній додаток і розмір орендної плати встановлено в сумі 288 грн. на весь час дії договору. Не передбачено в договорі необхідність індексації орендної плати відповідно до рівня інфляції національної валюти України, як це передбачено в п.2.2 Типового договору.

На порушення п.3 Типового договору в укладеному між сторонами договорі не передбачено обов'язок орендаря сплачувати пеню у розмірі 0,2 відсотка від суми недоїмки за кожний день прострочення. В цілому текст укладеного договору повністю не відповідає формі Типового договору.

Відповідно до п.17 розділу X „Перехідні положення" ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку(пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток(паїв) у натурі земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

ОСОБА_2 04 жовтня 2004 року на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) отримав державний акт серії ХР № 012125 на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,8219 га, яка розташована на території Черненської сільської ради, кадастровий номер :01:000:0230, ділянка № 74, встановлені межі цієї ділянки.

В судовому засіданні суду 1 інстанції встановлено, що власники земельних ділянок після отримання державних актів пропонували ТОВ „Росія" переукласти договір оренди в зв'язку із зміною його предмету, але позитивної відповіді не отримали.

Крім того, група власників земельних ділянок (в тому числі позивач) також колективно зверталися до ліквідатора ТОВ «Росія» ОСОБА_1 з вимогою розірвати договори оренди земельних часток (паїв), посилаючись на отримання державних актів та визнання відповідача банкрутом. Відповідач не прийняв пропозицію громадян-землевласників щодо укладення договорів оренди після отримання державних актів.

Судова колегія погоджується з висновком суду і інстанції про те, що після одержання державного акту на право приватної власності на землю й виділення земельної ділянки в натурі, згідно з п.2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю) (затверджено наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5 зобов'язання сторін за укладеним договором припиняються відповідно до чинного законодавства.

Згідно з розділом IX «Перехідні положення» Закону України від 6 жовтня 1998 року „Про оренду землі" після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений. Зазначена норма Закону прямо вказує на обов'язковість припинення дії договору оренди земельної частки (паю), пов'язуючи це з отриманням державного акта й виділенням земельної ділянки в натурі.

Тому суд 1 інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що з часу отримання позивачем державного акта на право власності на земельну ділянку він набув статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет оренди та статус орендодавця, однак договірні відносини не були приведені у відповідність до вимог Закону України „Про оренду землі".

Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Положення п.8 розд. X «Перехідні положення» ЗК України та розд. IX «Перехідні положення» Закону„Про оренду землі" щодо переукладання договору оренди земельної частки (паю) передбачають право на переукладання договору оренди з попереднім орендарем і не можуть бути примусом для власника земельної ділянки.

Судова колегія погоджується з висновком суду 1 інстанції про те, що сторони договору оренди земельної частки (паю) не привели договірні відносини у належний стан, враховуючи вимоги Закону України „Про оренду землі".

На даний час, згідно з постановою господарського суду Харківської області від 18 вересня 2009 року, ТОВ „Росія" визнано банкрутом та відкрита ліквідаційна процедура. Ліквідатором вищевказаного товариства призначено ОСОБА_1 На даний час ТОВ „Росія" не має права вести господарську діяльність.

За таких обставин, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, що договір оренди земельної ділянки (паю), право на яку підтверджувалось сертифікатом на право на земельну частку (пай), слід припинити шляхом його розірвання в зв'язку з неможливістю його виконання, і ще тому, що внаслідок існування зазначеного договору позивач позбавлений можливості на свій розсуд користуватися належною йому земельною ділянкою.

Крім того, правильні висновки суду 1 інстанції про те, що в частині вимог позивача про зобов'язання ТОВ „Росія" передати належну йому на праві власності земельну ділянку позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки суду не було надано доказів того, що ТОВ „Росія" володіє вищевказаною земельною ділянкою на даний час. Після отримання позивачем державного акта відповідна земельна ділянка відповідачеві не передавалась. До того ж, після отримання позивачем державного акта на право власності на земельну ділянку без укладення договору оренди землі відповідач не мав права користуватися земельною ділянкою, яка не передавалася йому згідно з правилами, встановленими ст.ст.17, 20 Закону України «Про оренду землі» та ч.2 ст.125, ч.2 ст.126 ЗК України.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

При такому положенні судова колегія вважає, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку і постановив законне та обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Доводи, які викладено в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують. В звязку з чим судова колегія не вбачає правових підстав для скасування рішення суду і задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, ст.314, 315,317 ЦПК України, судова колегія

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Росія" в інтересах якого діє ліквідатор ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 08 квітня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду України протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді