справа № 2-1/2010
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

01 червня 2010 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа відділ Держкомзему у м. Броварах про виділення в натурі майна, що є спільною частковою власністю та визначення порядку користування земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в :

До суду звернувся ОСОБА_3 із зазначеним позовом до ОСОБА_5, де в обґрунтування позову посилається на те, що йому на праві власності належить 1/6 частина будинку №22 по вулиці Кирпоноса у м. Броварах з надвірними будівлями згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 червня 2006 року, також до нього перейшло право користування частиною земельної ділянки згідно ст. 377 ЦК України.

Неодноразово позивач намагався домовитись із відповідачем про виділення йому житлових та підсобних приміщень, однак добровільно вирішити дане питання так і не змогли.

У ході розгляду справи відповідач ОСОБА_5 помер, спадщину після нього прийняла ОСОБА_4, яка і була залучена до участі в справі в якості відповідача.

За клопотанням позивача у справі проведено судову будівельно-технічну експертизу, згідно висновку якої зазначено, що розділити житловий будинок в частках співвласників 1/5 та 5/6 у відповідності до вимог нормативних документів не вбачається можливим. Однак експерт запропонував варіант розподілу будинку з урахуванням проведення прибудови житлової кімнати площею 15 м.кв.

Позивач у судовому засіданні доводи позову підтримав, з висновками експерта не погодився та запропонував свої варіанти розподілу будинку та земельної ділянки.

Відповідач та представник ОСОБА_6 у судовому засіданні із позовними вимогами не погодились з тих підстав, що згідно висновку експерта будинок неможливо поділити, а варіанти розподілу, які пропонує позивач не можна брати до уваги, оскільки не надано доказів того, що дані варіанти відповідають вимогам чинного законодавства.

Представник третьої особи відділу Держкомзему у м. Броварах у вирішенні спору послалась на розсуд суду.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 червня 2006 року ОСОБА_3 є спадкоємцем 1/6 частки житлового будинку житловою площею 53, 8 кв.м., загальною площею 87, 9 кв.м., з надвірними будівлями: сарай «Б», огорожа «№» за адресою: м. Бровари, вул. Кирпоноса №22. Спадкоємцем 5/6 часток зазначеного будинку згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 липня 2006 року після смерті матері ОСОБА_7 є ОСОБА_5.

26 травня 2009 року відповідач ОСОБА_5 помер.

Із спадкової справи №527 до майна померлого ОСОБА_5 вбачається, що спадщину прийняла ОСОБА_4.

Відповідно до вимог ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Однак частиною 2 статті 364 ЦК України передбачено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Статтею 380 ЦК України передбачено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Предметом спору є житловий будинок, на якого поширюються «Державні будівельні норми України. Будинки і споруди. Житлові будинки. ДБН В.2.2-15-2005» затверджені Наказом Державного комітету з будівництва та архітектури України № 80 від 18.05.2005 року.

За змістом роз'яснень Пленуму Верховного суду України викладених в Постанові №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Згідно із висновку №5653 судової будівельно-технічної експертизи, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, розділити житловий будинок №22 по вул.. Кирпоноса в м. Бровари Київської області в частках співвласників 1/6 та 5/6, у відповідності до вимог нормативних документів не вбачається можливим, оскільки не можливо виконати пункти 2.2, 2.5, 2.6 ВСН 61-89(р.) «Реконструкция и капитальный ремонт жилих домов», пункти 2.24, 2.25, 2.30 ДБН В. 2.2 -15 2005 «Житлові будинки. Основні положення».

Разом з тим, експерт запропонував варіант розподілу будинку з урахуванням проведення прибудови житлової кімнати площею 15 м.кв., однак позивач із таким варіантом розподілу будинку не погодився. Натомість позивач надав суду свої варіанти розподілу будинку та земельної ділянки, які суд до уваги не приймає, оскільки позивач не довів те, що запропоновані варіанти відповідають вимогам чинного законодавства. Інших позовних вимог позивач не предявляв, наполягаючи на поділі будинку в натурі.

З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поділ будинку в натурі задоволенню не підлягають.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

У висновку судової будівельно-технічної експертизи зазначено, що площа земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні сторін становить 510, 00 кв.м. що підтверджується топографічним планом. Однак після проведення експертизи позивачем надано суду копію рішення виконкому Броварської міської ради від 28 жовтня 1957 року про виділення земельної ділянки під забудову жилого будинку ОСОБА_8 розміром 500, 00 кв.м. Таким чином, у розпорядженні експерта був лише план земельної ділянки і виходячи з нього встановлено порядок користування земельною ділянкою.

Крім того, за змістом ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Враховуючи викладені обставини та те, що поділити спірний будинок в натурі не є можливим, то і не підлягають задоволенню позовні вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 364, 1225 ЦК України, ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у зазначений вище строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Петришин