РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 2-136/10

пр. № -

01 лютого 2010 рокуСвятошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючої судді : Т.О. Величко

при секретарі: І.М. Коробій

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 фізичної особи - підприємця, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договорами позики про стягнення боргу за договорами позики та зустрічний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договорів позики не дійсними

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 фізичної особи - підприємця про стягнення боргу за договорами позики, посилаючись на те, що між ним та відповідачем було укладено чотири договори позики грошей у письмовій формі відповідно до вимог чинного законодавства на загальну суму 1 606 450 гривень, а саме: від 06.05.2008 року на суму 1 388 750 грн, строком на 4 місяці, до 06.09.2008 року; від 07.05.2008 року на суму 151500 грн. строком на 4 місяці до 07.09.2008 року; від 01.08.2008 року на суму 16 200 грн. строком на 1 міс. До 01.09.2008 року; від 07.08.2008 р на суму 50000 грн., строком до 07.09.2008року. Зазначав, що передача грошей здійснювалась у присутності свідків, які зазначені у договорі, та підписами осіб зазначених у договорі.

Згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с.192) позивач ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 грошові кошти на загальну суму 1905 381,56 грн.

Згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с.218) позивач ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 грошові кошти на загальну суму 1 922 294,57 грн.

Ухвалою суду від 08.10.2009 року ( а.с.211) до участі у справі за первісним позовом у якості співпозивача залучено дружину позивача ОСОБА_3, у якості співвідповідача ОСОБА_5.

Відповідач у справі фізична особа - підприємець ОСОБА_4, та ОСОБА_5 позов не визнали у повному обсязі. ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання договорів позики зазначених у позовній заяві не дійсними, посилаючись на те, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, що за договорами позики: від 06.05.2008 року на суму 1 388 750 грн, строком на 4 місяці, до 06.09.2008 року; від 07.05.2008 року на суму 151 500 грн. строком на 4 місяці до 07.09.2008 року; від 01.08.2008 року на суму 16 200 грн. строком на 1 міс. до 01.09.2008 року; від 07.08.2008 р на суму 50 000 грн., строком до 07.09.2008 року гроші йому не передавалися, та договори є фіктивними і не спрямовані на реальне настання правових наслідків, укладені з численними порушеннями вимог закону, щодо вчинення правочинів і грошові кошти відповідач не отримував, розписки про отримання грошей не оформлювались. Зазначав, що на час укладення зазначених договорів позики він перебував у Китаї у відрядженні разом із позивачем, що по приїзді з Китаю у нього було викрадено особисті документи, у тому числі паспорт, що підтверджено документально, ним було отримано новий паспорт. Зазначав, що зазначені договори, про що і не заперечує позивач ОСОБА_2 були укладені значно пізніше, десь липні-серпні 2008 року, під примусом позивача ОСОБА_2, що супроводжувалось психологічним тиском та шляхом висловлювання погроз застосування насильства до нього та членів його сім»ї, у зв»язку з чим він був вимушений підписати зазначені договори позики проти своєї волі, бо сприймав погрози, як реальні і відмова від підписання цих договорів могла спричинити шкоду його інтересам та інтересам його сім»ї.

В судовому засіданні позивач по первісному позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та уточнених позовних заявах та просили їх задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договорами позики від 06.05.08, 07.05.08, 01.08.08, 07.08.08 р, що письмовими договорами позики, на загальну суму 1 606 450 тис.грн. індекс інфляції за весь час прострочення у розмірі 245 786,85 грн, три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 52 144,71 грн., та судові витрати.

Відповідач по первісному позову фізична особа підприємець ОСОБА_4 та співвідповідач ОСОБА_5 позовні вимоги не визнали, просили суд у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити та визнати договори позики не дійсними.

Заслухавши пояснення сторін у справ та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що у задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а зустрічний позов задовольнити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно договорів позики від 06.05.2008 року на суму 1 388 750 грн, від 07.05.2008 року на суму 151500 грн., від 01.08.2008 року на суму 16 200 грн., від 07.08.2008 року на суму 50000 грн., ОСОБА_2 ( Позикодавець) передав, фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (Позичальник) отримав зазначені у договорах (а.с.5,6,7,8) грошові кошти. Як вказано у зазначених договорах позики Договори є безоплатним та здійснюється без нарахування відсотків. Згідно тексту зазначених договорів вказано, що сума позики була передана Позикодавцем Позичальнику в присутності громадянина України ОСОБА_6 та громадянина України ОСОБА_7. Позичальник, згідно умов даних договорів позики, позику одержав.

Як повідомив у судовому засіданні позивач ОСОБА_2, що перебував з відповідачем ОСОБА_4 у добрих відношеннях, займалися підприємницькою діяльністю. Зазначав, що за зазначеними договорами позики ним були позичені гроші у сумах зазначених у вказаних договорах позики у доларовому еквіваленті (а.с.5-8), передані у пакеті чорного кольору у присутності свідків, зазначав, що розписки про оформлення передачі грошей не оформлювалось. Зазначав, що гроші у сумах зазначених у договорах позики від 06.05.2008 року на суму 1 388 750 грн, від 07.05.2008 року на суму 151500 грн., були передані відповідачу ОСОБА_4 у приміщенні за адресою м. Київ вул. Службова,5 фактично 23.07.2008 року, у день фактичного підписання договорів позики. Дати укладення договорів позики від 06.05.2008 року та 07.05.2008 року у договорах, були вказані помилково. Також зазначав, що згідно договору позики від 01.08.2008 року на суму 16 200 грн., гроші відповідачу у справі ОСОБА_4 фактично були передані 01.08.2008 року за адресою ст. Метро «Житомирська» у автомобілі біля Банку у доларовому еквіваленті у присутності свідків. Також зазначав, що згідно договору позики від 07.08.2008 року на суму 50000 грн. гроші відповідачу у справі ОСОБА_4 фактично були передані за адресою ст. Метро «Житомирська» у автомобілі біля Банку у доларовому еквіваленті у присутності свідків. Таким чином вважає позивач у справі ОСОБА_2, що ОСОБА_4 - фізична особа підприємець заборгував йому за вказаними договорами позики суму у розмірі 1 606 450 грн, що у доларовому еквіваленті складає 318 680 доларів США.

У судовому засіданні, відповідач у справі ОСОБА_4, повідомив суд про те, що договори позики дійсно ним були підписані, але це було значно пізніше десь у липні-серпні 2008 року, оскільки у час підписання договорів, що зазначено у договорах позики від 06.05.08,07.05.08, він разом із позивачем ОСОБА_2 перебував у Китаї у відрядженні, і гроші за вказаними договорами позики йому ОСОБА_2 не передавалися, і були ним підписані на вимогу ОСОБА_2 як гарантія подальшого співробітництва., під психологічним примусом та погрозами з боку позивача у справі ОСОБА_2 Відповідач у справі ОСОБА_5, також повідомила суд, що на адресу її чоловіка ОСОБА_4 надходили погрози з боку позивача у справі ОСОБА_2 повернути гроші за договорами позики, ті, які її чоловік не отримував. Повідомляла, що після того, як вони почали почувати, що погрози з боку позивача ОСОБА_2 відбувалися із застосуванням психологічного тиску та з»ясування відносин на повинних тонах, відповідач ОСОБА_4 звернувся до правоохоронних органів.

Як повідомив у судовому засіданні позивач у справі ОСОБА_2, що хоча це і не передбачено договорами позики (а.с. 5-8), але гроші за договорами позики відповідач у справі ОСОБА_4 отримав, для здійснення покупки автобусів, що ним і було зроблено.

Як повідомив у судовому засіданні відповідач у справі ОСОБА_4 що він гроші у ОСОБА_2 не позичав, а для купівля автобусів оформлював кредитний договір, як фізична особа підприємець, та договір споживчого кредиту, що долучив до матеріалів справи.

Як повідомили у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 ОСОБА_7, то вони бачили, як ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підписали договори позики, після їх неодноразового виправлення 23 липня 2008 року за адресою вул. Службова,5 у м. Києві, перераховували гроші і ОСОБА_4 виходив з приміщення по вул. Службова,5 у м. Києві з чорним пакетом. На їх думку у цьому пакеті були гроші у доларових купюрах, на підставі укладених договорів позики на суму 275 000 грн. та 30 000 грн. і ні якого тиску на їх думку на відповідача у справі ОСОБА_4 з боку позивача у справі ОСОБА_2 підчас укладення договорів не було. Зазначали, що під час укладення договорів, сторони договору вели себе, як друзі і ОСОБА_4, їздив за печаткою, для засвідчення договорів. З ним була присутня його дружина ОСОБА_5, яка вносила пропозиції щодо змісту договорів позики в усному порядку.

Як повідомила свідок ОСОБА_8, то вона була присутня при передачі ОСОБА_2 ОСОБА_4 грошей у машині біля ст. метро «Житомирська», біля установи Банку, і бачила, як ОСОБА_4 їх отримав у доларових купюрах.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовим ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.218-221) позивачем у справі прораховано розмір індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми, що на думку позивача за вказаними договорами позики на загальну суму 1 606 450 грн, складає 261 851,35 грн. індекс інфляції за весь час прострочення та 53 993,33 грн. - три відсотки річних від простроченої суми.

Відповідно до ч.1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

У судовому засіданні відповідач у справі ОСОБА_4 повідомив суду, що договори позики між ним та позивачем ОСОБА_2, були ним підписані під психологічним тиском та погрозами позивача у справі ОСОБА_2, і що в той час у нього не було потреби позичати гроші у позивача, оскільки ним було укладено Кредитні договори, отримано кошти та перераховано юридичній особі у Китай для купівлі автобусів у травні 2008 року, що підтверджено матеріалами справи.

Судом встановлено, що згідно інформації Державної податкової адміністрації у м. Києві (а.с.227-238) доходи фізичних осіб платників податків ОСОБА_2 у середньому з 01.01.2008 року по 30.06.2008 року складала 572 грн., ОСОБА_4 у середньому з 01.01.2008 року по 30.06.2008 року складала 73 грн.57 коп.

Як пояснив у судовому засіданні позивач ОСОБА_2 у справі джерело наявності у нього грошей зазначених у договорах позики та переданих відповідачу у справі ОСОБА_4І, це заощадження його сім»ї та частково запозичені у родичів його дружини.

Як пояснив у судовому засіданні відповідач ОСОБА_4І, що у нього не було необхідності позичати гроші у позивача у справі ОСОБА_2, у договорах позики зазначені паспортні данні втраченого паспорта, новий паспорт він отримав 30 травня 2008 року,про що позивачу у справі відомо не було, що для здійснення підприємницької діяльності ним було укладено кредитний договір з Інноваційним банком «УкрСиббанк» на суму 150 000 доларів США, що у гривньовому еквіваленті становило 757 500 грн., що в цей же день 03.03.2008 року ним, як фізичною особою було укладено з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» договір споживчого кредиту на суму 631 000 грн., та 04.03.2008 року перераховано кошти у розмірі 175 500 доларів США на адресу юридичної особи у Китаї, згідно контракту від 03.12.2007 року № Е2007191А.

Як вбачається зі змісту укладених договорів позики від 06.05.2008 року на суму 1 388 750 грн, строком на 4 місяці, до 06.09.2008 року; від 07.05.2008 року на суму 151 500 грн. строком на 4 місяці до 07.09.2008 року; від 01.08.2008 року на суму 16 200 грн. строком на 1 міс. до 01.09.2008 року; від 07.08.2008 р на суму 50 000 грн., строком до 07.09.2008 року, в умовах договору не зазначено, із якою метою позичалися зазначені кошти, зазначено, що суми позики були передані Позикодавцем Позичальнику в присутності свідків, позичальник згідно умов договору кошти отримав. Змін до зазначених договорів позики або заміна його іншим позиковим зобов»язанням (новація боргу) між сторонами договору позики ( а.с. 5-8) укладено не було.

Згідно із ч.2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред»явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані у меншій кількості ніж встановлено у договорі ( ч.1 ст. 1051ЦК України).

При цьому, за змістом ч.2 ст.1051 ЦК України, при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами ( ч.2 ст.58,ст.59 ЦПК України).

Як вбачається із пояснень відповідачів у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, позивач у справі ОСОБА_2 під впливом психологічного тиску та погроз примусив ОСОБА_4 підписати договори позики (а.с.5-8). У судовому засіданні зазначені обставини підтвердили свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_9, які зазначали що гр.гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_10 приходили до дому до відповідача ОСОБА_4 розмовляли на збільшених тонах, кричали та вимагали гроші від ОСОБА_4, а потім після втручання у розмову ОСОБА_5 запрошували відповідача ОСОБА_4 на вулицю і продовжували під психологічним натиском та погрозами вимагати гроші.

Як вбачається із матеріалів справи ( а.с.144-145) за поданою 05.11.2008 року заявою гр. ОСОБА_4 щодо погроз з боку гр.гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_10 з якими виникли цивільно-правові відносини на підставі договору позики грошей, згідно постанови про відмову у порушення кримінальної справи від 08.12.2008 року у порушенні кримінальної справи за формальними ознаками складу злочину передбаченого ст.129 КК України відмовлено. Зазначена Постанова оскаржена ОСОБА_4 не була. А тому твердження відповідача у справі ОСОБА_4, щодо погроз з боку позивача ОСОБА_2, не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи.

Як вбачається із матеріалів справи, пояснень позивача ОСОБА_2 , під час укладення договорів позики від 06.05.2008 року на суму 1 388 750 грн, від 07.05.2008 року на суму 151 500 грн., в день їх підписання гроші відповідачу у справі не передавалися, а були передані 23 липня 2008 року, оскільки у зазначених договорах позики було допущено помилку у даті їх укладення. А також зазначав, що договори позики від 01.08.2008 року на суму 16 200 грн., від 07.08.2008 р на суму 50 000 грн, були укладені та підписані в день їх укладення і гроші за цими договорами були передані відповідачу ОСОБА_4 біля ст. метро «Житомирська» у машині у присутності свідка. Про що відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні категорично заперечував, і зазначав, що ніяких грошей не отримував, розписок не писав. Що всі свідки зазначені у договорах позики, були знайомими ОСОБА_2, яких він не знав і діяли за його проханням.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається із матеріалів справи та пояснень сторін у справі, а також свідків, на підтвердження укладення договорів позики (а.с.5-8) на загальну суму 1 606 450 грн. та його умов розписка позичальника ОСОБА_4 або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем ОСОБА_2 визначеної грошової суми або визначеної кількості речей не оформлювалась. Грошові кошти зі слів позивача ОСОБА_2 за вказаними договорами позики були передані відповідачу ОСОБА_4 у присутності свідків у пакеті чорного кольору, не були перераховані на розрахунковий рахунок банку, товаророзпорядчі документи не оформлювались, письмове прохання позичальника про відстрочку повернення отриманих грошей, листів, тощо, які б посвідчували передання йому позикодавцем грошей не складалися.

З урахуванням вимог ст. 1047 ЦК України у випадку спору рішення суду може ґрунтуватися на свідченнях свідків, якщо сума позики не перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян у десять разів, а також якщо сума позики не менш ніж у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, виникла внаслідок кількох позикових правочинів, кожен з яких не перевищує зазначеної межі.

Як вбачається із договорів позики ( а.с. 5-8) сума договорів позики (1 606 450 грн. :17 грн (один неоподаткований мінімум доходів громадян) = 94,5 разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а тому свідчення свідків щодо передання позивачем у справі ОСОБА_2 грошей за договорами позики та отримання їх ОСОБА_4 не можуть бути сприйняті судом, як допустимі докази у порядку ст.59 ЦПК України.

Зважаючи на те, що згідно із ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, зважаючи на те, що у судовому засідання позивач у справі ОСОБА_2 не довів суду та не надав належних, та допустимих доказів у порядку ст.ст. 58-59 ЦПК України, щодо передачі відповідачу у справі ОСОБА_4 грошей за договорами позики ( а.с.5-8).

Зважаючи на те, що відповідач у справі ОСОБА_4І просив суд визнати вказані договори позики недійсними, у зв»язку з тим, що зазначав, грошові кошти за договорами позики передані йому не були, у зв»язку з тим, що у судовому засіданні відповідачем у справі не надано суду належних та допустимих доказів погроз та примусу з боку позивача ОСОБА_2 щодо укладення договорів позики, що і спростовано у судовому засіданні позивачем у справі ОСОБА_2, суд приходить до висновку, що факт погроз на адресу ОСОБА_4 з боку ОСОБА_2 суду не доведений, відповідачем у справі у спосіб передбачений ст.ст.10,16 ЦПК України доведено суду правову та фактичну підставу, визнання недійсними договорів позики (а.с.5-8) укладених, без дотримання та у спосіб передбачений у ст.ст.1046-1047 ЦК України, а тому у задоволенні первісних позовних вимог необхідно відмовити, а зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати.

З огляду на те, що відповідачем по зустрічному позову ОСОБА_4 при поданні позову до суду сплачено, що документально підтверджено судові витрати у розмірі 1700 грн. державного мита та 250 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судової справи, (а.с.139-140) суд вважає присудити з позивача у справі понесені ОСОБА_4 судові витрати.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 215,1046, 1047,1051 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60,88, 208-209, 212-215,294,295 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 - фізичної особи підприємця, задовольнити.

Визнати недійсними договори позики грошей від 06.05.2008 року на суму 1 388 750 (один мільйон триста вісімдесят вісім тисяч сімсот п»ятдесят) грн; від 07.05.2008 року на суму 151 500 (сто п»ятдесят одна тисяча п»ятсот) грн; від 01.08.2008 року на суму 16 200 (шістнадцять тисяч двісті) грн. від 07.08.2008 р на суму 50 000 ( п»ятдесят тисяч) грн. укладеними між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4.

Стягнути з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, приватного підприємця, на користь Фізичної особи підприємця - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, понесені ним судові витрати, що підтверджено квитанціями, а саме: державне мито у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн..00 коп. та витрати на інформаційне технічне забезпечення розгляду судової справи у розмірі 250 (двісти п»ятдесят)грн.. 00 коп., всього на загальну суму 1950 (одна тисяча дев»ятсот п»ятдесят) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через районний суд, шляхом подачі заяви на апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня подачі заяви на апеляційне оскарження, або у порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: Т.О. Величко