Справа № 22ц-482/10 Головуючий у 1 інстанції: Ригіна Л.М.
Категорія: 50 Доповідач: Каблак П.І.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Каблака П.І.

суддів: Крайник Н.П., Кота І.Н.

при секретарі: Гуняк О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 липня 2009 року, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: опікунська рада Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду відповідач оскаржив в апеляційному порядку. Зазначає, що суд повинен був відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки у справі міститься ухвала цього ж суду про закриття провадження у справі між тими ж сторонами про той самий предмет спору. Стверджує, що колишня дружина перешкоджає йому у зустрічах з дитиною та її вихованні, повертає кошти, які він надсилає для сина. На думку апелянта, суд не дав належної оцінки поясненням представника органу опіки та піклування Залізничної райадміністрації та прокуратури Залізничного р-ну, які вважали за недоцільне позбавляти відповідача батьківських прав. Просить рішення районного суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Як вбачається з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Таким чином, районний суд вірно виходив з того, що відповідач з 2003 року не спілкувався з сином, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться станом здоров'я дитини, її навчанням, не відвідує дитину, таким чином не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її самоусвідомлення. Наведене підтверджується зібраними по справі доказами, поясненнями самої дитини ОСОБА_3, показами свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та іншими.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що відповідач надсилає кошти на утримання сина і таким чином виконує свої батьківські обов'язки, оскільки відповідач повинен надавати зазначену матеріальну допомогу у будь-якому випадку, однак крім такої, він повинен цікавитись духовним розвитком дитини, виявляти інтерес до внутрішнього світу дитини, створювати умови для навчання і отримання дитиною освіти та інше. Розлучення сторін, створення позивачкою іншої сім'ї, безробіття відповідача, не можуть самі по собі сприяти звільненню від покладеного на відповідача обов'язку піклуватися про фізичний, моральний та духовний розвиток дитини.

Колегія суддів негативно сприймає покликання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що колишня дружина чинить йому перешкоди у зустрічах з дитиною, оскільки з пояснень самої дитини і відповідача випливає, що останній раз вони спілкувались ще в 2003 році, проживаючи недалеко від сина, відповідач міг прикласти зусилля, щоб зустрічатись з сином частіше, однак таких не вчиняв. Відсутність перешкод з боку позивачки у спілкуванні батька з сином підтверджується і її відмовою від аналогічного позову до ОСОБА_1 про позбавлення останнього батьківських справ поданого у 2003 році.

Доводи апелянта про те, що суд розглянув спір всупереч вимогам ст.ст. 122 та 206 ЦПК України, судова колегія не бере до уваги, оскільки правовідносини між сторонами з моменту набрання законної сили ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06 лютого 2003 року (про закриття провадження у справі в зв'язку з відмовою позивачки від позову про позбавлення відповідача батьківських прав), значно змінилися і виникли нові обставини, які не були і не могли бути відомі суду на момент розгляду спору в 2003 році; за трьохрічний період до моменту подання аналогічного позову, відповідач повинен був і мав змогу виконувати свої батьківські обов'язки, однак таких свідомо не виконував і будь-яких спроб, щоб зустрітися з сином не вчиняв. Згідно вимог ч. 7 ст. 169 ЦПК України, у разі відмови у позові про поновлення батьківських прав повторне звернення із позовом про поновлення батьківських прав можливе лише після спливу одного року з часу набрання чинності рішення суду про таку відмову. Норму зазначеної статті, на думку колегії суддів, вправі по аналогії застосовувати і до спірних правовідносин.

Якщо ОСОБА_1 змінить свою поведінку по відношенню до сина та зміняться обставини, що були підставою для позбавлення його батьківських прав, він вправі звернутися до суду з позовом про їх поновлення, згідно вимог ст. 169 СК України.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Доводи апеляційної скарги, висновків суду не спростовують.

Судом першої інстанції прийнято рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 липня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Каблак П.І.

Судді: Крайник Н.П.

Кіт І.Н.