Апеляційний суд Кіровоградської області
Головуючий у 1-ій інстанції- ОСОБА_1.
Доповідач - Полежай В.Д.
Ухвала

Іменем України

16 листопада 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі: головуючого - Полежая В.Д.

суддів - Спірідонової Л.С., Савченко С.О. при секретарі - Зінов'євій Ю.О. розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 12 серпня 2010 року.

Заслухавши доповідача, позивача та його представника, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у березні 2010 року звернувся в суд з позовом до

Новоукраїнської райдержадміністрації та Іванівської сільської ради

Новоукраїнського району про визнання права на земельну частку та виділення її в натурі.

Зазначав, що на час призову в строкову службу до Збройних сил України в грудні 1996 року він являвся членом ВАТ «Новокостянтинівське» Новоукраїнського району.

У 1999 році відбулося розпаювання земель цього господарства за поіменними списками, куди його не було включено. При поверненні зі строкової служби правлінням ВАТ «Новокостянтинівське» йому у червні 2001 року було відмовлено у забезпеченні роботою.

З липня 2001 року по грудень 2003 року він перебував на заробітках у Російській Федерації. При поверненні, у грудні 2003 року отримав довідку Новоукраїнського відділу земельних ресурсів від 02.07.01р. про те, що його не включено до списку, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю ВАТ «Новокостянтинівське» №37 від 19.02.99р. в якій йому пропонувалося звернутися за захистом свого права на земельну частку до суду.

У зв'язку з попуском трирічного строку позовної давності позивач просив його поновити посилаючись на те, що після повернення із заробітків у Російській Федерації він захворів, у зв'язку з чим у 2005 році йому була призначена друга

група інвалідності. Багаторічний режим лікування обмежував його можливості щодо з'ясувань причин порушення права на земельний пай.

Посилаючись на ці підстави, просив поновити строк позовної давності, визнавши його пропущеним з поважних причин, визнати за ним право на земельну частку (пай), зобов'язавши Новоукраїнську районну державну адміністрацію видати йому сертифікат на земельний пай та зобов'язати Іванівську сільську раду виділити земельний пай в натурі.

Рішенням суду в задоволенні позовних вимог відмовлено у зв'язку зі спливом позовної давності.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування судового рішення з ухваленням нового, яким визнати поважними причини пропущення позовної давності з задоволенням позовних вимог у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту (ст.ст.256-257, ч.І ст.261, ч.5 ст. 267 ЦПК України).

З матеріалів справи видно, що про порушення свого права позивач дізнався у грудні 2003 року, коли отримав довідку Новоукраїнського відділу земельних ресурсів від 02.07.01р. щодо невнесення його до списку, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю ВАТ «Новокостянтинівське» №37 від 19.07.99р., що підтвердила в судовому засіданні і свідок ОСОБА_3, яка особисто передала цю довідку ОСОБА_2 з пропозицією звернутися за захистом свого права на земельну частку (пай) до суду. Таким правом на звернення до суду позивач з грудня 2003 року не скористався.

Позивач дійсно тривалий час хворів і проходив лікування амбулаторно та в стаціонарі лікарні з діагнозом «туберкульоз легенів», а з 27.04.05р. по 30.04.06р. йому присвоювалась друга група інвалідності по загальному захворюванню (а.с.З), але таке лікування було періодичним (а.с. 29-31) і вважати такі події надзвичайними, які б зупиняли перебіг позовної давності, оскільки перешкоджали пред'явленню ОСОБА_2 позову для захисту своїх прав (ч.І ст. 263 ЦК України) У суду не було і цим обставинам була дана належна оцінка.

Таким чином, висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в зв'язку зі спливом позовної давності відповідає вимогам ч. 4 ст. 267 ЦПК України.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

2

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити, а рішення Ново українського районного суду від 12 серпня від 12 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ

протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

АА