Справа №2-332/2010 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2010 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі головуючого судді Гудима Л.Я.

при секретарях Монастирській Н.В., Зайченко Н.В., Дробчак Г.К.

участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Вільної профспілки медичних працівників Бориславської стоматологічної поліклініки, треті особи: центральна міська лікарня м. Борислава, головний лікар центральної міської лікарні м. Борислав ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування рішення профспілкового комітету Вільної профспілки медичних працівників Бориславської стоматологічної поліклініки від 28Л 0.2009 року про вимогу розірвання трудового договору з головним лікарем Бориславської стоматологічної поліклініки ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із зазначеними позовними вимогами, просить визнати недійсним та скасувати рішення профспілкового комітету Вільної профспілки медичних працівників Бориславської стоматологічної поліклініки від

28.10.2009 року про вимогу розірвання трудового договору з головним лікарем Бориславської стоматологічної поліклініки ОСОБА_2, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем на підставі ст. 45 КЗпГІ України та ст. 33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», які надають право профспілкам вимагати розірвання трудового договору (контракту) з керівником підприємства, установи або організації, якщо він порушує цей Закон, законодавство про працю, про колективні договори та угоди. Позивач зазначає, що він не є керівником підприємства, установи чи організації, а є керівником невідокремленого структурного підрозділу - головним лікарем стоматологічної поліклініки центральної міської лікарні м. Борислава, а відтак до нього не може бути застосована ст. 45 КЗпП України та ст. 33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ним не порушується законодавство про працю, колективний договір та Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а тому він вважає оскаржуване рішення незаконним, недійсним та таким що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримав уточнені позовні вимоги і просить суд визнати недійсним та скасувати рішення профспілкового

комітету Вільної профспілки медичних працівників Бориславської стоматологічної поліклініки від 28.10.2009 року про вимогу розірвання трудового договору з ним - головним лікарем Бориславської стоматологічної поліклініки, давши пояснення аналогічні змісту позовної заяви.

Представник відповідача - Вільної профспілки медичних працівників Бориславської стоматологічної поліклініки ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те що центральна міська лікарня м. Борислава є юридичною особою в складі якої є стоматологічна поліклініка, але при цьому стоматологічна поліклініка є організацією, а позивач є керівником цієї організації, тобто суб»єктом зазначеним в ст. 45 КЗпП України та ст. 33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», зазначає що позивачем ОСОБА_2 порушується законодавство про працю, колективний договір та Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», і саме позивач є суб»єктом відповідальним за зазначені порушення, тому, оскаржуване рішення, вважає законним, просить в задоволенні позову відмовити, давши пояснення, аналогічні змісту письмовим запереченням проти позову від 17.03.2010 року.

Представник відповідача - Вільної профспілки медичних працівників Бориславської стоматологічної поліклініки ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини викладені в поясненнях представника відповідача ОСОБА_4

Представник третіх осіб - центральної міської лікарні м. Борислава, головного лікаря центральної міської лікарні м. Борислава ОСОБА_3 - ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що рішення Профспілкового комітету Вільної профспілки медичних працівників Бориславської

стоматологічної поліклініки від 28.10.2009 року про вимогу розірвання трудового договору з головним лікарем Бориславської стоматологічної поліклініки ОСОБА_2 є законним, а позов ОСОБА_2 таким, що не підлягає до задоволення, посилаючись на те, що згідно стаття 45 КЗпП України, на вимогу виконавчого органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує законодавство про працю, про колективний договір і угоди, Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Стаття 43-1 КЗпП України не визначає ніякого вичерпного переліку керівних працівників, а тому це твердження позивача є необгрунтованим і безпідставним. ЦМЛ м. Борислава є юридичною особою, в складі якої є стоматологічна поліклініка, а позивач ОСОБА_2 - керівником цієї о ганізації, тобто суб»єктом, зазначеним у статті 45 КЗпП України.

Згідно з переліком лікарських посад у закладах охорони здоров»я, затверджених наказом МОЗ України від 28.10.2002 року №385 - головний лікар є керівником закладу охорони здоров»я, а керівником структурного підрозділу є завідувач, тобто позивач є головним лікарем, а не завідувачем.

Крім цього, для висування вимоги про розірвання трудового договору з керівником підприємства, установи, організації, достатньо одноразового порушення з боку керівника законодавства про працю або про колективні договори і угоди, або Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Оглянувши матеріали справи, заслухавши показання свідків, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2, відповідно до наказу №273-к від 28.11.2000 року, працює головним лікарем стоматологічної поліклініки центральної міської лікарні м. Борислава, що підтверджується записом №11, зробленим у трудовій книжці позивача.

28.10.2009 року Профспілковим комітетом Вільної профспілки медичних працівників Бориславської стоматологічної поліклініки прийнято рішення з вимогою до головного лікаря ЦМЛ м. Борислава ОСОБА_3, розірвати трудовий договір з позивачем ОСОБА_2 на підставі ст. 45 КЗпП України та ст. 33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Суд прийшов до висновку, що вищезазначена вимога не відповідає вимогам чинного законодавства з наступних підстав:

Відповідно до частини 2 статті 37 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», якщо на підприємстві, в установі або організації діє кілька первинних профспілкових організацій, представництво колективних інтересів працівників підприємства, установи або організації щодо укладання колективного договору здійснюється об»єднаним представницьким органом, який утворюється цими первинними профспілковими організаціями, за ініціативою будь-якої з них. Представницький орган утворюється на засадах пропорційного представництва. Діючий колективний договір ЦМЛ м. Борислава реєстраційний №127 від 01.10.2008 року укладений з сторони власника, уповноваженим органом, яким є ЦМЛ м. Борислава, в особі її керівника, головного лікаря ОСОБА_3, з однієї сторони та профспілковим комітетом первинної профспілкової організації профспілки працівників охорони здоров»я, в особі голови профкому ОСОБА_7, а також первинної профспілкової організації Вільної профспілки Бориславської стоматологічної поліклініки, в особі голови профспілки ОСОБА_5 Стаття 252-1 КЗпП України, визначає, що трудовий колектив підприємства утворюють усі громадяни, які своєю працею беруть участь у його діяльності на основі трудового договору (контракту, угоди), а також інших форм, що регулюють трудові відносини працівника з підприємством. Зазначені первинні профспілкові організації лише спільно можуть представляти інтереси трудового колективу ЦМЛ м. Борислава. Згідно зі ст. 45 КЗпП України вимога про розірвання трудового договору з керівником може бути заявлена профспілковим чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Зважаючи на те, що представництво трудового колективу ЦМЛ м. Борислава здійснюється первинною профспілковою організацією профспілки працівників охорони здоров»я та первинної профспілкової організації Вільної профспілки Бориславської стоматологічної поліклініки, то й вимога про розірвання трудового договору з керівником повинна прийматись спільним рішенням первинних профспілкових організацій. Однак, оскаржуване рішення прийняте лише профспілковою організацією Вільної профспілки

Бориславської стоматологічної поліклініки, і не може відображати інтереси трудового колективу ЦМЛ м. Борислава.

Крім цього, згідно ст. 45 КЗпП України та ст. 33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілкові органи мають право вимагати розірвання трудового договору (контракту) з керівником підприємства, установи або організації, якщо він порушує цей Закон, законодавство про працю, про колективні договори та угоди. За змістом ст. 43-1 КЗпП керівником належить вважати о'собу, яка очолює підприємство, установу, організацію або відокремлений підрозділ (філія, представництво, відділення тощо). При цьому йдеться не про будь-який структурний підрозділ (цех, управління, службу, ферму тощо), а саме про відокремлений підрозділ, який утворюється у спеціально передбаченому порядку. Згідно Статуту ЦМЛ м. Борислава, даних ЄДРПОУ (витяг серія АГ №208250), Положення про стоматологічну поліклініку ЦМЛ м. Борислава, ЦМЛ м. Борислава є юридичною особою, керівником якої є головний лікар ОСОБА_3, відокремлені підрозділи в ЦМЛ м. Борислава відсутні, до складу ЦМЛ м. Борислава входить стоматологічна поліклініка, яка є не відокремленим структурним амбулаторно-поліклінічним підрозділом ЦМЛ м. Борислава та не є юридичною особою, підприємством, установою, організацією та не зареєстрована в установленому законом порядку як відокремлений структурний підрозділ.

З огляду на наведене суд приходить до висновку, що до позивача не може застосовуватись вимога ст. 45 КЗпП України та ст. 33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», так як позивач ОСОБА_2 не є керівником підприємства, установи, чи організації.

Стаття 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», визначає термін роботодавець, як власник підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності, галузевої належності або уповноважений ним орган (керівник) чи фізична особа, яка відповідно до законодавства використовує найману працю. Статтею 12 КЗпП України та статтею 3 Закону України «Про колективні договори та угоди» визначено, сторін колективного договору. Так, колективний договір укладається між власником або уповноваженим ним органом (особою), з однієї сторони, і первинними профспілковими організаціями, які діють відповідно до своїх статутів, з другої сторони. Статтею 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Суд погоджується з доводами представників відповідача про неналежне забезпечення умов праці, необхідних для виконання роботи, передбачених законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. При цьому, слід зазначити, що стороною колективного договору та трудового

договору з найманими працівниками є ЦМЛ м. Борислава, в особі її керівника, головного лікаря ЦМЛ м. Борислава. Головний лікар стоматологічної поліклініки ЦМЛ м. Борислава здійснює виключно керівництво лікувально- профілактичною, адміністративно-господарською роботою поліклініки у відповідності з посадовою інструкцією про головного лікаря стоматологічної поліклініки ЦМЛ м. Борислава.

Разом з цим, суд критично відноситься до доводів представників відповідача про відповідальність саме позивача за порушення законодавства про працю, колективного договору, Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», щодо неналежного забезпечення умов праці, у зв»язку з тим, що позивач не є власником, не є уповноваженим власником органом який є стороною колективного договору та не є роботодавцем, так як не наділений правом укладання та розірвання трудових договорів з найманими працівниками, а тому не може нести відповідальність за виконання або не виконання обов»язків власника або уповноваженого ним органу з приводу дотримання законодавства про працю, колективного договору, Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Посилання представників відповідача щодо порушення позивачем посадових обов»язків, суд вважає не доведеними та такими що не можуть бути підставою прийняття вимоги про розірвання трудового договору, в порядку ст. 45 КЗпП України, так як порушення посадових обов»язків є виключно порушенням трудової дисципліни, а притягнення до відповідальності за порушення трудової дисципліни може здійснюватись власником або уповноваженим органом з яким укладено трудовий договір та передбачає дотримання порядку та строків передбачених ст. ст. 147-151 КЗпП України.

Разом з тим, як вбачається з довідки ЦМЛ м. Борислава №66 від 03.03.2010 року, позивач не притягався до дисциплінарної, матеріальної, адміністративної відповідальності за порушення законодавства про працю, Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», порушення умов колективного договору за весь час його роботи головним лікарем стоматологічної поліклініки.

Показання свідка ОСОБА_8 про те, що він працює на посаді зубного техніка Бориславської стоматологічної поліклініки і адміністрація його та інших працівників поліклініки не забезпечує миючими засобами та спецодягом, не відшкодовує відрядження та не проводить компенсацію витрат за використання власного медичного інструменту. На курси до м. Львова його та інших медпрацівників відряджав головний лікар Бориславської ЦМЛ. Всі працівники Бориславської стоматологічної поліклініки безпосередньо під керівництвом позивача з 01.03.2009 року, до цього часу ОСОБА_2 відношення до забезпечення контролю щодо зубних техніків не мав. Усі заяви про надання відпустки, про переведення працівники поліклініки пишуть на ім»я головного лікаря Бориславської ЦМЛ, свідка ОСОБА_9 1.1, про те, що він працює на посаді лікаря стоматолога педіатра Бориславської стоматологічної поліклініки. Медичне обладнання у його кабінеті старе і таке, що підлягає списанню. У кабінеті він сам своїми силами проводив косметичний ремонт, однак на малярні роботи фарба була виділена керівництвом Бориславської ЦМЛ. Раз у рік ЦМЛ виділяла мізерну суму коштів на пломбувальні матеріали.

Раніше у поліклініці не було протічної води, зараз вода є цілий день. Пригадує, що відрядження у 2008 році відшкодовувала Бориславська ЦМЛ, стоматологічна поліклініка до цього відношення не має. Питання про відпустки, відгули, відрядження вирішуються головним лікарем Бориславської ЦМЛ - ОСОБА_3, свідка ОСОБА_10 про те, що він працює на посаді старшого зубного техніка стоматологічної поліклініки. Посадові інструкції працівників розробляв позивач, він у цьому участі не приймав, через деякий час на вимогу головного лікаря ЦМЛ посадові інструкції були змінені. ОСОБА_2 не дозволяв їсти на робочому місці, заставляв виконувати план. Зубопротезна лабораторія забезпечується з спецфонду, на даний час фінансування нормальне, однак халати та миючі засоби купляє за свої гроші, свідка ОСОБА_11, яка в судовому засіданні показала, що працює медреєстратором Бориславської стоматологічної поліклініки. їй відомо, що позивач ОСОБА_2 не дозволяв лікарям, більше трьох чоловік, перебувати у реєстратурі, на початку 2009 року заставив її працювати на касовому апараті. Спецодягом працівників поліклініки адміністрація не забезпечує, заяву на відпустку кожного року подає на ім»я ОСОБА_3 - суд до уваги не приймає, оскільки такі не мають ніякого значення для правильного вирішення даної справи.

Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При вищевикладених обставинах, суд вважає обгрунтованими позовні вимоги щодо визнання недійсним рішення профспілкового комітету Вільної профспілки медичних працівників Бориславської стоматологічної поліклініки від 28.10.2009 року про вимогу розірвання трудового договору з головним лікарем Бориславської стоматологічної поліклініки ОСОБА_2, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Спірні правовідносини сторін регулюються ст. 45 КЗпП України, Законом України «Про колективні договори і угоди», Законом України «Про професійні спілки, права та гарантії їх діяльності».

Керуючись ст. 45 КЗпП України, Законом України «Про колективні договори і угоди», Законом України «Про професійні спілки, права та гарантії їх діяльності», ст. ст. 10, 60, 209 ч. З, 212 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати недійсним та скасувати рішення профспілкового комітету Вільної профспілки медичних працівників Бориславської стоматологічної поліклініки від 28.10.2009 року про вимогу розірвання трудового договору з головним лікарем Бориславської стоматологічної поліклініки ОСОБА_2

Стягнути з Вільної профспілки медичних працівників Бориславської стоматологічної поліклініки в користь ОСОБА_2 8 грн. 50 коп. оплачених позивачем судового збору та 37 грн. витрат з інформаційно - технічного забезпечення розгляду цивільних справ, а всього стягнути 45 грн. 50 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження але апеляційна скарга не була подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана апеляційному суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Львівської області через Бориславський міський суд протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя