Апеляційний суд Дніпропетровської області ( м. Кривий Ріг)
Категорія - 26 (Ш) ОСОБА_1
Доповідач - Турік В.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

15 вересня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Савіної Г.О.

суддів: Турік В.П., Зубакової В.П.

при секретарі: Бадалян Н.О.

за участю: представ тика відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2009 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ВАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах на підземних роботах. Висновком МСЕК від 15.11.2006 року йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 50% та третю групу інвалідності.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в умовах важкої фізичної праці та шкідливих факторів, що перевищують гранично допустимий рівень, просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 125000 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 300 гри.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 червня 2010 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ВАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 62500 гри., 300 грн. витрат на правову допомогу, а також - на користь держави 8 грн. 50 коп. судового збору та 15 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі відповідач ВАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення.

Зокрема, судом помилково до спірних правовідносин застосовано норми ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України та не враховано висновків, наведених в Рішенні Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року, яким передбачено, що відшкодування моральної шкоди не застосовується до осіб, які підлягають обов'язковому державному соціальному страхуванню відповідно до Закону, а тому ВАТ «Кривбасзалізрудком» не є належним відповідачем по справі.

В матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, в тому числі, немає висновку відповідних медичних органів щодо наявності моральних страждань у нього, а судом не проведено огляду МСЕК для

встановлення факту спричинення моральної шкоди. Не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу та не перевірено причин пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні до суду.

Крім того, в порушення ст. 88 ЦПК України судом стягнуто на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 300 гри. за відсутності належних доказів сплати цих витрат.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ВАТ «Кривбасзалізрудком» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 протягом тривалого часу, впродовж 25 років 2 міс. виконував роботи в умовах важкої праці, вібрації, шуму, яка перевищувала ГДН, несприятливого мікроклімату, працюючи на посадах підземного гірничого робітника та прохідника в тресті «КШС», ШБУ «КДЗРК» і ВАТ «КЗРК».

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини від 03.10.2006 року у ОСОБА_4 встановлена наявність професійного захворювання з діагнозом - 1) радикулопатія попереково-крижова з вираженими статико динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді дефартрозу колінних суглобів ПФ 1-2 ст.;2) вегетативно-сенсорна поліневралгія рук 1-2 ст. з дистрофією у вигляді двобічного плечелопаткового періартрозу та помірних вазомоторних порушень на кистях; 3) нейросенсорна приглухуватість 1 ст. (із легким зниженням слуху).

Актом № 15 розслідування хронічного професійного захворювання від 27.10.2006р., встановлена причина зазначеного професійного захворювання - тривалий стаж роботи, в умовах важкої праці, вібрації, шуму, яка перевищувала ГДН, несприятливого мікроклімату, яке виникло в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Висновком МСЕК від 15.11.2006 року первинно ОСОБА_4 встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 50% , з них : 30% по радикулопагії, 15% по ВСП та 5% - по туговухості, а також третю групу інвалідності. При повторному переогляді висновком МСЕК від 29.10.2007 року підтверджено відсоток втрати профпрацездатності та третю групу інвалідності.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у зв'язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням моральної шкоди відповідачем, з вини, якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається па власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової)

покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту № 15 розслідування хронічного професійного захворювання від 27.10.2006р. (а.с. 9-11) причиною професійного захворювання ОСОБА_4 є тривалий стаж роботи в умовах важкої праці, вібрації, шуму, яка перевищувала ГДН, несприятливого мікроклімату, яке виникло у зв'язку з порушенням керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ВАТ «Кривбасзалізрудком» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІУ в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2006 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров'я Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Отже, враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я ОСОБА_4 пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, виникло у позивача з 15.11.2006 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

Також, спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Також необгрунтованими вважає колегія суддів посилання відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з ушкодженням здоров'я, випливають з порушення особистих немайнових прав, а тому відповідно до п.З ч.1 ст. 268 ЦК України, не мають строку позовної давності.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в стравах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначений судом першої

інстанції, є завищеним.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер професійного захворювання, і пов'язані з ним фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, відсутність погіршення стану його здоров'я, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 62500 грн. до 35000 гри.

Крім того, зважує й колегія суддів на доводи апеляційної скарги відповідача щодо порушення судом першої інстанції вимог ст. 88 ЦПК України в частині стягнення витрат на правову допомогу з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

До складу судових витрат діюче цивільно-процесуальне законодавство відносить також витрати на правову допомогу, тобто витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права (п.2 ч.З ст. 79, ч.1 ст. 84 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 О А. суд першої інстанції в порядку ст. 88 ЦПК України стягнув з відповідача на користь позивача 300 грн. витрат на правову допомогу, які, як вважає, колегія суддів, всупереч діючому законодавству та встановленим обставинам, помилково відніс до складу судових.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 є представником ОСОБА_4 за довіреністю (а.с. 31) й приймала участь в суді першої інстанції як його представник.

Отже, ОСОБА_6 має процесуальний статус саме представника ОСОБА_4, що передбачено ст.ст. 26, 42 ЦПК України, і не може одночасно мати процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу.

Крім того, документ, на який посилається ОСОБА_6, як на підтвердження її статусу особи, яка надає правову допомогу, а саме: квитанція від 17.08.2009 року, за якою ОСОБА_4 на користь СПД ФО ОСОБА_6 сплачено 300 грн. за складання позовної заяви (а.с. 6), колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такий документ підтверджує те, що ОСОБА_6 надавала ОСОБА_4 юридичні послуги саме як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа, а не як адвокат або інший фахівець в галузі права.

Враховуючи вищевикладене й те, що витрати, пов'язані з оплатою участі у справі представника сторони не відносяться до судових витрат і не підлягають розподілу між сторонами в порядку, передбаченому ст.. 88 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу підлягає скасуванню на підставі п.З, п.4 ст. 309 ЦПК України в зв'язку з невідповідністю рішення суду першої інстанції обставинам справи, порушенням норм процесуального права, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у стягненні на користь позивача витрат на правову допомогу.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.З, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 червня 2010 року змінити, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_4, з 62500 грн. до 35000 грн. (тридцяти п'яти тисяч гри.).

В частині стягнення витрат на правову допомогу рішення суду скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у стягненні на користь ОСОБА_4 витрат на правову допомогу в сумі 300 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: