АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 26 ( 3 ) Доповідач Митрофанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 березня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: - ОСОБА_1

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4

за участю: представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6

представника відповідача ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 січня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2009 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі Відділення Фонду) про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що працюючи на ш. «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» тривалий час у шкідливих умовах праці отримав професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 28.04.2004р. йому було встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 15%.

Вважає, що відповідачем йому спричинено моральну шкоду, розмір якої він визначив у 125 тис. грн. та просив суд стягнути цю суму з Відділення Фонду та витрати на правову допомогу в сумі 300грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 січня 2010 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з Відділення Фонду на його користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 300грн. В іншій частині - відмовлено.

В апеляційній скарзі Відділення Фонду ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, оскільки судом порушено норми матеріального і процесуального права.

Зокрема, суд не врахував, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту наявності моральної шкоди та розрахунків розміру такої шкоди; не проведено медико-соціальної експертизи для встановлення факту спричинення моральної шкоди, а самостійно суд не може встановити факт спричинення позивачу моральної шкоди; також позивачем пропущено тримісячний строк, передбачений ст. 233 КЗпП України, для звернення до суду.

Крім того, постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог і стягуючи на користь позивача моральну шкоду в сумі 20тис.грн. і витрати на правову допомогу в сумі 300грн., суд не пропорційно стягнув зазначені витрати, тобто сума повинна складати 48грн.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Відділення Фонду підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 тривалий час працюючи у шкідливих умовах праці отримав професійне захворювання.

Актом № 20 розслідування професійного захворювання від 27.02.2004 року встановлена причина професійного захворювання робота протягом 28 років і 3 місяців в умовах підвищених рівнів, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України (а.с. 16, 17).

Висновком МСЕК від 28.04.2004р. позивачу первинно і безстроково встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 15% (а.с. 13).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та дійшов правильного висновку про відшкодування позивачу моральної шкоди у звязку з отриманим ним професійним захворюванням.

Цей висновок суду відповідає положенням ст.ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачці вперше стійкої втрати працездатності, якими передбачено, що відшкодувати заподіяну працівникові моральну шкоду, отриману внаслідок ушкодження його здоровя за наявності факту заподіяння цієї шкоди, покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Зазначений висновок суду узгоджується також із рішенням Конституційного Суду України №1-рп/2004 від 27.01.2004 року, відповідно до якого громадяни, котрим встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у звязку з професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Позивачу рекомендовано медичне лікування та диспансерне спостереження, він тривалий час знаходився на лікуванні у медичних закладах, тому доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди позивачеві у звязку з висновком МСЕК, яким позивачу не встановлено факт моральної шкоди від професійного захворювання є необґрунтованими й суперечать ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин між сторонами, так як такий висновок відповідного медичного органу є необхідним тільки для тих працівників, яким не спричинено втрати професійної працездатності.

Районним судом обґрунтовано взято до уваги рішення Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007, №10-рп/2008 від 22.05.2008 р., якими зокрема встановлено, що законом про Державний бюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасувати їх з об'єктивних причин, це створює протиріччя у законодавстві і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина.

Враховуючи вищенаведене, доводи Відділення Фонду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог безпідставні, оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача у квітні 2004 року.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, визначений судом без урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, є завищеним.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем захворювань, і пов'язані з ними фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 20000 грн. до 8000 грн.

Але колегія погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції вимог процесуального права щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_5 в частині стягнення витрат на правову допомогу в сумі 300грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивач поніс витрати на правову допомогу, які документально підтверджені у справі, а оскільки на його користь ухвалено рішення, то такі витрати відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України повинні бути присуджені з другої сторони.

Однак з таким висновком суд погодитися не можна.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 79 та ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката, є витратами, повязаними з розглядом справи. На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. За змістом зазначених норм закону витрати, повязані з оплатою участі у справі представника сторони не відносяться до судових витрат і не підлягають розподілу між сторонами в порядку, передбаченому ст. 88 ЦПК України.

Згідно довіреності наданою ОСОБА_5 ОСОБА_8 від 14 жовтня 2009 року на представництво його інтересів (а.с. 35) представнику надано право щодо представництва інтересів ОСОБА_5 в суді. Саме як представника ОСОБА_5 вказано процесуальний статус представника ОСОБА_8 в протоколі попереднього судового засідання від 26.10.2009р., журналі судового засідання від 18.01.2010р. (а.с. 45, 49, 54).

Суд на зазначене уваги не звернув і стягнув з відповідача за надання правової допомоги представником позивача ОСОБА_8 300грн., що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

Таким чином, судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині і відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог про стягнення з відділення Фонду витрат на правову допомогу.

Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для скасування рішення.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 січня 2010 року змінити в частині розміру стягнутої моральної шкоди з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, на користь ОСОБА_5 зменшивши цей розмір з 20000 грн. до 8000грн. (вісім тисяч грн).

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 січня 2010 року в частині стягнення з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області витрат на правову допомогу в сумі 300грн. скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у стягненні на користь ОСОБА_5 Аполоновимча витрат на правову допомогу в сумі 300грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: