Комсомольський міський суд Полтавської області
Справа № 2-1043/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2010 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі головуючого судді Бутенко С.Б.

при секретарі Головко М.С.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Комсомольську Полтавської області про перерахунок та виплату пенсії,

в с т а н о в и в:

07 квітня 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Комсомольську Полтавської області про визнання дій відповідача незаконними та перерахунок з 22.05.2008 р. державної та додаткової пенсії як особі, яка є постраждалою від аварії на ЧАЕС 1-ї категорії та інвалідом 2 групи.

В судовому засіданні позовні вимоги підтримала, обґрунтувала їх тим, що відповідно до статей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», державна пенсія по інвалідності повинна становити не менше 8 мінімальних пенсії за віком та додаткова 75 % мінімальної пенсії за віком. Всупереч вимогам цього Закону, відповідачем застосовувались розміри пенсії, встановлені постановами Кабінету Міністрів України, що є порушенням її прав.

Представник відповідача позов ОСОБА_1 не визнала, надіслала до суду письмові заперечення із клопотанням про розгляд справи у відсутність представника УПФУ. Про час та місце розгляду справи відповідача повідомлено в установленому законом порядку (а.с. 12-14).

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази по справі, суд находить позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеною до першої категорії, в звязку із чим з 01.10.2005 р. їй встановлено другу групу інвалідності безстроково та призначено відповідну пенсію, що підтверджується посвідченням серії А № 022398, виданим 01.12.1994 р., та довідкою МСЕК № 0141021 (а.с. 6, 8).

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з наступними змінами та доповненнями (далі Закон № 796-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 50 Закону № 796-ХІІ в редакції Закону від 19 грудня 1991 року № 2001-XII особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Законів України від 17.06.93 р. № 3285-XII, від 06.06.96 р. № 230/96-ВР в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів II групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Наявність такого права у позивачки, що також гарантується Конституцією України (стаття 46 Конституції України), є визначальним для вирішення даного спору.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо відсутності відповідного бюджетного фінансування, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені статтею 46 Конституції України та статтями 50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щодо визначення розміру пенсій.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому здійснення нарахування основної та додаткової пенсії позивачці на підставі нормативно-правових актів, які суперечать Конституції та Закону України, є незаконним.

За конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, при визначенні розміру пенсій позивачці застосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону № 796-ХІІ в редакції Законів України від 17.06.93 р. № 3285-XII, від 06.06.96 р. № 230/96-ВР, що діє після визнання Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) змін, внесених підпунктами 12, 15 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. № 107-VI. Постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 р. № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», від 28.05.2008 р. № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та від 16.07.2008 р. № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», якими керується відповідач при визначенні розміру пенсій позивачці, істотно звужують обсяг встановлених законом прав громадян, тому не можуть застосовуватись до спірних правовідносин.

Уповноваження Кабінету Міністрів України визначати Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи (частина пята статті 54 Закону № 796-ХІІ), на що посилається в своїх запереченнях представник відповідача, не є правом змінювати встановлений Законом розмір пенсій та звужувати зміст та обсяг прав громадян.

Зі статей 50 та 54 Закону № 796-ХІІ випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначено лише абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір мінімальної пенсії за віком, немає, тому заперечення представника відповідача про застосування порядку визначення мінімальної пенсії за віком виключно для призначення пенсій згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (ч. 3 ст. 28) не приймається судом до уваги, оскільки не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону № 796-ХІІ.

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону № 796-ХІІ в редакції Закону України від 05.10.2006 р. № 231-V, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000р., згідно статті 1 якого, прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а отже і мінімальний розмір пенсії за віком у 2008 році становив: з 1 квітня 481 гривню, з 1 липня 482 гривні, з 1 жовтня 498 гривень. У 2009 році прожитковий мінімум на одну особу для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, установлено в розмірах, що діяли у грудні 2008 року (ст. 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»). Згідно ст. 52 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність в розрахунку на місяць установлено: з 1 січня - 695 гривень, з 1 квітня - 706 гривень.

Таким чином, підставою для перерахунку пенсій позивачці, є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок має здійснюватися з дня встановлення цього мінімуму, проте в порушення вимог закону, у зазначений в позові період, їй було нараховано та виплачено державну пенсію: з 22.05.2008 р. по червень 2008 року у розмірі 580 грн., з липня 2008 року по травень 2010 року 655 грн. та додаткову пенсію, як інваліду 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі: за травень-червень 2008 року 96,20 грн., липень-вересень 2008 року 96,40 грн., жовтень 2008 р.- жовтень 2009 р. 99,60 грн., листопад 2009 р.- квітень 2010 р. 114,60 грн. (а.с. 15).

Оскільки позивачка має право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, суд зобовязує відповідача здійснити відповідний перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 22 травня 2008 року по день ухвалення рішення по справі.

Позовні вимоги щодо виплати позивачці пенсій у вищезазначеному розмірі підлягають до задоволення лише за наявності відповідних асигнувань із Державного бюджету України органам Пенсійного фонду України, оскільки відповідно до статті 63 Закону № 796-XII фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету. Відповідні суми не можуть бути стягнуті судом, оскільки суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, якому надано такі повноваження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 8, 10, 11, 60, 213-215, 223, 294, 88 ЦПК України, суд,

р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Комсомольську Полтавської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до 1 категорії, за період з 22 травня 2008 року по 21 травня 2010 року в розмірі, встановленому ч. 4 ст. 54, ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Законів України від 19 грудня 1991 року № 2001-XII та від 06 червня 1996 р. № 230/96ВР державної пенсії у розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмір 75 процентів мінімальної пенсії за віком, що її встановлено абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням проведених за цей період виплат.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати по справі покласти на відповідача. Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Комсомольську Полтавської області в дохід держави 3 грн. 40 коп. судового збору та на рахунок УДК в м. Комсомольську 37 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо заяву або апеляційну скаргу не було подано.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано апеляційному суду Полтавської області через Комсомольський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається в такому ж порядку протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або без такої протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя підпис ОСОБА_3

З оригіналом вірно. Суддя С.Б. Бутенко