Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 серпня 2010 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

судді Малюк В.М.

при секретарі Федорчака М.Б.

за участю представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Ужгороді справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заробітної плати невиплаченої при звільненні та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даною заявою, яку мотивує тим, що 05.05.2008 року між нею та приватним підприємцем ОСОБА_3 було укладено трудовий договір, згідно якого вона виконувала обовязки бухгалтера на підприємстві і її заробітна плата складала 800 грн. в місяць. 28.01.2010 року вона звільнилася з роботи за власним бажанням, оскільки починаючи з жовтня 2008 року ОСОБА_3 не виплачував їй заробітну плату, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 28.01.2010 року складає 12 190,65 грн.

В ході розгляду справи позивачка збільшила позовні вимоги та просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 12 190,65 грн., спричинену їй моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 5000 грн., 800 грн. затрачених витрат на отримання правової допомоги, а також зобовязати відповідача сплатити всі нарахування із належної їй до виплати заробітної плати.

Представник позивачки ОСОБА_2, в судовому засіданні позов повністю. Пояснила також, що внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачка зазнала душевних страждань та принижень, що були повязані з випрошуванням у ОСОБА_3 заробленої заробітної плати.

ОСОБА_3 в судове засідання повторно не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, про причини не явки не повідомив суд.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з приватним підприємцем ОСОБА_3 в період з 05.05.2008 року по 28.01.2010 року (день звільнення), що підтверджується наявним в матеріалах справи трудовим договором, який зареєстрований 5 травня 2008 року за №2 Ужгородським РЦЗ.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1, остання 05.05.2008 року була прийнята на роботу до ПП ОСОБА_3 на посаду бухгалтера та звільнена з займаної посади 28.01.2010 року.

Згідно п.3 зазначеного вище договору, ОСОБА_3 зобовязався оплачувати роботу ОСОБА_1 в розмірі 800 грн. на місяць.

Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів.

З доданого розрахунку слідує, що заборгованість приватного підприємеця ОСОБА_3 по виплаті заробітної плати ОСОБА_1, за період з жовтня 2008 року по 28.01.2010 року, складає 12 190,65 грн.

Враховуючи наведене та виходячи з фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі є обґрунтованим, а тому підлягає до задоволення.

Разом з тим, позивачка просить стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

ОСОБА_1 посилається на те, що моральної шкоди їй заподіяно внаслідок того, що приватний підприємець ОСОБА_4 не виплатив заробітну плату за період жовтня 2008 року по 28.01.2010 року, внаслідок чого вона відчувала приниження, переживала душевні страждання, не мала коштів для існування, фактично змушена була перебувати на утриманні матері-пенсіонерки.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.п. 3,5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 (із змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5) під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ. Моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. При визначенні моральної шкоди суд з'ясовує чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, чи знаходяться дії відповідача в причинному зв'язку з наслідками, що настали.

Виходячи з фактичних обставин справи, суд вважає, що дії відповідача знаходяться в причинному зв'язку з спричиненою ОСОБА_1 моральною шкодою, те, що позивачка працюючи на роботі була позбавлена засобів для існування та постійно зазнавала душевних страдань та приниження випрошуючи у відповідача заробленої заробітної плати.

Разом з тим, суд вважає що розмір моральної шкоди заявлений позивачкою є завищеним, оскільки матеріали справи не містять доказів про причини не виплати відповідачем заробітної плати, чи не виплата мала місце за збігом обстави, чи внаслідок навмисних дій відповідача, а тому приходить до висновку, що підлягає до задоволення моральна шкода в розмірі 2 000 грн., оскільки на думку суду саме цей розмір відповідає заподіяній позивачці моральній шкоді.

Що стосується заявлених позивачкою позовних вимог про зобов'язати відповідача сплатити всі нарахування із належної їй до виплати заробітної плати, то суд вважає такі зайвими, які не підтверджені в судовому засіданні, оскільки при виплаті заробітної плати чи її стягнення, сплата до цільових фондів повинна безумовно здійснюватись, а тому суд вважає, що в задоволенні заявленої вимоги слід відмовити.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст. 115 КЗпП України, ст.ст. 4, 5, 14, 60, 81, 88, 212-215, 294, 367 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 12 190,65 грн. та 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 800 грн. затрачених останньою витрат на отримання правової допомоги.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 121,90 грн. держмита і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В решті вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми за один місяць.

Роз'яснити сторонам, що вони мають право ознайомитись з повним рішенням суду через п'ять днів після проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: В.М. Малюк