Апеляційний суд Житомирської області
УХ В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судці КотікТ.С.

суддів Косигіної A.M., Трояновської Г.С. з участю секретаря Назаренко К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю „Церсаніт Інвест" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 грудня 2009 року, -

встановила:

В березні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом та в обґрунтування вимог зазначав, що наказом №44 від 23 лютого 2009 року його звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Своє звільнення вважає незаконним, а дії відповідача з приводу подій, які передували звільненню, як тиск за протидію свавіллю, яке існувало на підприємстві.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 грудня 2009 року в задоволенні позову відмовлено за необґрунтованістю позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що його звільнення відбулося з дотриманням чинного законодавства, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що акти та накази підроблені.

Вислухавши доводи осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

З урахуванням положень статті 147 КЗпП України звільнення з підстав передбачених пунктом 3 статті 40 КЗпП України, є заходом стягнення, що застосовується до працівника за порушення ним трудової дисципліни.

Таким чином, працівник може бути звільнений з роботи на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково (стаття 151 КЗпП України), він знову вчинив проступок на роботі.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі наказу №50 від 04.03.2008 року був прийнятий на роботу слюсарем із збирання металевих конструкцій в TOB „Церсаніт Інвест", а з 01.08.2008 року переведений на посаду оператора виробничої дільниці (виробництво керамічної плитки) на підставі наказу №191 (а.с. 2, 15, 16).

Відповідно до Посадової інструкції оператора виробничої дільниці цеху керамічної плитки, з якою ОСОБА_2 ознайомлений 01.08.2008 року, оператор безпосередньо підпорядковується майстру дільниці та бригадиру на дільницях основного виробництва.

Оператор виробничої дільниці цеху керамічної плитки зобов'язаний приймаючи зміну, перевіряти стан використовуваних машин та обладнання, дотримуватися правил з техніки безпеки, виробничої санітарії, протипожежних норм та чинного Кодексу законів про працю. Також оператор відповідає за стан безпеки та виробничу санітарію на виконуваних ділянках роботи, а також за дотриманням правил внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 104).

Наказом №40 від 17 лютого 2009 року позивачу оголошена догана за самовільне залишення робочого місця 14.02.2009 року за ЗО хв. до кінця зміни та невиконання своїх посадових обов'язків, які полягали в тому, що ним не було прибрано робоче місце та не здана зміна (а.с.25).

Підставами для оголошення догани стала доповідна записка майстра виробничої дільниці ОСОБА_4 від 14.02.2009 року (а.с. 105) та акт від 14.02.2009 року, який підписали майстер виробничої дільниці ОСОБА_4, бригадир ОСОБА_5 та в.о. начальника цеху ОСОБА_6 (а.с.26, 27).

Зі змісту акта вбачається, що ОСОБА_2 відмовився надати усні чи письмові пояснення з приводу вказаного проступку.

З наказом про оголошення догани позивач ознайомлений 19.02.2009 року, однак від підпису відмовився. Вказані обставини підтверджені актом від 19.02.2009 року (а.с.28) та не заперечуються самим ОСОБА_2 при розгляді справи в апеляційній інстанції.

Даний наказ позивач ОСОБА_2 не оспорює.

з

17 лютого 2009 року, ОСОБА_2 було допущено чергове порушення трудової дисципліни, яке зафіксоване в доповідній записці майстра виробничої дільниці ОСОБА_7 (а.с.107) та підтверджується змістом акту від 17.02.2009 року (а.с.24).

Наказом №44 від 23 лютого 2009 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Підставою для звільнення стали наказ про оголошення позивачу догани № 40 від 17 лютого 2009 року, доповідні записки майстра виробничої дільниці ОСОБА_4 від 14.02.2009 року, в.о. керівника дільниці виробництва керамічної плитки ОСОБА_7 від 17.02.2009 року та акти від 14.02.2009 року і від 17.02.2009 року.

Обставини невиконання позивачем без поважних причин трудових обов'язків та правил внутрішньої трудової дисципліни підтверджуються матеріалами справи та показами свідків.

Зокрема, допитаний майстер виробничої дільниці ОСОБА_4 пояснив, що ставлення позивача до роботи змінилося після його виходу з відпустки (10 лютого 2009 року), однак пояснити свою поведінку він не зміг. 14.02.2009 року ОСОБА_2 залишив своє робоче місце за ЗО хв. до закінчення робочої зміни, не прибравши робоче місце та не передавши зміну напарнику. Відмовився надати пояснення та повернутися на робоче місце. Також, свідок підтвердив ту обставину, що ним підписувалися й інші акти про відсутність ОСОБА_2 на робочому місці.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також підтвердили, що ставлення ОСОБА_2 до роботи погіршилося, він протягом зміни міг залишати своє робоче місце без виробничої потреби та без попередження бригадира і майстра. З приводу вказаних порушень майстрами виробничої дільниці ОСОБА_4 та ОСОБА_7 складалися доповідні записки та акти.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_2 часто залишав робоче місце до закінчення зміни. Він особисто не пам'ятає дати, однак підписував акт про відсутність ОСОБА_2 на робочому місці.

З урахуванням викладеного, відмовляючи в задоволенні позову про поновлення на роботі, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що звільнення позивача було проведене відповідачем з додержанням вимог трудового законодавства.

Доводи ОСОБА_2 про те, що звільнення проведено у зв'язку з його зверненням до адміністрації підприємства із заявою про неналежне ставлення адміністрації до найманих працівників, а саме працівника ОСОБА_10, є безпідставними.

З пояснень свідка ОСОБА_10 вбачається, що у нього дійсно був конфлікт з керівником дільниці ОСОБА_7, однак вказаний конфлікт ніяким чином не пов'язаний з позивачем та його звільненням. Вказані обставини підтвердив і ОСОБА_7, який допитаний судом першої інстанції (а.с.92,94).

Є безпідставними та не впливають на правильність рішення суду доводи позивача про те, що доповідні записки та акти про його відсутність на робочому місці не відповідають дійсності, оскільки відповідно до табеля робочого часу за 14,15 та 17 лютого 2009 року він працював 8 годин. Вказана обставина, не спростовує факти, викладені в доповідних записках та актах від 14,15 та 17 лютого 2009 року.

Не знайшли свого підтвердження і доводи позивача з приводу того, що наказ від 17 лютого 2009 року був підписаний керівником лише 19 лютого 2009 року. Такі доводи спростовані показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - працівниками відділу кадрів.

Посилання ОСОБА_2 на ту обставину, що суд не допитав в судовому засіданні свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14, а тому не в повній мірі з'ясував всі обставини винесення наказу від 17 лютого 2009 року та ознайомлення з ним, є необґрунтованими.

При розгляді справи в апеляційній інстанції ОСОБА_2 пояснив, що з наказом від 17.02.2009 року його знайомили у відділі кадрів не в день винесення, а пізніше, точну дату він не пам'ятає. Хто такі ОСОБА_14 та ОСОБА_13 він не знає. При вирішенні питання про закінчення розгляду справи в суді першої інстанції, позивач не наполягав на допиті вказаних свідків.

Не впливає на правильність висновків суду і та обставина, що не було допитано в якості свідка ОСОБА_15, який підписав акти від 14.02.2009 року та від 15.02.2009 року, оскільки судом допитані інші особи, що підписали вказані акти,

Окрім того, під час розгляду справи в апеляційному суді апелянт пояснив, що ОСОБА_15 не працює на підприємстві та перебуває на заробітках поза межами України, а тому місце перебування йому не відоме.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують , а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст.209,218, 303,307,308,313-315,317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.