Справа№: 2-406-10
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 березня 2010 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі

головуючого судді Корман О.В.

при секретарі Приходченко Н.ї.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умані цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат за зразкове утримання спільної власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат за зразкове утримання спільної власності. Позивач зазначив, що встановлена спільна часткова власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по квартирі АДРЕСА_1 м,Умані. Рішеннями Уманської міської ради від 28 лютого 2006 року №12-58/4 п.7.202 і від 26 грудня 2007 року №2.10-27/5 п.8,і позивачу і відповідачу передана у власність земельна ділянка під квартирою, яку вони набули на підставі договору дарування від 1994 року. Реальний розподіл квартири проходив від належної земельної частки з врахуванням судового рішення Уманського міськрайонного суду від 2 липня 2004 року у справі №2-443-2004 року «Про порядок користування земельною ділянкою по вулиці Садова. 16 м.Умані», в форматі якого прийнято їхнє узгоджене рішення - основні житлові приміщення залишаються кожному співвласнику, що використовувались за. раніше установленим порядком і лише підсобні та пристосовані до них. (веранда, коридор і душ) відходили до спільної площі. Це проведено було у відповідності з ст.376 ЦК України, згідно якої спільне майно може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Статус спільної площі був підтверджений у судовому рішенні Уманського міськрайонного суду від 26 вересня 2006 року по справі №2-1786-2006 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні спільним приміщенням. Спільна площа квартири була також предметом розгляду в судових справах №2-2367-2007 та №2-326-2007 міськрайонного суду. Частина (50%) спільної площі відноситься до ізольованого нежитлового приміщення і непридатна по санітарним і технічним вимогам для використання, а друга, що забезпечує єдиний спільний вхід до їхніх квартир, знаходиться у спільному користуванні, яку позивач, у зв'язку з систематичних ухиленням ОСОБА_2 від реагування на його запити і приписи на протязі 2007-2010 років, вимушений утримувати за власні кошти. Позивач зазначив, що відповідно до умов Земельного, Житлового і Цивільного кодексів України. Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та інших актів цивільного законодавства, співвласники мають рівні права в користуванні приміщенням і несуть обов'язки в утриманні приміщень спільної власності, а спори, що виникають між ними про розмір участі у витратах вирішуються у судовому порядку. В розрахунках загальна спільна площа прийнята 10,6 м% із них частка ОСОБА_2, за яку вноситься плата за утримання - 5,3 м". Розмір плати за утримання спільним приміщенням складається із квартирної плати (експлуатація - ремонт) і відповідної частини витрат позивача по оплаті комунальних послуг. Згідно розрахунків позивача по тарифам комунальних підприємств (КП ВЖ РЕУ-1, УКП «УТКЕ», Уманських електромереж, несплачені витрати ОСОБА_2 становлять: щомісячно - 19,07 гри., щорічно - 228,84 грн.. за три роки - 686, 52 грн. Просить стягнути з відповідача витрати за зразкове утримання спільної площі квартири по вулиці Садова, 16 м.Умані за період з 01.01 2007 року по 01.01.2010 року в сумі 686.52 грн., зобов'язати ОСОБА_2 згідно з пунктом 13 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572 укласти договір з ОСОБА_1 на участь у витратах на утримання спільної площі квартири по вулиці Садова, 16 м.Умані на 2010 рік. стягнути з відповідача оплату судових витрат у сумі 98, 65 грн (державного мита - 68.65 грн. та інформаційио-технічного забезпечення - 30 грн.).

В подальшому позивачем внесено доповнення до позовної заяви, згідно яких збільшились позовні вимоги, і позивач просить додатково визнати ОСОБА_2 платником за користування земельною ділянкою власника ОСОБА_1, що знаходиться під спільною площею квартири АДРЕСА_2, встановити ОСОБА_2 безоплатну форму плати за користування землею власника ОСОБА_1 з 1 січня 2010 року, зобов'язати ОСОБА_2 в порядку компенсації за користування землею власника ОСОБА_1 проводити безальтернативно санітарне очищення спільної площі двічі на місяць, що повинно бути втілено у певній документальній формі договори, передбачивши за невиконання певні фінансові санкції. Свої доповнення до позовних вимог позивач обґрунтовує тим, що його право власності на землю підтверджено першим проектом державного акту серії ЯС №143587 від 10 вересня 2007 року, то це являється підставою і одночасно відліком для справляння плати Фатюгценковою за користування землею під спільною площею, яке приймається з жовтня 2007 року. Але згідно зі статтею 12 Закону України «Про плату за землю» плата за земельну ділянку не справляється з пенсіонерів, до яких відноситься позивач, які користуються пільгами відповідно до закону. За таких обставин не вбачається правових підстав для платного утримання ОСОБА_2 землі під спільною площею і в той же час це не виключає оплатності як основного принципу з обов'язковим застосуванням інших різновидів оплати за фактичне користування землею, що залежить від власника, конкретної ситуації і наповненості відносин і може бути передбачено у вигляді натуральної форми оплати, виконання певних робіт чи надання послуг. Звернення позивача до відповідача про необхідність розрахунків по землі проігноровані. Таким чином за систематичну несплату за землю під спільною площею за відповідний період часу (жовтень 2007 р, - 22 лютого 2010 р.) у відповідача утворилась безспірна заборгованість. !з принципів добросусідства частину боргів за період жовтень 2007 р - 1 січня 2010 р. позивач перевів до безнадійної заборгованості І застосував заходи прощення, але з 1 січня 2010 року відповідальність відповідача повинна, на думку позивача, відновитись в повній мірі з погашенням заборгованості і сплати поточних платежів по платі за землю.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, пояснивши, що вони з відповідачем являються співвласниками у рівних частках квартири АДРЕСА_3 згідно договору дарування. Між ним та відповідачкою була досягнута домовленість про встановлення порядку користування квартирою, і частина квартири, за яку зазначає позивач у своєму позові, перебуває у спільному користуванні. Так як ним витрачаються кошти на утримання спільної частини площі квартири, зокрема, на ремонт, освітлення, опалення, тому, вважає, що відповідач також повинна приймати участь у оплаті таких затрат і сплатити їх йому, як власнику спільної площі. Розрахунок оплати він провів, виходячи з тарифів комунальних підприємств та логіки. Факт користування відповідачем спільною площею полягає в тому, що вона, проходить через вказану площу до своєї частини квартири, тобто користується відповідними послугами. Крім того, земля під спільною площею квартири, також, вважає, належить йому, тому відповідачка повинна сплачувати і за користування цією земельною ділянкою у вигляді прибирання, так як сам він звільнений від оплати за землю. При цьому зазначив, що комунальні послуги за користування спільним приміщенням він у інші організації не сплачує, крім плати за світло, його витрати полягають у витратах на утримання спільної площі квартири у належному стані, опалюванні цієї площі. Хоча на спільній площі квартири не встановлено опалювальні прилади, але тепло заходить з інших кімнат шляхом конвекції через відкриті двері.

Відповідач у судовому засідання позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити / їх задоволенні, так як вони безпідставні. Зазначила, що у неї з позивачем постійно виникали конфлікти з приводу користування спільною квартирою, він перешкоджав їй користуватись даним приміщенням і вона у свою частину квартири практично не заходить. Коли приходить у вказане домоволодіння, то користується своєю земельною ділянкою, а постійно проживає по вулиці Пушкіна. Позивач на площі квартири, які він зазначив як спільну і за яку просить з неї стягнути витрати, захаращиз своїми речами, поставив газову плиту, фактично зробивши з приміщення кухню. Не допускає її у приміщення квартири, і з цього приводу навіть був судовий спір, і рішенням суду позивача було зобов'язано не чинити перешкод відповідачеві у користуванні житлом. Ні його землею, ні його житловою площею ЕОНа не користується, у тому числі світлом, опаленням. Посилання позивача на те, що він несе витрати на утримання спільної площі квартири, нічим не обгрунтовані, позивачем не наведено навіть перелік матеріалів, які він витрачав на ремонт чи інші потреби.

Допитана у судовому засідання з якості свідка ОСОБА_3 показала, що проживає близько 9 років у квартирі АДРЕСА_4. В квартирі №1 проживає позивач з матір'ю. ОСОБА_4 також являється співвласником квартири №1, однак там не проживає. Позивач завжди їй чинить перешкоди у користуванні квартирою. Відповідач своєю частиною квартири практично не користується Вона заходить у двір, а у будинок зайти не може. Характеризуючи особу позивача зазначила, що десь три роки назад позивач обрізав постачання води, і інші сусіди змушені були проводити воду іншим шляхом.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 Дем янович показав, що відповідачку знає з 2000 року, перебуває з нею у дружніх відносинах. Часто приходить до неї по місцю її проживання ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2002 році невеликий термін часу він проживав з відповідачкою у квартирі №1 по вулиці Садовій. 1.6. але вони були змушені звідти піти із-за відношення позивача. Протягом 6-7 останніх років відповідачка у своїй квартирі по вулиці Садовій. 16, не проживає, інколи приходить для користування своєю земельною ділянкою. Свідок також допомагав фізично відповідачці на вказаній земельній ділянці. Вказав, що опалювання у веранді та коридорі будинку по вулиці Садовій не було. З вказаних приміщень позивач зробив кухню, поставив газову плиту. Також, свідок зазначив, що часто бачив у квартирі позивача сторонніх людей, квартирантів, які і користуються квартирою позивача.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Судом достовірно встановлено, що згідно договору дарування від 27 травня 1994 року ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_2 и- Шульженко ОСОБА_7 прийняли у дар кожен в рівних долях належну дарувальнику 1/3 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд в м.У мані по вулиці Садовій (колишня назва ОСОБА_8), буд.№16 Черкаської області, який розташований на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв.м.

Позивач та відповідач являються співвласниками квартири №1 по вулиці Садовій. 16 м.У мані. Реальний розподіл квартири не проведений.

Позивачем не надано доказів того, що ним витрачались кошти на утримання, зокрема ремонт, спільної з відповідачем власності, які б слугували підставою для зобов'язання відповідача оплачувати певні кошти в рахунок компенсації позивачу. Позивачем також не надало доказів, що відповідач користується електроенергією, за яку сплачує позивач, чи паленням, яким користується позивач. Визначення позивачем самостійно тарифів, згідно яки* відповідач повинна сплачувати кошти, безпідставне, так як тарифи, якими користуються комунальні підприємства, визначаються із багатьох складових, які також позивачем не наведені.

Позивачем не враховано, що надання житлово-комунальних послуг, згідно статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» здійснюється виконавцями певних видів житлово-комунальних послуг, шо повинні отримати сертифікат відповідності якості цих послуг зі і дно із законом. Певні види господарської діяльності у сфері житлово-комунальних послуг підлягають ліцензуванню відповідно до закону. Позивач являється лише співвласником житла і не може бути надавачем житлово-комунальних послуг, за які відповідач повинна сплачувати кошти.

Посилання позивача на п.13 постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» взагалі безпідставне, так як вказана постанова не передбачає зобов'язання судом співвласника квартири укладати цивільно-правові угоди. Крім того, відповідно до статей 6 та 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору. Суд не вправі всупереч волі особи зобов'язати таку особу укласти договір.

Посилання позивача на те, що відповідач користується його земельною ділянкою і тому повинна сплачувати за її користування нічим не доказано та не обгрунтоване. Між позивачем та відповідачем не укладено жодних цивільно-правових документів, які б зобов'язували відповідача сплачувати на користь позивача плату за землю, тим більше, що позивач сам звільнений від такої сплати. Крім того, позивачем не доведено той факт, що відповідач якимось чином використовує його земельну ділянку.

У судовому засіданні не встановлено будь-яких зобов'язань відповідача перед відповідачем, тому відповідач не може нести перед позивачем будь-якої відповідальності за понесені ним витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 6. 360, 361, 627 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат за зразкове утримання спільної власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-деняий строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

ОСОБА_9Корман