Апеляційний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів Жигановської О.С., Косигіної А.М.

при секретарі Назаренко К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Копостенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 грудня 2009 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права на спадкування майна, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, розподіл спадкового майна та визнання права власності на його 1/2 частину, -

встановила:

У грудні 2008 року ОСОБА_3 звернулася з вказаним позовом та в обгрунтування вимог зазначила, що 09 грудня 2007 року помер ОСОБА_4, з яким вона проживала однією сім'єю з 1998 року. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на квартиру 13 по вулиці Молодіжній, б в м. Коростені Житомирської області, яку прийняла відповідачка по справі - мати спадкодавця.

Позивачка вказує, що вона разом з відповідачкою також має право на спадщину, оскільки тривалий час проживала із ОСОБА_4 однією сім'єю, вони вели спільне господарство, купували речі домашнього вжитку, робили ремонт в квартирі, яка є спадковим майном, а тому просила встановити факт проживання однією сім'єю, визнати її спадкоємцем четвертої черги.

Також, позивачка зазначала, що після операції ОСОБА_4 потребував стороннього догляду, вона доглядала його, купувала дорогі ліки, та несла витрати по його похованню, а тому вважає, що має право на спадкування майна разом зі спадкоємцями першої черги.

У зв'язку з викладеним, просила визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане ОСОБА_1, визнати за нею право власності на 1/2 частину майна та розділити спадкове майно: виділити їй квартиру в натурі, а на користь відповідачки стягнути компенсацію Уя частини квартири.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 грудня 2009 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_4 однією сім'єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Визнано ОСОБА_3 спадкоємицею четвертої черги після смерті ОСОБА_4 та визнано за нею разом із відповідачкою ОСОБА_1 право на спадкування майна померлого у вигляді приватизованої квартири 13, по вулиці Молодіжній,6 в с.Гулянка Коростенського району Житомирської області. Допущено ОСОБА_3 до спадкування майна померлого разом із спадкоємицею першої черги ОСОБА_1 - відповідачкою по справі.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 30.07.2008 року, видане Коростенською райдержнотконторою на ім'я відповідачки, за яким вона успадкувала майно по смерті ОСОБА_4 в частині Уі частки спадкового майна.

Розділено спадкове майно померлого ОСОБА_4 - квартиру 13, по вулиці Молодіжній,б в с. Гулянка Коростенського району Житомирської області, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Виділено у власність ОСОБА_3 квартиру 13, по вулиці Молодіжній,б в с. Гулянка Коростенського району Житомирської області вартістю 47 904 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 23 952 гривні вартості частки в спадковому майні та 239 грн.52 коп. судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про поділ квартири між спадкоємцем першої черги та четвертої, оскільки судом не встановлено факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через хворобу та його потребу в матеріальній допомозі. Також, апелянт посилається на те, що проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Вислухавши доводи осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що з 1998 року по 09 грудня 2007 року ОСОБА_3 проживала з ОСОБА_4 однією сім'єю. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються сторонами.

09 грудня 2007 року ОСОБА_4 помер (а.с.5). Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру 13, по вулиці Молодіжній, б в с. Гулянка Коростенського району Житомирської області (а.с.б,7). Спадщину прийняла його мати ОСОБА_1, якій у встановленому законом порядку було видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 100).

Відповідно до частини 2 статті 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги.

Згідно із ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Задовольняючи позовні вимоги в частині зміни черговості одержання права на спадщину, суд першої інстанції зазначив, що останні роки перед смертю, ОСОБА_4 тяжко хворів, тривалий час перебував на лікуванні, а позивачка турбувалася про нього, утримувала його, доглядала, надавала необхідну допомогу та лікувала.

Проте такі висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зі змісту довідки інституту онкології вбачається, що ОСОБА_4 знаходився на лікуванні в клініці з 05.09.2007 року по 03.10.2007 року у зв'язку з проведенням операції /а.с.10/. ОСОБА_5 вказаний період позивачка знаходилася з ОСОБА_4 в клініці.

При розгляді справи в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, ОСОБА_3 пояснила, що працювала в м. Києві, як до перебування ОСОБА_4 в лікарні, так і після його виписки. ОСОБА_4 після лікарні, близько місяця, самостійно ходив та не потребував постійного догляду. Коли стан здоров'я його погіршився, вона викликала матір - відповідачку по справі, яка доглядала сина до смерті. Вказані обставини спростовують висновки суду про те, що саме ОСОБА_2 піклувалася та доглядала ОСОБА_4 під час тяжкої хвороби.

Також, позивачка пояснила, що кошти на лікування ОСОБА_4 частково надавали його родичі та підприємство де він раніше працював, а отже, матеріальна допомога, яка надавалася позивачкою, не була основним засобом до існування спадкодавця.

Є безпідставними висновки суду про те, що ОСОБА_4 останні роки перед смертю тяжко хворів.

З пояснень позивачки та свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 (а.с.79) вбачається, що до серпня 2007 року ОСОБА_4 перебував на заробітках в м. Москві.

Доказів на підтвердження того, що він до 05 вересня 2007 року звертався за медичною допомогою та перебував у безпорадному стані через хворобу, а позивачка про нього опікувалася та надавала матеріальну допомогу, суду не надано.

ОСОБА_5 факт проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства, а також піклування один про одного, як чоловіка та дружини, не є підставою для зміни черговості спадкування, оскільки така опіка була пов'язане не з безпорадністю стану спадкодавця, а у зв'язку із спільним проживанням.

За таких обставин, суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги в частині зміни черговості одержання права на спадщину. Рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

У зв'язку з викладеним, не може залишатися в силі і рішення суду щодо встановлення факту проживання ОСОБА_3 однією сім'єю з ОСОБА_4 понад п'ять років до часу відкриття спадщини, а також визнання за позивачкою права на спадщину як спадкоємиці четвертої черги.

Відповідно до вимог частини 1 статті 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт.

Як вбачається зі змісту поданої ОСОБА_3 позовної заяви, метою встановлення вказаного факту було визнання за нею права на спадкове майно разом із спадкоємицею першої черги.

Встановлюючи факт спільного проживання однією сім'єю позивачки з ОСОБА_4, місцевий суд не врахував, що правового значення даний факт не має, оскільки спадщину прийняв спадкоємець першої черги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню і в іншій частині з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 грудня 2009 року скасувати та ухвалити нове.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права на спадкування майна, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, розподіл спадкового майна та визнання права власності на У? його частину.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.