Апеляційний суд Кіровоградської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„31" серпня 2010 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду

Кіровоградської області в складі :

головуючої судді -Авраменко Т.М.,

суддів - Пономаренко В.Г., Суровиїдької Л.В.

при секретарі: Слюсаренко Н.Л. розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі Кіровоградської області на постанову Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі Кіровоградської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2010 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі Кіровоградської області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду, визнання дій неправомірними та зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату підвищення пенсії.

Зазначав, що він має статус дитини війни та відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком. Посилаючись на те, що таке підвищення до пенсії йому у 2007 році не виплачувалось, а з 2008 року виплачувалось у значно меншому розмірі, просив поновити строк звернення з позовом в суд , визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати відповідача здійснити відповідні перерахунки за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по теперішній час.

Постановою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2010 року позов задоволено частково.

Суд визнав поважними причини пропуску строку звернення за захистом до суду. Визнав неправомірними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу щомісячної соціальної допомоги в розмірі, передбаченому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 10 березня 2010 року. Зобов'язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу зазначені кошти за вказаний період. В задоволенні Іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції в частинт визнання неправомірними дій відповідача щодо невиплати щомісячної державної соціальної допомоги та зобов'язання провести перерахунок та виплату позивачу підвищення пенсії. В іншій частині постанова суду не оскаржена.

Посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що суд при розгляді справи не врахував, що підвищення до пенсії дітям війни є соціальною надбавкою, яка виплачується за рахунок коштів Державного бюджету, а не коштів Пенсійного

. фонду. Крім того, не визначено механізм реалізації статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, оскільки ухвалене судом

. першої інстанції рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержано, а доводи апеляційної скарги не є істотними.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.І ст.ЗОЗ ЦПК України).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. Отже відповідно до положень вказаного закону пенсія позивача повинна виплачуватись із збільшенням її на ЗО % мінімальної пенсії за віком.

При цьому розмір мінімальної пенсії за віком необхідно обраховувати відповідно до ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» , оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першої цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку, що позивач має право на перерахунок пенсії з підвищенням її на ЗО % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а бездіяльність відповідача щодо не нарахування вказаного підвищення є незаконною.

Крім того, враховуючи положення ч.2 ст.152 Конституції України , рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № Ю-рп/2008 і те, що дія Закону на 2009, 2010 роки не була обмежена, суд дійшов правильного висновку, що перерахунок пенсії позивачу необхідно здійснювати з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 10 березня 2010 року.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин суд обгрунтовано визнав неправомірним нарахування допомоги позивачу відповідачем у менших, ніж прожитковий мінімум, розмірах та зобов'язав здійснити перерахунок і виплату заборгованості.

Доводи апеляційної скарги щодо відмови в позові з підстав відсутності бюджетних асигнувань на виплату соціальної надбавки дітям війни не можуть бути прийняті, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Посилання скаржника на те, що законом не визначено, які органи повинні здійснювати перерахування та виплату вказаного підвипдення, не приймаються колегією суддів, оскільки згідно п.п.7 п.2.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах управління відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахування) і виплачує пенсії, допомогу на поховання та інші соціальні виплати відповідного до чинного законодавства.

В межах доводів апеляційної скарги підстав для зміни або скасування рішення суду в частині, в якій воно оскаржено, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1ст. 307, ст.ст.308, п.1 ч.І ст.31'4, ст.31-5 ЦШС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі Кіровоградської області відхилити, а постанову Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

Судді:

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2