РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 2-365/10

пр. № -

23 лютого 2010 рокуСвятошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючої судді : Т.О. Величко

при секретарі: І.М. Коробій,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Представництва «ЗТЄ корпорейшн» в Україні про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач у справі звернувся до відповідача у справі з позовом про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що перебував у трудових відносинах з відповідачем на підставі укладених письмових трудових договорів, обіймаючи посаду першого заступника голови Представництва «ЗТЄ корпорейшн» в Україні з 01.08.2007 року по 30.06.2009 року, та виконуючи обов»язки передбачені трудовим договором. Зазначав, що зауважень до якого роботи у відповідача не було, неодноразово виплачувались премії. З посадовими інструкціями та правилами внутрішнього трудового розпорядку його ознайомлено не було. Обсяг повноважень йому було визначено в усному порядку Головою Представництва при прийомі на роботу. Зазначав, що у липні 2009 року, головним бухгалтером без попереднього повідомлення йому було надано копію наказу про звільнення за прогул та видано трудову книжку з записом про звільнення. Зазначав, що до наказу про звільнення було долучено акт від 01.06.2009 року про його відсутність на робочому місці з 01.06.2009 року по 30.06.2009 року та акт про відмову ним написати письмові пояснення щодо відсутності на робочому місці, які йому протягом місяця надані не були. Вважаючи що з боку відповідача було порушено норми трудового законодавства позивач звернувся із зазначеним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, надані письмові докази та пояснення надані у судовому засіданні, з урахуванням свідчень свідка.

Представники відповідача позов не визнали, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_1 був відсутній на роботі в офісі за адресою м. Київ вул. Ризька,8а протягом з квітня 2009 року, але ж офіційно було зафіксовано відсутність позивача на робочому місці з 01.06.2009 року по 08.07.2009 року, що позивач не отримував жодних завдань або доручень, а ні від Голови Правління, а ні від керівництва Товариства, у тому числі і доручень, які б передбачали відсутність позивача ОСОБА_1 на робочому місці. Відповідачем у зв»язку з відсутністю позивача без поважних причин, з 01.06.2009 року по 30.06.2009 року складено відповідні акти, про відсутність відповідача у цей період на робочому місці. На телефонні дзвінки позивач не відповідав до офісу у червні 2009 року не з»являвся. Також повідомляли, що позивачу обсяг роботи визначав Голова Правління і останній мав діяти лише за його дорученнями. Також зазначали, що протягом з квітня 2009 року по червень 2009 року включно відповідач будь-яких доручень позивачу не надавав, і про обсяг виконуваної роботи позивачем йому не відомо, про що надав письмові заперечення проти позову ( а.с.38-43).

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, встановив наступне.

Судом встановлено, що згідно трудового договору ( а.с.45-47), наказу ( а.с.44) позивача у справі ОСОБА_1 прийнято на посаду першого заступника голови представництва з 01.08.2007 року по 01.11.2008 року. Як передбачено у п.1.2.,2.1.4.Трудового договору ( а.с.45) ОСОБА_1 прийнято на посаду першого заступника голови представництва для виконання видів робіт відповідно до посадової інструкції, чесно, сумлінно й вчасно виконувати трудові обов»язки відповідно до посадової інструкції, накази і розпорядження свого безпосереднього начальника й керівництва представництва, а також додержуватись внутрішніх інструкцій Представництва.

Судом встановлено у судовому засіданні з пояснень сторін у справі, що зазначений трудовий договір був продовжений сторонами договору у порядку ст.39? КЗпП України

Як вбачається із пояснень сторін у справі та свідків посадові інструкції позивача ОСОБА_1, який обіймав посаду першого заступника голови Представництва письмово викладені не були, позивача усно було повідомлено Головою Представництва про обсяг його посадових обов»язків при прийомі на роботу.

Судом встановлено, що за час роботи позивача на займаній посаді, заходи дисциплінарного впливу до нього не застосовувались.

Судом встановлено, що згідно наказу про звільнення (а.с.6) позивача у справі ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади 01 липня 2009 року, за прогул без поважних причин, що мав місце з 01.06.2009 року по 30.06.2009 року, в порядку ч.4 ст. 40 КЗпП України. Підставою звільнення були: доповідна начальника відділу кадрів ОСОБА_2, акт про відсутність на роботі ОСОБА_1, акт про відмову ОСОБА_1 надати письмове пояснення.

Як зазначено у запереченнях проти позову наданих відповідачем ( а.с.39) позивач у справі у період з квітня 2009 року по липень 2009 року був відсутній на своєму робочому місці, а саме: м. Київ вул. Ризька,8а, проте офіційно зафіксовано відсутність позивача на роботі було здійснено у червні 2009 року, при цьому позивач не отримував жодних завдань або доручень від Голови Представництва та від керівництва.

Судом встановлено із пояснень сторін у справі, та звіту-рахунку позивача у справі (а.с.140), що за період з квітня 2009 року по травень 2009 року включно та 12.06.2009 року було поповнено особовий рахунок позивача.

Згідно ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення : догана, звільнення.

Підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності досить, щоб був зафіксований сам факт порушення, водночас наслідки порушення враховуються при визначенні тяжкості дисциплінарного проступку та виборі дисциплінарного стягнення.

Як передбачено п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року №9 зі змінами та доповненнями «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом усього робочого дня без поважних причин.

Згідно ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв»язку із тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ч.4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як вбачається із матеріалів справи, наданих письмових доказів у наказі про звільнення позивача у справі ОСОБА_1А, (а.с.6) підставою звільнення зазначено акт про відсутність позивача у справі на робочому місці. У якості доказів відсутності на робочому місці позивача у справі подано акти від 18.06.2009р, 19.06.2009р, 22.06.2009 р, 24.06.2009р, 26.06.2009 р,( а.с.61-65) де зазначено про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці з 01.06.2009 року по 26.06.2009 року, а також акт від 30.06.2009р (а.с.72) про відмову позивача у справі надати пояснення про відсутність на робочому місці з 01.06.2009 р по 30.06.2009 року.

Як вбачається із матеріалів справи, пояснень сторін у справі посадові обов»язки позивач ОСОБА_1 виконував в межах наданих в усному порядку обсягів повноважень Головою Представництва. Позивач у справі, як перший заступник керівника займався пошуком нових клієнтів, ведення з ними переговорів щодо укладення договорів, здійснення супровід договорів. Такі обов»язки позивач у справі згідно пояснень сторін у справі та свідків міг виконувати, як в офісі на робочому місці так і поза його межами.

Судом встановлено, що згідно відповідей на адвокатський запит (а.с.137,138,139,) позивач у справі зустрічався із відповідними представниками юридичних осіб та вів з ними переговори. Копій адвокатських запитів до зазначених юридичних осіб, з відміткою про їх реєстрацію суду надано не було. З пояснень свідка ОСОБА_3 Хюнкай, Голови Представництва встановлено, що останній будь-яких доручень позивачу у справі не надавав, позивач перед ним про проведену роботу з квітняі 2009 року не звітував.

Як вбачається із показань свідків ОСОБА_4 Сяохан та ОСОБА_5В, ОСОБА_2 ОСОБА_6 останні не бачили позивача у справі на робочому місці з квітня 2009 року по липень 2009 року.

Свідок ОСОБА_2 повідомила суду, що обіймає посаду начальника відділу кадрів, що електронна система входу до офісу працівників, дозволяє контролювати присутність працівників на робочих місцях. Зазначала, що на неодноразові нагадування позивачу у справі зареєструватися у електронній системи входу, ним зазначене зроблено не було. Зазначала, що у зв»язку із відсутністю позивача на робочому місці, не повідомленням про поважні причини відсутності у червні 2009 року на адресу позивача надсилалися рекомендовані листи з актами про відсутність на робочому місці (а.с.66-71). Згідно матеріалів справи, один з яких отриманий позивачем у справі ОСОБА_1 (а.с.66).

Судом встановлено, що згідно інформації УДППЗ «Укрпошта» (а.с.91) зазначено, що листи з оголошеною цінністю видані 24.06.2009 року отримав особисто ОСОБА_7. Як повідомляла у судовому засіданні представник позивача у справі, що зазначеному зворотньому повідомленні не підпис позивача ОСОБА_1, оскільки у нього багато родичів, і цей лист міг бути отриманий ними і підпис також поставлений іншою особою, належних доказів про спростування вищевказаної інформації УДППЗ «Укрпошта», суду надано не було.

Як вбачається із пояснень свідка ОСОБА_8 Юйдань, останній знає позивача, як заступника Голови Представництва, бачив останній раз на робочому місці у червні 2009 року, заходив до нього у кабінет.

Як вбачається із показань свідка ОСОБА_7, яка з квітня 2009 року працює референтом у відповідача, та на неї покладено обов»язки щодо пропуску осіб у приміщення офісу, у разі, якщо сторонні особи не приходять на запрошення працівників Представництва і які не занесенні до Терміналу, та не зареєстровані їх відбитки пальців. Свідок зазначала що з квітня 2009 року не бачила позивача у справі у приміщенні офісу по вул. Ризькій,8а у м. Києві, двері позивачу не відчиняла.

Судом встановлено, що відповідачем акти про відсутність на робочому місці позивача ОСОБА_1 були складені 18.06.2009 року, 19.06.2009р, 22.06.2009 р, 24.06.2009р, 26.06.2009 р,( а.с.61-65) де зазначено про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці з 01.06.2009 року по 26.06.2009 року, а також акт від 30.06.2009р (а.с.72) про відмову позивача у справі надати пояснення про відсутність на робочому місці з 01.06.2009 р по 30.06.2009 року

У судовому засіданні встановлено, що у офісі відповідача за адресою м. Київ вул. Ризька,8а, встановлено Термінал входу до офісу за допомогою прикладення відбитку пальця, зазначену систему було введено в експлуатацію із поступовим випробуванням у квітні-червні 2009 року. Як повідомив у судовому засіданні відповідач, що і підтвердив позивач ОСОБА_1 до зазначеної бази даних його данні занесенні не були, у зв»язку із їх не наданням. Також позивач у справі повідомив суд, що він без перешкод проходів у офіс на своє робоче місце з квітня 2009 року по липень 2009 року, йому двері відчиняв секретар, або двері були відчинені, зазначене він робив швидко і його мало хто бачив, оскільки він знаходився у своєму кабінеті, до нього ніхто не заходив. На питання суду до позивача, скільки годин на день позивач перебував на робочому місці, які доручення виконував, яким чином звітував перед Головою Представництва та керівництвом повідомив, що він обіймав посаду першого заступника Голови Представництва, що оскільки це керівна посада та обсяг його повноважень були визначені Головою Представництва в усному порядку, він і виконував свої повноваження, проводив переговори, займався пошуком клієнтів, і не мав звітувати про свою присутність або відсутність на робочому місці в офісі перед підлеглими, лише перед Головою Представництва, що він і робив по телефону.

Також позивач у судовому засіданні стверджував, що оскільки він міг виконувати свої обов»язки і поза межами офісу, він вів переговори, зустрічався з потенційними клієнтами поза межами офісу, або міг бути на роботі декілька годин, доповідав по телефону Голові Представництва про виконану роботу, то він міг згідно своїх повноважень бути відсутнім на робочому місці.

У якості доказів про виконання дорученої роботи позивачем у справі надано суду електронну переписку його з Головою Представництва, як доказ того, що про виконану роботу він доповідав шляхом надіслання. Так згідно (а.с.143-148) позивач у справі звітував про виконану роботу за 2007 рік, дата та час відправлення на листах відсутні. Згідно електронного листа ( а.с.149) міститься інформація про план роботи з відміткою про відправлення у 2007 році. Згідно електронних листів ( а.с.151-164) без інформації про відправлення, позивач у справі звітував перед Головою Представництва у 2007 році. Згідно електронних листів ( а.с.164-174) позивач у справі звітував перед Головою Представництва про виконану роботу у 2008 році, з них (а.с.165,173) з відміткою про відправлення. Згідно електронних листів (а.с.175-186) позивач у справі звітував перед Головою Представництва у січні-лютому 2009 року, з них ( а.с.178,179) з відміткою про відправлення.

Електронних звітів за період з березня 2009 року по липень 2009 року позивачем у справі до суду надано не було, та було повідомлено, що звітував перед керівництвом по телефону, про що заперечував свідок у справі ОСОБА_3 Хюнкай Голова Представництва.

На питання суду до відповідача, у зв»язку з чим позивача у справі було звільнено із займаної посади, а не застосовано заходи дисциплінарного впливу, відповідачем було повідомлено, що відсутність позивача на робочому місці не вперше, що у 2008 році, позивач перебував за кордоном на навчанні, і відповідача про це не повідомив та надав заяву, щодо не застосування до нього заходів дисциплінарного впливу, і Головою Представництва, відсутність позивача на роботі було вибачено, але зазначено трапилося вдруге ( а.с.78).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено доказами позивач у справі ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці, що оформлено документально з 01.06.2009 р по 30.06.2009 року, з»явився до офісу лише 08.07.2009 року, для отримання трудової книжки, належних доказів присутності на робочому місці за адресою вул. Ризькій, 8а у м. Києві, обсягу виконаної роботи за червень 2009 року суду не надав, доказів поважності відсутності на робочому місці до суду не подав.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 40,147,148 КЗпП України, ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 88, 208-209, 212-215, 294,295 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва, шляхом подачі заяви на апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня подачі заяви на апеляційне оскарження, або у порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: Т.О.Величко