АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2010 року колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Приходченко А.П.

суддів Лаченкової О.В., Басуєвої Т.А.

при секретарі Солодової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2010 року по справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

ВАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2010 року позовні вимоги ВАТ «Державний ощадний банк України» задоволено та стягнуто з відповідача на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість по кредитному договору в розмірі 4056 грн., судовий збір в розмірі 51 грн. та 120 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 27 жовтня 2006 року був укладений кредитний договір № 95, про надання їй грошових коштів в розмірі 5000 грн. Цього ж дня був укладений договір поруки між позивачем та ОСОБА_2 відповідно до якого, поручитель ОСОБА_2 бере на себе прямі зобов'язання відповідати перед Кредитором по зобов'язанням боржника по кредитному договору № 95 від 27 жовтня 2006 року.

Кредитні зобов'язання ОСОБА_3 були не виконанні.

22 лютого 2009 року боржник ОСОБА_3 померла.

Станом на 8 квітня 2010 року сума заборгованості за кредитним договором № 95 від 27 жовтня 2006 року складає 4056 грн., а саме 3 429 грн. заборгованість по кредиту и 627 грн. заборгованість по відсоткам.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що необхідно задовольнити вимоги позивача з наступних підстав.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Пунктом 3.1. договору поруки від 27 жовтня 2006 року передбачено, що поручитель відповідає по зобов'язанням кредитора в повному обсязі.

Згідно положень ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржника.

Відповідно до ч.2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що ї боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що оскільки ОСОБА_2 є поручителем по кредитному договору між позивачем та ОСОБА_3, а боржник помер, тому відповідач відповідає в повному обсязі по кредитному договору. Отже позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, судом було вірно зазначено, що пояснення відповідача, що вона є неналежним відповідачем і мають бути відповідати за кредитним зобов'язанням спадкоємці померлої боржниці не мають юридичного правового значення по суті, так як позивач із позовом звертається не до ОСОБА_3, а до поручителя ОСОБА_2

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд правильно вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Колегія суддів вважає, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень по ним.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Крім того приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: