Справа № 2- 990 2010 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2010 року Соломянський районний суд м.Києва в складі: головуючого- судді- ОСОБА_1

при секретарі - Волковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Національної акціонерної компанії Надра України», 3-я особа: ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка в січні 2010 року звернулася до суду з позовом і просила поновити її на роботі на посаді заступника начальника управління корпоративних прав та договірної роботи - начальника відділу корпоративних прав Департаменту правового забезпечення НАК»Надра України»та стягнути 20 000гр. в відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні в день ухвалення рішення збільшила розмір позовних вимог і просила стягнути з відповідача також середній заробіток за час вимушеного прогулу по день ухвалення рішення судом.

Посилається в позові на те, що наказом № 12-к від 26.03.2008 року вона була прийнята на роботу в НАК «Надра України» на посаду начальника відділу корпоративних прав та договірної роботи Департаменту правового забезпечення.

Наказом № 196-к від 11.06.2008 року була переведена на посаду заступника начальника управління корпоративних прав та договірної роботи - начальника відділу корпоративних прав Департаменту правового забезпечення.

Наказом №220-к від 11.12.2009 року вона була звільнена з займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України.

При звільненні її з роботи відповідачем були порушені вимоги ст.49-2 КЗпП України, а саме: при попередженні про майбутнє вивільнення та при звільненні їй не була запропонована інша робота.

Крім того, не було враховане її переважне право на залишення на роботі, т.я. ч.І ст.42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв»язку зі змінами в організації виробництва і праці

переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Незаконне звільнення з роботи порушило її життєві зв»язки. На протязі тривалого часу вона перебуває в дуже великому психологічному та психічному напруженні, втратила віру у власну особистість та професійну придатність, що потребує певного часу для реабілітації.

Звільнення з роботи з таких підстав її дуже пригнічує, що унеможливлю- пошук іншої роботи.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала.

Посилається на те, що на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП Україні позивачка була своєчасно попереджена про наступне звільнення у звязку зі скороченням чисельності працівників за 2 місяці.

Положення ст.49-2 КЗпП України відповідачем були дотримані в повному обсязі.

Повідомлення про скорочення та подальше звільнення з роботи було вручено позивачці 09.10.2009 року, тобто з дотримання: строку,визначеного законодавством.

Рішення про скорочення штату по компанії було прийнято на засіданні правління НАК «Надра України» 21.09.2009 року, на якому було затверджено нову організаційну структуру компанії та прийнято рішення про скорочення штату працівників.

Вважає, що позивачка в силу низької продуктивності праці систематичного порушення трудової дисципліни та неналежну поведінку,не мала переважного права на залишення на роботі, оскільки роботою були забезпечені більш добросовісні та кваліфіковані співробітники.

Інша робота позивачці не була запропонована в зв'язку з її відсутністю.

Виходячи з цього, просить в позові відмовити.

Вважає також, що з вини підприємства позивачка моральних страждань не зазнавала і не могла зазнати, а тому просить відмовити в позові і в цій частині.

3-я особа про наявність спору в суді та час розгляду справи був сповіщений належним чином«. Участі в розгляді справи не прийняв і свого представника до суду не направив, а тому суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноважених ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в т.ч. ліквідації,реорганізації,банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Встановлено, що позивачка на підставі наказу № 12-к від 26.03.2008 була прийнята на роботу в НАК «Надра України» на посаду начальника відділу корпоративних прав та договірної роботи Департаменту правового забезпечення.

Наказом № 196-к від 11.06.2008 року була переведена на посаду заступника начальника управління корпоративних прав та договірної роботи

начальника відділу корпоративних прав Департаменту правового забезпечення.

Рішенням правління НАК»Надра України» від 21.09.2009 року було затверджено нову організаційну структуру компанії та прийнято рішення про скорочення штату працівників, посади яких не ввійшли до нового штатного розкладу.

09.10.2009 року позивачка була повідомлена про майбутнє вивільнення під розписку.

Наказом №220-к від 11.12.2009 року вона була звільнена з займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України.

/ а.с. 5- 8 /

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, і водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника з шаченням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Встановлено, що дана вимога закону відповідачем при скороченні численності працівників щодо позивачки була дотримана.

Так, відповідно до ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 6.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових зборів» при згляді трудових спорів, повязаних зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП раїни, суди зобовязані зясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце іни в організації праці, зокрема ліквідація, реорганізація або зепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату ацівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом юнодавства, що регулюють вивільнення працівника.

Позивачка в судовому засіданні факту скорочення чисельності та штату працівників у відповідача, не оспорює.

Будь-яких підстав сумніватися в цьому у суду також немає.

Посилаючись на дану норму закону в обґрунтування вимог про $аконність звільнення, позивачка будь-яких доказів, які б свідчили про її :ьш високу кваліфікацію та продуктивність праці, суду не надала.

Крім того, не обгрунтувала, перед ким вона мала переважне право на залишення на роботі в зв»язку зі скороченням штату і з яких підстав.

Не встановлено таких обставин і судом.

Судом встановлено, що на момент звільнення позивачки з роботи в апараті управління компанії існувало 5 вакансій, в т.ч. за спеціальністк позивачки 2 вакансії: заступник начальника відділу правового забезпечення та корпоративних прав управління корпоративних прав та ліцензування Департаменту правового забезпечення та головного спеціаліста відділ; судового захисту управління судового захисту Департаменту правового забезпечення.

Позивачка суду пояснила, що за своєю спеціальністю вона могла зайняті дані посади, однак вони їй запропоновані не були.

Представник відповідача даних обставин в судовому засіданні не заперечувала.

Пояснила при цьому, що посада заступник начальника відділу правового забезпечення та корпоративних прав управління корпоративних прав та ліцензування Департаменту правового забезпечення була запропоновані ОСОБА_4, посада якої також підлягала скороченню.

При цьому адміністрація виходила з того, що ОСОБА_4 до введення нового штатного розкладу займала посаду начальника цього відділу і мала більший безперервний строк роботи в компанії.

Посада головного спеціаліста відділу судового захисту управління судового захисту Департаменту правового забезпечення була запропоновані ОСОБА_5 з тих же підстав: до введення нового штатного розкладу воні займала посаду начальника цього відділу і має більш тривалий ті безперервний стаж роботи в компанії.

Позивачка в судовому засіданні не спростувала доводів представника відповідача з цього приводу і не заперечувала, що переважного права на залишення на роботі перед даними особами вона не має.

Крім того, з точки зору ст. 40 ч.І КЗпП України при працевлаштуванні осіб, які підлягають звільненню в зв»язку зі змінами в організації! виробництва, на вакантні посади і робочі місця, не діють правила пре переваги на залишення на роботі, встановлені ст.42 кодексу.

З цього слідує, що при працевлаштуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які також підлягали звільненню, на вакантні посади, адміністрація не повинна була обговорювати питання про переваги на залишення на роботі.

Таким чином, і з цих підстав твердження позивачка не можуть бути прийняті до уваги.

Враховуючи вищевикладене, а також дану норму закону, суд приходить до висновку, що відповідачем при проведенні скорочення чисельності та штату працівників та звільнення позивачки з роботи законодавство, ще регулює вивільнення працівників, було дотримано.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивачки.

Відповідно до ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору та підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП України може бути проведено лише за

попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Ст.43-1 кодексу встановлено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного профспілкового органу допускається у випадку звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві.

Судом встановлено і це підтверджується витягом з протоколу № 11 засідання профкому первинної профспілкової організації апарату управління НАК»Надра України» від 09.10.2009 року позивачка на підставі поданої нею заяви була виключена з членів первинної профспілкової організації апарату, правління НАК»Надра України».

Позивачка дані обставини в судовому засіданні підтвердила.

/ а.с. 30 /

При таких обставинах суд вважає звільнення позивачки без попередньої згоди профспілкового органу таким, що відповідає вимогам ст.43-1 КЗпП України.

Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі,якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань,втрати нормальних життєвих звязків та потребують додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи обставини та підстави звільнення позивачки з роботи, висновки суду про законність дій адміністрації відповідача при звільненні та відсутність підстав для задоволення позову, суд приходить до висновку і про відсутність підстав для задоволення вимог позивачки в частині відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.40 п.1, 43, 43-1, 49-2, 232-235, 237-1 КЗпП України, ст.ст.57-60,209,212-214 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_2 до Національної акціонерної компанії «Надра України» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя