Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-5293/2010р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2010 р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі Омарбековій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ПАТ КБ „ПриватБанк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,

В С Т А Н О В И В:

22.09.2009р. ПАТ КБ „Приватбанк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 13.03.2008р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитно заставний договір № DN81AR19270156, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 47536,00 грн. з терміном повернення до 12.03.2015р. та зі сплатою згідно графіку погашення щомісячно та відсотків за користування кредитом. На забезпечення виконання умов кредитно заставного договору відповідачем в заставу був переданий автомобіль марки ВАЗ, модель 210994-20, 2007р.в., тип ТЗ: легковий седан, № кузов/шасі: Y6D0623, державний номер НОМЕР_1. Зі свого боку позивач виконав, передбачені кредитним договором умови та передав відповідачу грошові кошти в розмірі 47536,00 грн. на купівлю автомобіля, а також на сплату страхових платежів, проте відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобовязання у звязку з чим, у нього виникла заборгованість перед банком. Станом на 09.07.2009р. відповідач мав загальну заборгованість у розмірі 46801грн.83коп., яка складається із заборгованості за: кредитом у розмірі 43674грн.72коп. по процентам за користування кредитом у розмірі 636грн.76коп.; крім того, відповідачу була нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобовязань в розмірі 23 грн. 60 коп., а також штрафні санкції у розмірі 2466 грн.75 коп.

Представник позивача ОСОБА_2 (який діє на підставі доручення від 25.11.2009р.), в наданій суду 09.06.2010р. заяві просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме передати в заклад ПАТ КБ „ ПриватБанк шляхом вилучення у відповідача належне йому на праві власності заставлене майно автомобіль марки ВАЗ, модель 210994-20, 2007р.в., тип ТЗ: легковий седан, № кузов/шасі: Y6D0623, державний номер НОМЕР_1. та в рахунок погашення заборгованості за кредитно заставним договором, звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки ВАЗ, модель 210994-20, 2007р.в., тип ТЗ: легковий седан, № кузов/шасі: Y6D0623, державний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом надання ПАТ КБ „ПриватБанк права укладати від його імені договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ „ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Крім того, в заяві від 09.06.2010р. представник позивача просив вжити часткове скасування заходів забезпечення позову та розглядати справу за його відсутності з винесенням рішення суду в судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_1 в попереднє судове засідання у справі 26.01.2010р. не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в справі є поштове повідомлення про отримання відповідачем судової повістки в попереднє судове засідання.

26.01.2009р. поштою до суду надійшла заява відповідача, в якій він повідомив, що основна частина заборгованості за кредитним договором яка існувала перед банком ним погашена, проте автомобіль було передано працівникам банку, де він знаходиться для реалізації і погашення його кредитних зобовязань, у відповідача існує заборгованість лише за поточний місяць. Крім того, в цій заяві відповідач просив справу розглядати за його відсутністю.

08.02.2010р. до суду поштою надійшла наступна заява відповідача, в якій він зазначив, що в звязку з фінансовими труднощами не має можливості зявитися в судове засідання з розгляду справи, просив суд, вирішити справу по суті та повідомити його про прийняте судом рішення.

В судове засідання 09.06.2010р. відповідач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки відповідач суд не сповістив.

Отже, на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи за відсутністю відповідача.

За такими обставинами, суд вважає за можливе винесення рішення на загальних засадах, оскільки думка відповідача, викладена в письмових заявах, буде врахована при постановлені рішення суду.

Враховуючи викладене, на підставі ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу з винесенням рішення в судовому засіданні за відсутності сторін.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет

застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки,

відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом та заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р., позивач є обтяжувачем як кредитор за забезпеченим рухомим майном зобов'язанням.

Відповідно до ст. З Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р., обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних осіб і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р. предметом обтяження може бути рухоме майно, не вилучене з цивільного обороту, на яке згідно із законодавством може бути звернене стягнення.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до ст. 22, 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р., обтяжувач має право в разі порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; сплату процентів та неустойки; сплату основної суми боргу; відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов'язання або умов обтяження; відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р., звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.2 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р. передбачено можливість продажу обтяжувачем (кредитором) предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Судом встановлено, що 13.03.2008р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитно заставний договір № DN81AR19270156, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 47536,00 грн. з терміном повернення до 12.03.2015р. та зі сплатою згідно графіку погашення щомісячно та відсотків за користування кредитом.

На забезпечення виконання умов кредитно заставного договору відповідачем в заставу був переданий автомобіль марки ВАЗ, модель 210994-20, 2007р.в., тип ТЗ: легковий седан, № кузов/шасі: Y6D0623, державний номер НОМЕР_1.

Зі свого боку позивач виконав, передбачені кредитно заставним договором умови та передав відповідачу грошові кошти в розмірі 47536,00 грн. на купівлю автомобіля, а також на сплату страхових платежів, проте відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобовязання у звязку з чим, у нього виникла заборгованість перед банком.

Станом на 09.07.2009р. відповідач мав загальну заборгованість у розмірі 46801грн.83коп., яка складається із заборгованості за: кредитом у розмірі 43674грн.72коп. по процентам за користування кредитом у розмірі 636грн.76коп.; крім того, відповідачу була нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобовязань в розмірі 23 грн. 60 коп., а також штрафні санкції у розмірі 2466 грн.75 коп.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» на день винесення рішення, тобто на 09.06.2010р. заборгованість відповідача перед банком не зменшилась, а навпаки, зросла та складає 67294, 28 грн. Проте в розрахунках ціни позову (судових витрат) суд буде враховувати первісну ціну позову, оскільки банк позовні вимоги не уточнював.

З огляду на те, що відповідач не виконав належним чином взятих на себе зобовязань за кредитно заставним договором, в своїй письмовій заяві від 26.01.2009р. ОСОБА_1 фактично визнав позовні вимоги, суд вважає за можливе передати в заклад ПАТ КБ „ ПриватБанк шляхом вилучення у ОСОБА_1 належне йому на праві власності заставлене майно автомобіль марки ВАЗ, модель 210994-20, 2007р.в., тип ТЗ: легковий седан, № кузов/шасі: Y6D0623, державний номер НОМЕР_1, а також в рахунок погашення заборгованості за кредитно заставним договором № DN81AR19270156, в розмірі 46801грн.83коп, звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки ВАЗ, модель 210994-20, 2007р.в., тип ТЗ: легковий седан, № кузов/шасі: Y6D0623, державний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом надання ПАТ КБ „ПриватБанк права укладати від імені ОСОБА_1 договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ „ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Також при винесені рішення суду, суд враховує письмову заяву відповідача ОСОБА_1 від 26.01.2009р., в якій він фактично визнав позовні вимоги та зазначив, що автомобіль вже передано працівникам банку для реалізації і погашення кредитних зобовязань відповідача.

При винесені рішення суду, суд приймає до уваги положення ст. 61 ЦПК України, яка зазначила, що обставини, які визнані стороною по справі, не потребують доказування судом.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, суд вважає за можливе частково скасувати заходи забезпечення позовних вимог, прийняті ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 23.09.2009р. в частині накладення арешту на автомобіль марки ВАЗ, модель 210994-20, 2007р.в., тип ТЗ: легковий седан, № кузов/шасі: Y6D0623, державний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, оскільки існування заборони відчуження автотранспортного засобу унеможливить в подальшому виконання цього рішення суду.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що для позивача ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 23.09.2009р. була відстрочена сплата цих витрат, а даним рішенням позовні вимоги задоволено в повному обсязі, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 468грн. 02коп. (1% від цини позову) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 530, 589, 590, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, ст. 2, З, 5, 20, 22, 23, 24, п.2 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003р., ст. ст. 8, 10, 11, 60, 61, 88, 169, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ПАТ КБ „ПриватБанк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави задовольнити.

Передати в заклад ПАТ КБ „ ПриватБанк шляхом вилучення у ОСОБА_1 належне йому на праві власності заставлене майно автомобіль ВАЗ, модель 210994-20, 2007р.в., тип ТЗ: легковий седан, № кузов/шасі: Y6D0623, державний номер НОМЕР_1.

В рахунок погашення заборгованості за кредитно заставним договором № DN81AR19270156 від 13.03.2008р., в розмірі 46801грн.83коп звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль ВАЗ, модель 210994-20, 2007р.в., тип ТЗ: легковий седан, № кузов/шасі: Y6D0623, державний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом надання ПАТ КБ „ПриватБанк права укладати від імені ОСОБА_1 договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ „ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі - 468грн. 02коп та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Заходи забезпечення позову, прийняті ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 23.09.2009р. в частині накладення арешту на автомобіль ВАЗ, модель 210994-20, 2007р.в., тип ТЗ: легковий седан, № кузов/шасі: Y6D0623, державний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 скасувати, в іншій частині ухвалу від 23.09.2009р. залишити без змін.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: Н.В.Ткаченко