Апеляційний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

Іменем України

06 жовтня 2010 року колегія судців судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів :Жигановської О.С., КотікТ.С.

при секретарі Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину будинку, його поділ в натурі, визнання недійсним договору дарування

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 08 червня 2010 рову, -

встановила:

У вересні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, вимоги якого неодноразово уточнював /а.с. 110 т. 1, а.с. 35-36, 98 т. 2/ та остаточно просив:

- визнати спільною сумісною власністю подружжя 62 / 100 ідеальних частин житлового будинку № 27 по вул. Набережній в смт Ружин,

- визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного приміщення,

- поділити будинок в натурі,

- визнати недійсним договір дарування цього будинку, укладеного 02 грудня 1999 року між ОСОБА_2 та її дочкою ОСОБА_3

В обгрунтування позову посилався на те, що 13.09.1983 року ОСОБА_2 придбала 62/100 ідеальних частин спірного будинку. 06.10.1987 року між ним та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб. Під час шлюбу вони провели будівельні та ремонтні роботи, внаслідок чого вартість вказаної частини будинку значно збільшилася. За таких обставин, вважає, що будинок є спільним майном подружжя та відлягає поділу в натурі. Також, зазначив, що ОСОБА_4 під час шлюбу подарувала будинок своїй дочці, не поставивши його до відома. Нотаріус, який реєстрував вказану угоду, в порушення вимог ст. 65 СК України не взяв у нього письмової згоди на відчуження майна. В звязку з цим, вважає договір недійсним.

Рішенням Ружинського районного суду від 08 червня 2010 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на-1/2 частину будинку № 27 по вул. Набережній в смт Ружин, що є спільною сумісною власністю подружжя. Виділено позивачу в натурі 31/100 ідеальних частин цього ж будинку, провівши його розподіл за 1 варіантом судової будівельно-технічної експертизи № 90 від 26.02.2010 року. Виділено позивачу коридор 2-1, санвузол 2-2, кухню 2-3, кладову 2-4, а всього на загальну суму 31563 грн. /з врахуванням інженерного обладнання опалювальний котел, газової колонки, системи опалення/.

Суд зобовязав позивача за його рахунок провести певні ремонтно-будівельні роботи з метою відокремлення виділених приміщень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості ідеальних частин в сумі 10152 грн.

Визнано недійсним договір дарування 62 / 100 ідеальних частин будинку 27 по вул. Набережній в смт Ружин, укладеного 02.12.1999 року між ОСОБА_4 А та ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посилаючись і неправильне застосування норм матеріального права, неповне дослідження судої обставин справи та невідповідність висновків суду вказаним обставинам, просят, рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 вересня 1983 року ОСОБА_5, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_6, придбала 62/ 100 ідеальних частин житлового будинку № 27 по вул. Набережній у смт Ружин. Будинок деревяний, обкладений цеглою, розмір жилої площі - 27,5 кв.м. /а.с. 5-6, 106-107 том 1/.

Даний шлюб було розірвано 07 березня 1984 року /а.с. 166 том 1/.

Сторони по справі - ОСОБА_1З та ОСОБА_1 /Дячук / А.О. перебували в зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 1987 року до 09 липня 2007 року /а.с. 4, 141 том 1, а.с. 139 том 2/. Вони проживали у вищевказаному будинку й за час шлюбу провели певні ремонтні та будівельні роботи.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 90 від 26 лютого 2010 року, вартість заміщення цегляної добудови до житлового будинку № 27 по вул. Набережній в смт Ружин, станом на 31.01.2010 року становить 45090 грн., а основної частини житлового будинку - 26237 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірний будинок істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільної праці подружжя, а тому є їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу в натурі.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КпІПС України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них.

Згідно з вимогами ст. 25 КпШС України, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Аналогічна норма передбачена і ч. 1 ст. 62 СК України.

Для застосування передбачених зазначеною статтею правил, збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна), і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як обєкту, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає зясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості обєкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як обєкту.

Для визнання жилого будинку спільною сумісною власністю подружжя, відповідно до статті 60 ЦПК України, на сторін покладається обовязок доведення обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами можуть бути пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, покази свідків, письмові докази, речові докази, висновки експертів.

З матеріалів справи вбачається, що під час слухання справи, за клопотанням позивача була призначена судова будівельно-технічна експертиза /а.с. 26 том 2/. На вирішення даної експертизи було поставлено б питань, зокрема, щодо збільшення вартості 62 / 100 ідеальних частин житлового будинку № 27 по вул. Набережній в смт Ружин внаслідок проведення будівельних та ремонтних робіт в порівнянні із жовтнем 1987 року /а.с. 31-32 том 2/.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи № 90 від 26.02.2010 року /а.с. 58-78 том 2/ вбачається, що експертом на власний розсуд змінено редакцію поставлених судом запитань. Внаслідок цього, експертом взагалі не було надано відповідь на питання про те, чи збільшилася вищевказана частина будинку внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя.

Незважаючи на вказані обставини, суд першої інстанції, безпідставно взяв до уваги даний висновок експертизи та задовольнив позов. При цьому, в порушення вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України судом не встановлено вартість /на час вирішення спору/ спірного майна до проведення сторонами його поліпшення і після цього. Отже, фактично не було перевірено та встановлено чи відбулося істотне збільшення вартості 62 / 100 ідеальних частин будинку внаслідок спільних трудових, грошових затрат сторін чи затрат другого з подружжя, що є підставою для визнання будинку спільним майном подружжя.

Відповідно до ч. З, 4 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Під час апеляційного розгляду позивачу було роз'яснено його право на заявлення клопотання про проведення додаткової або повторної експертизи, на вирішення якої слід поставити питання про визначення на скільки збільшилася вартість спірної частини будинку, після проведення будівельних та ремонтних робіт. Позивачу було розяснено наслідки невчинення відповідних процесуальних дій.

Проте, ОСОБА_1 не виявив бажання заявити відповідне клопотання, зазначивши, що його влаштовує висновок експертизи № 90 від 26.02.2010 року, з урахуванням якого він просив вирішити справу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання 62 / 100 ідеальних частин житлового будинку № 27 по вул. Набережній в смт Ружин спільним майном подружжя, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цього. В звязку з цим не підлягають до задоволення і вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного будинку та його поділ в натурі.

Слід також зазначити, що ОСОБА_1 забезпечений іншим житлом, оскільки відповідно до договору дарування від 11 травня 1998 року має на праві власності 38 / 100 ідеальних частин в цьому ж будинку № 27 по вул. Набережній смт Ружин /а.с. 171 том 2/.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 КпШС України для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обовязкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

Як було зазначено вище, ОСОБА_1 /Дячук/ А.О. 13 вересня 1983 року придбала 62 / 100 ідеальних частин житлового будинку № 27 по вул. Набережній у смт Ружин /а.с. 506, 106-107 том 1/. При цьому, вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 /а.с. 166 том 1/. "

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 /Дячук/ Л.О. було зареєстровано тільки 06 жовтня 1987 року /а.с. 4 том 1/.

02.12.1999 року ОСОБА_1 /Дячук/ Л.О. подарувала своїй дочці ОСОБА_7 62/100 частин житлового будинку № 27 по вул. Набережній в смт Ружин /а.с. 74, 132, 133, 134 том 1/.

Отже, оскільки на час укладення договору дарування спірний будинок не було визнано, у встановленому законом порядку, спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_1 /Дячук/ А.О., тому нотаріус правомірно не вимагав згоди позивача на його відчуження.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 08 червня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину будинку, його поділ в натурі, визнання недійсним договору дарування.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді

-