Апеляційний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

Іменем України

28 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів Котік Т.С., Микитюк О.Ю.

при секретарі Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємця ОСОБА_3, Баранівського районного центру зайнятості, третьої особи - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Баранівському районі про зобовязання вчинити певні дії

за апеляційними скаргами відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Баранівському районі приватного підприємця ОСОБА_3

на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 16 серпня 2010 року, -

встановила:

25.08.2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, вимоги якого неодноразово уточнював та остаточно просив /а.с. 141-143/:

зобовязати ПП ОСОБА_3 внести записи у трудову книжку про прийняття його на роботу на посаду робітника деревообробного цеху з 30.09.2005 року та про звільнення з роботи з 16.01.2008 року;

зобовязати Баранівський районний центр зайнятості засвідчити підписом посадової особи та печаткою внесені записи у трудову книжку;

визнати нещасний випадок, який стався з ним 05.12.2007 року таким, що повязаний з виробництвом;

зобовязати ПП ОСОБА_3 скласти акт про нещасний випадок на виробництві, оформити його та подати до відділення ВВД ФССНВ України у Баранівському районі;

стягнути з ПП ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 16000 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилається на те, що 30.09.2005 року він влаштувався на роботу до ПП ОСОБА_3 на посаду робітника деревообробного цеху. Робочий день було визначено з 08.00 до 17.00 години, субота та неділя вихідні дні. Заробітна плата виплачувалась щомісячно в сумі 500 грн., про що він розписувався у відомості. 05.12.2007 року біля 14.00 години під час розпилу дошки він отримав закриту травму черевної порожнини, внаслідок чого 11.12.2007 року переніс операцію та тривалий час лікувався. На даний час стан здоровя перешкоджає йому займатися фізичною працею. Оскільки ПП ОСОБА_3 відмовляється внести записи в трудову книжку та скласти акт про нещасний випадок на виробництві, просить позов задовольнити.

Рішенням Баранівського районного суду від 16 серпня 2010 року позов задоволено частково. Зобовязано ПП ОСОБА_3 внести записи у трудову книжку ОСОБА_4 про прийняття його на роботу 30.09.2005 року у деревообробний цех у м. Баранівка, вул. Дубрівське шосе 2а, та про звільнення з роботи 17.01.2008 року за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Зобовязано Баранівський районний центр зайнятості засвідчити підписом посадової особи та печаткою внесені записи у трудову книжку ОСОБА_4 Визнано нещасний випадок, який стався з ОСОБА_4 05.12.2007 року таким, що повязаний з виробництвом. Зобовязано ПП ОСОБА_3 скласти акт форми Н-1 про нещасний випадок, повязаний із виробництвом, який мав місце 05.12.2007 року із ОСОБА_4 Зобовязано ПП ОСОБА_3 оформити та подати вказаний акт до ВВД ФССНВ України у Баранівському районі. Стягнуто з ПП ОСОБА_3 на користь позивача 4000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ВВД ФССНВ України у Баранівському районі просить скасувати рішення в частині визнання нещасного випадку таким, що повязаний з виробництвом та зобовязання скласти акт, і ухвалити нове рішення про відмову у позові. Зазначив, що суд порушив вимоги ст. 22 Закону України Про охорону праці, п.п. 10, 13, 38 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ № 1112 від 25.08.2004 року.

В апеляційній скарзі ПП ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати і відмовити в задоволенні позову. Зазначила, що ОСОБА_4 тимчасово виконував роботу у деревообробному цеху. Вона не мала наміру приймати позивача на роботу, оскільки він вживав спиртні напої, на роботу приходив не кожного дня. Заяву про прийом на роботу та про звільнення позивач не писав, трудову книжку не надавав. Крім того, суд не зясував обставин нещасного випадку, не вказав, які дані повинні бути зазначенні у акті. Також, суд не звернув увагу на те, що ОСОБА_4 пропустив строк звернення до суду, не ставив питання про його поновлення. Задовольняючи позов, суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки зобовязав внести запис у трудову книжку про звільнення позивача з роботи за власним бажанням, хоча ОСОБА_4 будь-яких підстав звільнення у позові не зазначав.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга ВВД ФССНВ України у Баранівському районі підлягає задоволенню, а скарга ПП ОСОБА_3 частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Судом встановлено, що ЗО вересня 2005 року ОСОБА_4, на підставі усного трудового договору, був прийнятий на роботу до ПП ОСОБА_3 на посаду робітника деревообробного цеху, отримував щомісячно заробітну плату. Робочий день йому визначено з 08.00 до 17.00 години, субота і неділя - вихідні дні. Безпосереднім керівником позивача був ОСОБА_5, який обіймав посаду завідуючого виробництвом деревообробного столярного цеху, що належав ПП ОСОБА_3

Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, допитаних судом першої інстанції свідків та матеріалами кримінальної справи, порушеної відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 172, ч. 1 ст. 366 КК України та ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 272 КК України.

Так, з постанови Богунського районного суду м. Житомира від 08 травня 2009 року вбачається, що ОСОБА_3 являючись фізичною особою - приватним підприємцем, який використовує найману працю, в порушення вимог ст. 24 КЗпП України, у вересні 2005 року прийняла на роботу ОСОБА_4 в деревообробний цех свого підприємства, розташованого по вул. Дубрівське шосе 2а в , м. Баранівка, без укладення трудової угоди. Вона виплачувала позивачу грошову винагороду за виконані роботи без оформлення відповідних бухгалтерських документів. Крім того, у квітні 2007 року ПП ОСОБА_3 також прийняла на роботу ОСОБА_6, без укладення трудового договору.

Під час розгляду кримінальної справи ОСОБА_3 повністю визнала себе винною. Пояснила, що дійсно прийняла на роботу без укладення трудових договорів ОСОБА_4 та ОСОБА_6, виплачувала їм заробітну плату без оформлення бухгалтерських документів /а.с. 5/. Отже, ОСОБА_3 визнала обставини працевлаштування позивача, а тому вони не підлягають доказуванню /ст. 61 ЦПК України /.

Крім того, прокуратурою Баранівського району було проведено перевірку за скаргою ОСОБА_4 та встановлено, що ПП ОСОБА_3 порушила вимоги ст.ст. 47, 48 КЗпП України. У звязку з цим прокурором внесено припис з вимогою негайно усунути виявлені порушення законодавства та внести відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_4 /а.с. 13/. Проте, ПП ОСОБА_3 вимоги припису не виконала.

Згідно до ст. 24-1 КЗпП України у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України.

З п.п. 1, 2, 4, 6, 7, 8, 9 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізлчною особою, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08.06.2001 року /зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.06.200Іроку за №554/5745/ вбачається, що на Державну службу зайнятості покладено обов'язок реєструвати трудові договори між фізичними особами- роботодавпями та найманими працівниками, а також підтверджувати записи, внесені до трудовий книжок найманих працівників фізичними особами-роботодавцями. Фізична особа робить записи до трудової книжки працівника про прийняття на роботу і звільнення з ролти відповідно до укладеного трудового договору, зареєстрованого в установленому порядку в державній службі зайнятості. Записи, внесені фізичною особою до трудової днижки, підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, який зареєстрував трудовий договір і засвідчуються його печаткою.

ПП ОСОБА_3 не виконала приписи вищевказаного закону.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що між ПП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично було укладено трудовий договір, позивач був допущений до роботи, отримував заробітну плату, а тому правильно зобовязав ПП ОСОБА_3 внести запис до трудової книжки позивача про прийняття його на роботу та зобовязання Баранівського районного центру зайнятості засвідчити вказаний запис підписом посадової особи і печаткою.

Разом з тим, зобовязуючи відповідача внести записи про звільнення ОСОБА_4 з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, суд не врахував наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_4 пояснив, що після 05.12.2007 року на роботу він більше не виходив, а тільки 17.01.2008 року приніс листок непрацездатності, який ОСОБА_5 відмовився прийняти. З 17.01.2008 року до даного часу він не працює, оскільки погано себе почуває, неодноразово проходив курс лікування у лікарні та амбулаторно. Із заявою про звільнення з роботи ні до роботодавця, ні до завідуючого виробництвом деревообробного цеху не звертався. Зазначив, що хотів звільнитися з роботи за станом здоровя.

З уточненої позовної заяви ОСОБА_4 вбачається, що він просив внести запис до трудової книжки про звільнення його з роботи 16.01.2008 року. При цьому, позивачем не вказана підстава припинення трудового договору, передбачена ст. 36 КЗпП України /а.с. 141-143/.

За таких обставин, вимоги ОСОБА_4 в частині внесення запису до трудової книжки про його звільнення та зобовязання Баранівського районного центру зайнятості посвідчити вказаний запис - не підлягають до задоволення. Рішення в цій частині необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України /ст. 4 ЦПК України/. Зокрема, законом визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

На підставі ст. 22 Закону України Про охорону праці роботодавець повинен організовувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими обєднаннями профспілок.

Згідно з п. 13 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 25.08.2004 року № 1112, обстеження місця нещасного випадку, одержання пояснень потерпілого, свідків та причетних до нещасного випадку осіб, зясування обставин і причин нещасного випадку, визначення, чи повязаний цей випадок з виробництвом, установлення осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці та складання акту розслідування нещасного випадку віднесено до компетенції утвореної роботодавцем комісії з розслідування нещасного випадку. У судовому порядку факт нещасного випадку встановлюється лише у разі ліквідації підприємства-роботодавця (ч. 2 п. 26 Порядку).

У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішується посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обовязковим для роботодавця та може бути оскаржено в суді / ч.ч. 3,4 ст. 22 Закону України Про охорону праці, п.п. 37, 38 Порядку /.

Отже, законодавцем встановлено спеціальний порядок відновлення прав | робітника, у випадку відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок.

З матеріалів справи вбачається, що ПП ОСОБА_3 не припинила свою діяльність. ОСОБА_4 пояснив суду, що він не звертався до органу державного нагляду за охороною праці із відповідною заявою.

За таких обставин, колегія суддів відмовляє в задоволенні вимог ОСОБА_4 про визнання нещасного випадку таким, що повязаний з виробництвом, зобовязання ПП ОСОБА_3 скласти акт про нещасний випадок, оформити та подати його до ВВД ФССНВ України у Баранівському районі.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено, що внаслідок тривалого порушення трудових прав позивача з боку ПП ОСОБА_3, ОСОБА_4 переніс моральні страждання, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З врахуванням обсягу, характеру та тривалістю завданих ОСОБА_4 моральних страждань, засад розумності, виваженості та справедливості, вимог п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за № 4 від 31 березня 1995 року (з послідуючими змінами), колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу з 4000 грн. до 1000 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції також не звернув увагу на наступне.

З п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів вбачається, що встановлені ст. ст. 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

У разі пропуску з поважних причин цього строку, суд може його поновити /ст.233 КЗпП України /.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом 25 серпня 2009 року, хоча про порушення своїх трудових прав дізнався у січні 2008 року.

Під час апеляційного розгляду позивач пояснив, що він не міг своєчасно звернутися до суду, оскільки внаслідок отриманої травми тривалий час перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. Наведене підтверджується медичною карткою ОСОБА_4, листком непрацездатності, консультативними висновками спеціаліста від 12.03.2008 року та від 29.09.2010 року, висновком експерта /а.с. 7, 9-12, 38, 70, 71-72, 240/.

За таких обставин, пропущений позивачем строк звернення до суду підлягає поновленню.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Баранівському районі задовольнити.

Апеляційну скаргу ПП ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 16 серпня 2010 року скасувати частково та ухвалити нове рішення.

Поновити ОСОБА_4 строк звернення до суду.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 про зобовязання ПП ОСОБА_3 внести запис у трудову книжку позивача про звільнення його з роботи та засвідчення цього запису Баранівським районним центром зайнятості, про визнання нещасного випадку таким, що повязаний з виробництвом, про зобовязання ПП ОСОБА_3 скласти акт про нещасний випадок форми Н-1, оформити та подати його до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Баранівському районі.

Змінити рішення Баранівського районного суду від 16 серпня 2010 року в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди та судових витрат.

Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 42 грн. 50 коп. та 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Залишити без змін рішення Баранівського районного суду від 16 серпня 2010 року в частині зобовязання ПП ОСОБА_3 внести запис в трудову книжку ОСОБА_4 про прийняття його на роботу та зобовязання Баранівського районного центру зайнятості засвідчити вказаний запис.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Судді