№ 2-1574/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2010 року м. Дніпродзержинськ .

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська у складі головуючого судді Подобєд О.К., при секретареві Севастьяновій Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпродзержинську справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Баглійської районної ради міста м Дніпродзержинська про визнання незаконними дій та стягнення невиплачених коштів на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Баглійської районної ради міста Дніпродзержинська, у якому просив визнати незаконними дії відповідача, стягнути щорічну разову допомогу на оздоровлення у розмірі 4-кратних мінімальних заробітних плат, оскільки

приймав участь у ліквідації наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС, в результаті чого йому надано статус громадянина, постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії,встановлено 3 групу інвалідності. Згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він повинен щорічно отримувати допомогу на оздоровлення у розмірі 4-кратних мінімальних заробітних плат.

23лютого 2010 року позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Баглійської районної ради міста Дніпродзержинська з заявою про здійснення перерахунку одноразової допомоги на оздоровлення за 2002-2009 роки, та виплати одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, за шкоду, заподіянуздоров'ю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, але йому було відмовлено з посиланням на Закони України „Про Державний бюджет України» за відповідні роки,та постанову Кабінету Міністрів України № 562.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заявлений позов підтримав повністю, просив стягнути з відповідача недоотриману щорічну разову допомогу на оздоровлення за 2002-2009 роки у розмірі 4 мінімальних заробітних плат.

Представник відповідача заявлений позов не визнала та пояснила, що позивачеві призначена та виплачена щорічна допомога на оздоровлення у відповідності з чиннимзаконодавством. До того ж вказала, що позивачем пропущено строк длязвернення до суду за 2002- 2007 роки. В задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії. Він є інвалідом 3 групи внаслідок захворювання, повязаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

На підставі чого, йому була виплачена щорічна допомога на оздоровлення за період 2002-2004 роки у розмірі 21.50 грн. (згідно Постанови КМУ № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період2005-2006 роки у розмірі 90.00 грн. щорічно (Постанова КМУ від 12.07.2005 р. № 562).

Позивач, як інвалід III групи, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 ( в редакції від 20червня 1996 року ) має право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Відповідач при виплаті щорічних виплат на оздоровлення діяв відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян», які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанов Кабінету Міністрів від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та від 12 липня 2005року за № 562 «Про щорічну допомогу і оздоровленнягромадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод визначаються виключно законами України. Відповідно до ч.3 ст. 22 Конституції при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Кабінет Міністрів України не уповноважений, встановлений Законом України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зменшувати встановлені останнім розміри доплат,пенсій компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення. Навпаки у ч. 1 ст. 67 зазначеного закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. У вказаному законі викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 50 Конституції кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права наданого вказаним законом, є безпідставним.

Зазначене викладено в рішенні Конституційного Суду України від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій, які фінансуються з бюджетів усіх рівнів насамперед для тих категорій громадян, пенсії, заробітні плати яких (з урахуванням інших джерел доходів) є нижчими від визначених законом чи від прожиткового мінімуму, встановленого законом, порушує вимоги Конституції України. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Зазначене викладено в рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 року

№ 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян), яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), такі положення Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік в тому числі в частині виплати компенсацій і допомоги відповідно до мінімальної заробітної плати (ст. 48 Законом України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ") та в Рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) згідно якого розтлумачено ст. 95 Конституції України, яка в сукупності з ст. 38 Бюджетного кодексу України визначає вичерпний перелік правовідносин які повинні регулюватися законом про Держбюджет- встановлення тільки доходівтавидатків на загальносуспільні потреби, а тому закон про Держбюджет не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, Конституція України не надає закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів, а тому Положення Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними.

Таким чином, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у виплаті позивачу одноразової допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат за 2002-2009 роки, передбаченої ст. 48 Закону України „ Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофиі виходить з того що згідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 року № 936 « Про порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастроф» виплата громадянам щорічної допомоги на оздоровлення проводиться управлінням праці та соціального захисту населення рай (міськ) держадміністрацій за місцем реєстрації (проживання).

Доводи позивача про пропущення строків позовної давності є необґрунтованим, оскільки відповідно до ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно п. 4 ст. 4 ЦК України, якщо постанова Кабінету міністрів суперечить положенням

ЦК або іншому закону, застосовуються відповідні положення ЦК або іншого закону.

При таких обставинах суд вважає, що позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, встановленому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У звязку з відмовою виплатити позивачу допомогу на оздоровлення у розмірі, встановленому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян», які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», були порушені його права.

Дії відповідача в частині відмови виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі, встановленому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2002-2009 роки є неправомірними.

Згідно Рішення Конституційного суду України від 09.09.2010 р. № 19-рп/2010 по справі № 1-40/2010 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами" від 18 лютого 2010 року № 1691 VI, а саме:

пункт 2 розділу І: „Пункт 3 частини першої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., №№ 35-37, ст. 446) виключити;

пункт 2 розділу II: «Після набрання чинності цим Законом адміністративні суди завершують розгляд справ, провадження в яких було відкрито за пунктом 3 частини першої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України. Адміністративні позови, апеляційні та касаційні скарги чи подання, подані до набрання чинності цим Законом до відповідних адміністративних судів в адміністративних справах, передбачених пунктом 3 частини першої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України, і за якими провадження не відкрито, передаються цими судами до відповідних судів, які здійснюватимуть їх розгляд у порядку цивільного судочинства».

Визнано таким, що не відповідає Конституції України

(с неконституційним), пункт 2 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами" від 18 лютого 2010 року №1691 VI.

Положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами"від 18 лютого 2010 року №1691-VI та Цивільного процесуального кодексу України, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, ухвалення рішення по справі проводиться за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст. 50 , 54 , 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які І постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 2 , 6 , 8 , 9 , 94 , 104 , 159 , 160 , 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управлінняпраці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Баглійської районної ради міста Дніпродзержинська про визнання протиправною бездіяльність, стягнення невиплачених коштів на оздоровлення задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними дії Управління праці тасоціального захисту населення Виконавчого комітету Баглійської районної ради міста Дніпродзержинська щодо відмови в нарахуванні та виплати ОСОБА_1 одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2002-2009 роки .

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Баглійської районної ради міста Дніпродзержинська нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову щорічну допомогу на оздоровлення за 2002 - 2009 рік у розмірі, встановленому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - 4 мінімальних заробітних плати .

Постанова суду може бути оскаржене до апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст постанови складено 28.09.2010 р.

Суддя O.K. ІІодобєд