АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.

суддів Лаченкової О.В., Варенко О.П.

при секретарі Солодової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 в інтересах малолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, Відділ опіки та піклування виконкому Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради про виселення, визнання реєстрації недійсною і скасування реєстрації, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_11 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на частину домоволодіння та земельну ділянку, -

встановила:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 в інтересах малолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про виселення.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на частину домоволодіння та земельну ділянку

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2010 року позовну заяву ОСОБА_6 задоволено, а у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та незаконність рішення суду, ставлять питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, згідно вимог ст. 308 ЦПК України, підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що згідно до дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 жовтня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори спадкоємцем майна померлої ОСОБА_12 є ОСОБА_6, спадкове майно складається з 67/100 частин домоволодіння, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Араратська, будинок № 55.

Після отримання в спадщину 67/100 частин домоволодіння № 55 по вул. Араратській в м. Дніпропетровську, ОСОБА_6 бажав продати вказану частину домоволодіння.

16 жовтня 2001 року ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_2 в якості завдатку 100 доларів США за 67/100 частину вищевказаного будинку.

03 листопада 2001 року ОСОБА_6 отримав в якості завдатку від ОСОБА_2 З 000 доларів США за вищевказану частину спірного будинку. Після укладання договору завдатку ОСОБА_6 передав ОСОБА_2 ключі від домоволодіння, документи на домоволодіння та надав йому довіреність. Згідно доручення від 03 листопада 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 уповноважував ОСОБА_13, розпоряджатися (продати, подарувати, обміняти, здавати в оренду, внайм, користуватися, заставляти) належними йому 67/100 частинами домоволодіння, розташованого в м. Дніпропетровську, вул. Араратська, будинок № 55, за ціну та на умовах на свій розсуд, одержувати та подавати необхідні довідки та документи, подавати від його імені заяви, бути його представником в органах державної та виконавчої влади, щодо реєстрації у відповідності з законодавством правовстановлюючих документів на частину домоволодіння та земельну ділянку, розписуватися за нього, підписувати договір купівлі-продажу, дарування, міни, та інші, одержувати за продане гроші, сплачувати комунальні та інші платежі та виконувати усі інші дії та формальності, пов'язані з дорученням, в тому числі одержувати довідку-характеристику в інвентар бюро та довідку про нормативну вартість земельної ділянку в управлінні земельних ресурсів. Довіреність була видана на три роки і 03 листопада 2004 року втратила чинність.

Відповідно до домової книги в спірному домоволодінні зареєстровані ОСОБА_2 та члени його сім'ї: донька - ОСОБА_3, батько -ОСОБА_4, дружина - ОСОБА_5, малолітні онуки - ОСОБА_7, ОСОБА_8 Крім них в домоволодінні проживають без реєстрації донька ОСОБА_13 - ОСОБА_10 та її чоловік ОСОБА_9

Відповідно договору купівлі-продажу ВКС № 422480 від 25 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 купив 33/100 частин домоволодіння за № 55, що знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Араратська в зв»язку з чим він став власником всього будинку.

ОСОБА_14, яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_6 відповідно до заяви, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 29 серпня 2008 року було направлене офіційне попередження ОСОБА_2 щодо зняття з реєстрації його та всіх членів родини, які зареєстровані в спірному будинку та звільнення його від речей до 10 жовтня 2008 року, для безперешкодного користування та розпорядження ним власником ОСОБА_6

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на частину домоволодіння та земельну ділянку з наступних підстав.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), що діяв на момент укладання договору між сторонами, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Згідно ч.2 ст.47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Статтею 178 ЦК УРСР передбачено, що одним із видів забезпечення зобов'язань є завдаток.

Згідно до ст. 195 ЦК УРСР завдатком визнається грошова сума, що видається однією з договірних сторін в рахунок належних з неї за договором платежів другій стороні в підтвердження укладення договору і в забезпечення його виконання.

Отже суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що не дивлячись на те, що ОСОБА_2 у вигляді задатку була сплачена сума 3100 доларів США і він із сім'єю зареєструвався та став проживати в спірному домоволодінні, здійснював оплату податків та комунальних платежів, як це було передбачено довіреністю, однак договір купівлі-продажу між сторонами не може вважатися укладеним, оскільки був укладений тільки договір завдатку, який виступає засобом забезпечення здійснення в майбутньому договору купівлі-продажу.

При цьому суд вірно зазначив, що не можна прийняти до уваги твердження ОСОБА_2 про те, що він фактично придбав спірне домоволодіння, так як 21 грудня 2001 року оплатив ОСОБА_6 залишкову суму відповідно до договору 2800 доларів США, оскільки суду не надано ніяких доказів щодо оплати цієї суми.

За таких обставин суд дійшов до вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Як було вірно зазначено судом першої інстанції ОСОБА_6 надав довіреність ОСОБА_2 на право користуватися 67/100 частин спірного домоволодіння, однак не надавав права здійснювати реєстрацію в домоволодінні.

За таких обставин суд дійшов до вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_6 підлягають задоволенню.

Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки судом було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та задоволено вимоги ОСОБА_6, то суд дійшов до вірного висновку про необхідність стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

Таким чином, колегія суддів вважає, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень по ним.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Крім того приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяті днів.

Судді