Справа № 22ц-6 Головуюча у І-й інстанції Білінська Г.Б.
Категорія: 57 Доповідач в 2-й інстанції - ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2010р. колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області

у складі: головуючого Каблака П.І.

суддів Кота І.Н., Крайник Н.П.

при секретарі Балюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 26 грудня 2007 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням частково задоволено позов ОСОБА_2 та зобовязано Приватно-комерційну фірму( правильна назва-Приватна торгово-комерційна фірма) «Сальдо» припинити діяльність по виробництву дрібно-розмірних бетонних виробів із застосуванням компонентів, не передбачених дозволом на викиди в атмосферне повітря, по вул. Брюховецькій, 37 у м.Львові.

Позивачка в апеляційній скарзі просить змінити рішення суду та зобовязати відповідача припинити виробництво дрібно-розмірних бетонних виробів у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права, що визначають санітарно-захисну зону, не виконання вимог про відселення мешканців з такої, а недостатність відстані 100 м для такої зони є неможливим для організації відповідачем виробництва бетонних виробів.

Ухвалами суду від 18.03 2008 року та 19.09.2009 року було зупинено апеляційне провадження до вирішення іншої справи в адміністративному порядку, ухвалою від 11.11.2010 року провадження у справі відновлено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки на підтримання апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд встановив, що відповідач займається виробництвом та реалізацією дрібно-розмірних бетонних виробів згідно затвердженого 13.03.1998 року Проекту організації санітарно-захисної зони для «Дільниці виготовлення облицювального каменю», що є необхідною умовою для розміщення промислових підприємств. Однак, перевірками встановлено, що відповідач в процесі виробництва використовував незаконно поліефірні смоли, 5 видів забруднюючих речовин діють поза допустимими нормами за що директора підприємства неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності.

В той же час Шевченківським районним судом м.Львова розглядалася адміністративна справа за позовом ОСОБА_2 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради з участю третіх осіб: ПТКФ «Сальдо», ОСОБА_3, Львівської міської ради про визнання неправомірними та скасування розпоряджень, акту комісії.

Останньою постановою суду від 11.05.2010 року позов задоволено частково та визнано протиправним і скасовано розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 29.12.2005 року за №2180 «Про затвердження акту технічної комісії» та акт комісії Шевченківської районної адміністрації від 16.12.2005 року з прийняття в експлуатацію переобладнаних житлових приміщень, будівель та споруд нежитлового призначення. Суд встановив, що робочий проект реконструкції не виготовлявся та не погоджувався у встановленому порядку зі всіма службами, реконструкція проведена без одержання дозволу на виконання будівельних робіт, таким чином відповідач незаконно почав свою виробничу діяльність, отримав дозволи на викиди забруднених речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел, при цьому санітарно-захисна зона підприємства складає 100 м та включає в себе частину належної позивачці на праві власності земельної ділянки, чим порушують права та інтереси позивачки.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2010 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2, скасовано постанову районного суду в частині незадоволених вимог, прийнято нову постанову, якою визнано протиправним і скасовано розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №2018 від 02.12.2005 року «Про надання дозволу на проведення реконструкції гаражу-майстерні». Апеляційні скарги Шевченківської районної адміністрації та ОСОБА_3 залишено без задоволення. В решті постанова залишена без змін.

Задовольняючи вимоги позивачки про визнання протиправним та скасування розпорядження №2018 від 02.12.2005 року, колегія суддів апеляційного адміністративного суду, постанова якого набрала законної сили з моменту її проголошення, прийшла до висновку, що таке не відповідає вимогам закону та прийняте неповноважним органом.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини незаконної виробничої діяльності відповідача по виробництву дрібно-розмірних бетонних виробів, з недотриманням санітарно-захисної зони, що порушує права та інтереси позивачки, доведено судовими рішеннями (постановами) першої та апеляційної інстанції, які вступили в законну силу, в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги додаткові обґрунтування апеляційної скарги позивачки про те, що відповідно до п.3.4 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом МОЗ України №173 від 19.06.1996 року та п.2.2 ДБН №360-92 санітарно-захисна зона повинна знаходитись між промисловим підприємством і межею житлової забудови і повинна розташовуватись в промисловій зоні, однак у відповідача відсутня територія для організації такої зони, що вбачається з долученого викопіювання з генерального плану м.Львова.

Таким чином, відповідач не може здійснювати діяльність по виробництву дрібно-розмірних бетонних виробів в незаконно реконструйованих приміщеннях, з застосуванням компонентів, що є шкідливими для здоровя без організації санітарно-захисної зони, що не враховано судом першої інстанції при вирішенні даного спору, тому рішення суду слід змінити та задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Слід зазначити, що позивачка у своїх вимогах ставила питання про відшкодування моральної шкоди, однак, суд своєю ухвалою від 26.12.2007 року (перед прийняттям оскаржуваного рішення) розєднав дану вимогу в окреме провадження (т.2 а.с.435). Після подачі позивачкою в строк апеляційної скарги на рішення суду, позивачка 27.02.2008 року направила в Апеляційний суд доповнення до апеляційної скарги з вимогою про скасування ухвали суду про розєднання вимог про відшкодування моральної шкоди (т.2 а.с.465). Проте, дані додаткові вимоги не підлягають розгляду, оскільки відповідно до ч.1 ст.300 ЦПК України апеляційну скаргу можна доповнити в межах строку на апеляційне оскарження, а такий апелянтом пропущено, а крім того, виходячи з переліку статей, які підлягають оскарженню, передбаченого статтею 293 ЦПК України, ухвала про розєднання позовних вимог не підлягає апеляційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п3, 314 ч.2, 316, 317 ЦПК України колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу задоволити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 26 грудня 2007 року змінити, зобовязавши Приватну торгово-комерційну фірму «Сальдо» припинити виробництво дрібно розмірних бетонних виробів за адресою: м.Львів, вул.Брюховицька, 37.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржене протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Каблак П.І.

Судді: Кіт І.Н.

ОСОБА_4