Справа № 2-447/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2010 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Тарасової І.В.

при секретарі судових засідань - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Харківського національного педагогічного університету імені ОСОБА_3 про захист прав споживача, стягнення пені за прострочення надання послуг за договором, збитків та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Харківського національного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди про захист прав споживача, стягнення пені за прострочення надання послуг за договором, збитків та моральної шкоди .

Позивач посилався на те, що весною 2002 року його було зараховано студентом заочного відділення факультету економіки і права Харківського національного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди за спеціальністю "правознавство" на комерційній основі. Протягом усього часу навчання він виконував усі умови договору про навчання від 08.05.2002 року, укладеного між сторонами. У лютому 2006 року його не допустили до екзаменів із-за відсутності його заяви про видачу диплома бакалавра. Він змушений був написати таку заяву. У зв"язку з розповсюдженням серед студентів інформації про те, що на 5-й курс приймуть не усіх студентів та збільшиться сума плати за навчання, він став звертатися із заявами до ректора університету. Але у листах, які він отримав з університету, не містилася відповідь на поставлені ним питання, крім того наказом по університету № 30-з від 24.05.2006 року позивача було відраховано з університету, у зв»язку з чим у серпні 2006 року він звернувся до суду з позовом до Харківського національного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди, який рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.02.2007 року задоволений частково. Зобов'язано Харківський національний педагогічний університет їм. ОСОБА_3 провести навчання ОСОБА_4 на 5-му курсі університету відповідно до умов договору від 08.05.2002 року. У задоволенні позовних вимог щодо видачі диплома спеціаліста за спеціальністю «правознавство» та стягнення моральної шкоди відмовлено. Позивач вважає, що таким чином був в судовому порядку доказаний факт порушення прав позивачі з боку відповідача. Після звернення позивача до Київського відділу державно: виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про виконання вказаного рішення суду, 14.09.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про продовження навчання позивача на 5 курсі. Таким чином позивач вважає, що відповідачем не виконані обов»язки за договором про навчання позивача від 08.05.2002 року, у зв»язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за прострочення виконання договору від 08.05.2002 року із розрахунку 3°о від ціни договору (6250 грн.) за кожен день прострочення виконання договору з 24.05.2006 року по 14.09.2007 року - 478 днів, а всього 89625 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача збитки у вигляді упущеної вигоди із розрахунку середньої заробітної плати юриста за кожен місяць невиконання договору. Крім того, через невиконання відповідачем умов договору про навчання позивача від 08.05.2002 року позивачу завдано моральну шкоду, оскільки він постійно знаходився у хвилюванні про своє подальше навчання, тому що повинен був отримати диплом не бакалавра, а спеціаліста, вимушений був захищати свої права в суді.

В ході розгляду справи, 02.04.2010 року ОСОБА_2 змінив та доповнив позовні вимоги. Просив стягнути з Харківського національного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди на його користь пеню в сумі 68437,5 грн. за 365 днів прострочення виконання договору від 08.05.02р. та упущену вигоду в сумі 18661,81 грн. виходячи з середньомісячної заробітної плати штатного працівника на підприємствах, установах і організаціях м.Харкова з 01.07.07р. по 01.07.08р.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та пояснив про обставини, викладені вище.

Представник відповідача ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності, проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Посилався на те, що у 2002 році,керуючись листом Міністерства освіти та науки України від 01.06.1999 року на заочну форму навчання юридичного факультету Харківського національного педагогічного університету ім. Сковороди на 1 курс було прийнято 277 осіб. Оскільки на час укладання договору між позивачем та відповідачем, обмежень у кількості студентів заочної форми навчання встановлено не було, тому університет у контракті про надання освітніх послуг взяв на себе зобов»язання підготувати фахівців і видати диплом за спеціальністю «правознавство». 19 грудня 2002року університет отримав ліцензію на підготовку фахівців з «Правознавства» за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Спеціаліст» за заочною формою навчання у кількості 100 осіб. Для виконання договірних зобов»язань університет звертався до МОН України з проханням збільшення ліцензованого обсягу на юридичному факультеті з продовженням навчанням всім студентам, але позитивної відповіді не отримав. Крім того, у договорі від 08.05.2002 року про підготовку фахівця з вищою освітою на комерційній основі взагалі не вказано, здобуття якого саме освітньо-кваліфікаційного рівня мається на увазі. Не зазначений у договорі про навчання позивача і конкретний термін навчання. Також, представник відповідача вважає, що діями відповідача ОСОБА_2 моральна шкода не спричинена, оскільки під час судового розгляду справи Київським районним судом м.Харкова за позовом ОСОБА_2 у 2007 році, представник позивача не заперечував проти продовження навчання ОСОБА_2 на 5 курсі та від імені адміністрації неодноразово пропонував позивачу продовжити навчання, не чекаючи рішення суду, але позивач відмовився. Також представник позивача вважає недоведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача упущеної вигоди. Крім того, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, застосувавши строки позовної давності, про що подав письмову заяву.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, дослідивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Харківського національного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди, ректора Харківського національного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди ОСОБА_6 , про примусове виконання умов договору та відшкодування моральної шкоди, що надійшла з Київського районного суду м.Харкова, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 08.05.2002р. між ОСОБА_2 та Харківським національним педагогічним університетом ім. Г.С. Сковороди було укладено договір про підготовку фахівця з вищою освітою на комерційній основі із спеціальності «правознавство».

У травні-червні 2002 року,керуючись листом Міністерства освіти та науки України від 01.06.1999 року і нагальною потребою загальноосвітніх професій та вищих закладів освіти регіону у викладачах з правознавства, виходячи із спроможності університету, на заочну форму навчання юридичного факультету Харківського національного педагогічного університету ім. Сковороди на 1 курс було прийнято 277 осіб.

19 грудня 2002року університет отримав ліцензію на підготовку фахівців з «Правознавства» за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Спеціаліст» за заочною формою навчання у кількості 100 осіб.

Таким чином ряд осіб залишилися за межами ліцензійного обсягу, які мають закінчити навчання і отримати диплом спеціаліста у 2007 році, як і передбачалось контрактом про надання освітніх послуг, укладеного у 2002 році.

Студенту ОСОБА_7 неодноразово, рівно як і всім студентам юридичного факультету заочної форми навчання, вищенаведене доводилось до відому деканатом факультету, а також листами за № 01-389 від 21.06.06р.

25.05.2006року позивачу було видано диплом про закінчення у 2006 році Харківського національного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди та отримання базової вищої освіти за напрямком підготовки «Право» та здобуття кваліфікації бакалавра права.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.02.2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Харківського національного педагогічного університету ім. Сковороди, третя особа: ректор Харківського національного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди ОСОБА_8, про примусове виконання умов договору та відшкодування моральної шкоди, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково: зобов'язано Харківський національний педагогічний університет їм. ОСОБА_3 провести навчання ОСОБА_2 на 5-му курсі університету відповідно до умов договору від 08.05.2002 року, у задоволенні позовних вимог про видачу диплома спеціаліста за спеціальністю «правознавство» та стягнення моральної шкоди - відмовлено. Ухвалою судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного Харківської області від 23.05.2007 року, вказане рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди скасовано, справа в цій частині направлена на новий розгляд, в іншій частині рішення суду залишено без змін..

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Харківського національного педагогічного університету їм. ОСОБА_3, ректора Харківського національного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, залишеним без змін ухвалою судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного Харківської області від 07.02.2008 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вищевказаними судовими рішеннями встановлено, що відповідачем не були виконані умови договору про підготовку фахівця з вищою освітою на комерційній основі із спеціальності «правознавство», укладеного між ОСОБА_2 та Харківським національним педагогічним університетом ім. Г.С. Сковороди 08.05.2002 року, але невиконання договору не залежало від відповідача, однак ним приймались заходи до мирного врегулювання спору та надання позивачу можливості продовжити навчання.

Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі викладеного суд вважає встановленим, що відповідачем не були виконані умови договору про підготовку фахівця з вищою освітою на комерційній основі із спеціальності «правознавство», укладеного між ОСОБА_2 та Харківським національним педагогічним університетом ім. Г.С. Сковороди 08.05.2002 року, але вина відповідача у порушенні прав позивача відсутня, оскільки настання наслідків невиконання умов договору не залежало від відповідача, а було зумовлено змінами у ліцензованому обсягу Міністерства освіти та науки У країни, крім того відповідачем приймались заходи до мирного врегулювання спору та надання позивачу можливості продовжити навчання

Як встановлено в судовому засіданні 14.09.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про продовження навчання позивача на 5 курсі Харківського національного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди.

30 червня 2008 року позивачу було видано диплом про закінчення у 2008 році Харківського національного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди та отримання повної вищої освіти за спеціальністю «Правознавство» та здобуття кваліфікації юриста.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з'ясувати, за яких обставин і якими діями потерпілому завдано моральних страждань, чим підтверджується цей факт, яким є ступінь вини відповідача, яких саме моральних страждань зазнав потерпілий, в якій сумі він оцінює свої затрати та з чого при цьому виходить.

Виходячи з цього, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки у невиконанні умов договору від 08.05.2002 року вина відповідача відсутня, порушення умов договору сталося з причин, що не залежало від відповідача, однак ним приймались заходи до мирного врегулювання спору та надання позивачу можливості продовжити навчання.

Крім того суд враховує, що між сторонами існували договірні правовідносини , а правові наслідки у вигляді відшкодування моральної шкоди у випадку порушення зобов»язання настають, згідно зі ст.611 ЦК України, лише у разі встановлення їх договором або законом.

Договором від 08.05.2008р. відшкодування моральної шкоди у випадку порушення сторонами зобов»язань не передбачено.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за прострочення виконання зобов»язання за договором від 08.05.2002 року.

Так, згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності, згідно з ч.І ст.261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Як встановлено судом, за договором про навчання позивача від 08.05.2002 року відповідачем повністю виконані зобов»язання перед позивачем 30.06.2008 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 17.07.2009р., тобто з пропуском строку, встановленого ст..258 ЦК України.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, якою визначені наслідки спливу позовної давності, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що представником відповідача до винесення рішення по справі надана письмова заява, в якій він наполягав на відмові у задоволенні позову з цієї підстави.

Позивач клопотання про визнання причини пропуску строку звернення до суду поважною не надав.

Таким чином суд вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача пені за прострочення виконання зобов»язання за договором від 08.05.2002 року, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача збитків, завданих порушенням відповідачем умов договору про навчання позивача від 08.05.2002 року.

Так, згідно частини 4 статті 623 Цивільного Кодексу України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню.

Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів.

Позивачем не надано доказів, що несвоєчасне виконання відповідачем умов договору від 08.05.2002 року та несвоєчасне отримання позивачем диплому про вищу освіту, позбавило можливості позивача працювати за спеціальністю юриста у період з 01.07.2007 року по 01.07.2008 року та отримувати відповідний дохід.

Як пояснив в судовому засіданні позивач та підтверджується посвідченням члена Харківської обласної профспілкової організації, позивач з травня 2006 року по теперішній час працює на громадських засадах правовим інспектором в Харківській обласній профспілковій організації, за трудовим договором , контрактом позивач у зазначений період не працював.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні з пояснень представника відповідача та підтверджується матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Харківського національного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди про примусове виконання умов договору та відшкодування моральної шкоди, дослідженими в судовому засіданні, а саме: листами відповідача на адресу позивача від 17.07.2006 року, 05.01.2007 року та 08.02.2007 року ( а.с. 103, 104, 153), листом ОСОБА_2 на адресу відповідача від 16.01.2007 року ( а.с. 151,152) , відповідачем неодноразово пропонувалося позивачу продовжити навчання, не чекаючи рішення суду, але позивач відмовився.

За таких підстав вимоги позивача про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди не підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат судом вирішується у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати по сплаті витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду судової справи у розмірі ЗО гривень, що були сплачені позивачем при подачі позовної заяви, суд покладає на позивача, в зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись Законом України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991р., ст..22,23, 256,258,261,267, 611, 623 , 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 80, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Харківського національного педагогічного університету імені ОСОБА_3 про захист прав споживача, стягнення пені за прострочення надання послуг за договором, збитків та моральної шкоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження через Фрунзенський районний суд м.Харкова з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги або шляхом подачі апеляційної скарги у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано, якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження апеляційна скарга не подана - після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: