Апеляційний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

Іменем України

14 липня 2010 року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів Павицької Т.М. , Заполовського В.Й

при секретарі судового засідання Григорович А.М.,

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк"

на рішення Андрушівського районного суду від 23 березня 2010 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" про визнання недійсним підвищення процентної ставки за договором про іпотечний кредит, зобов'язання знизити процентну ставку, відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У липні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив визнати недійсним підвищення процентної ставки з 15% до 30% за договором про іпотечний кредит від 11 квітня 2008 року, зобов'язати відповідача відновити становище, яке існувало до 1 лютого 2009 року, визнати дії відповідача з 1 лютого 2009 року як прострочення кредитора та зобов'язати останнього зарахувати внесені ним із вказаної дати кошти в рахунок погашення тіла кредиту і не нараховувати з цього часу відсотки та стягнути з відповідача 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди. При цьому посилався на те, що у квітні 2008 року уклав з відповідачем договір іпотечного кредиту, за яким він взяв кредит в сумі 100000 грн. терміном до 11 квітня 2022 року із сплатою 15% річних за користування кредитом. З 1 лютого 2009 року відповідач в односторонньому порядку збільшив процентну ставку за користування кредитом до 30%. Такі дії відповідача вважає зміною умов договору та такими, що суперечать його умовам. Зокрема, вважає, що в даному випадку та відповідно до п.п.10.2, 10.3 Договору зміни повинні бути погоджені обома сторонами. На думку апелянта підвищення процентної ставки суперечить вимогам ст.1056-1 ЦК. Неправомірними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду.

Рішенням Андрушівського районного суду від 23 березня 2010 року позов задоволено частково. Визнано недійсним підвищення розміру процентної ставки з 15% до 30% за договором про іпотечний кредит від 11 квітня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством комерційний банк „Приватбанк". Зобов"язано відповідача відновити становище, яке існувало до 1 лютого 2009 року, тобто, зобов"язано виконувати умови п.п.1.1, 2.4 договору про іпотечний кредит. Визнані як прострочення кредитора дії публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" в частині відмови зарахувати сплачені ОСОБА_1 щомісячні платежі в сумі 1441,06 грн. , починаючи з 9 лютого 2009 року по лютий 2010 року в рахунок погашення кредиту та зобов"язано зарахувати зазначені кошти в погашення тіла кредиту та не нараховувати відсотки. Стягнуто з відповідача на користь позивача 500 грн. на відшкодування моральної шкоди та 37,8 грн. понесених судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство комерційний банк „Приватбанк" порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового - про відмову в позові, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що суд не звернув уваги на ту обставину, що можливість та порядок підвищення процентної ставки передбачена

договором. Вважає, що в даному випадку договір є розірваним з 1 лютого 2009 року, оскільки позивач не погодився на підвищення процентної ставки. На думку апелянта, рішення суду в частині вимог про відшкодування моральної шкоди є незаконним.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до договору про іпотечний кредит від 11 квітня 2008 року (в подальшому Договору) публічним акціонерним товариством комерційний банк „Приватбанк" надано ОСОБА_1 споживчий кредит в сумі 100000 грн. терміном до квітня 2022 року із сплатою 15% річних за користування кредитом (а.с.5-12). Протягом 2008 року умови Договору виконувалися сторонами належним чином.

Судом встановлено, що 9 січня 2009 року відповідачем було відправлено позивачеві повідомлення про збільшення відсоткової ставки за користування кредитом з 1 лютого 2009 року з 15 до 30% (а.с.55). Із запропонованими умовами позивач не погодився.

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Із змісту ст.47 Закону України „Про банки і банківську діяльність" випливає, що комерційним банкам надано право самостійно визначати процентні ставки як складову частину кредитної політики банку, але не як підставу для їх зміни в укладеному кредитному договорі. Тобто, банки самостійно визначають процентні ставки для надання послуг клієнтам. Проте зазначена в договорі процентна ставка може бути змінена лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до листа Національного банку України від 4 грудня 2008 року № 47-112/3204-17164 „Про дотримання банками вимог

чинного законодавства" стосовно необгрунтованого підвищення банками відсоткової ставки за споживчими кредитами, передбачено, що банком відповідно до ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 мають надаватися вичерпні для позичальників обгрунтування стосовно підстав для підвищення відсоткової ставки.

В даному випадку, повідомлення відповідача про підвищення процентної ставки такого обгрунтування не містить.

Тому зміна відсотків за споживчими кредитами у зв"язку із зміною кредитної політики банку є прямим порушенням п.3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Крім того, відповідно до ч.І ст.651 ЦК зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання (ч.І ст.652 ЦК).

Згідно з п.10.2 Договору, укладеного між сторонами, цей Договір може бути змінений або доповнений за взаємною згодою сторін (а.с.11) .

При цьому зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, який змінюється або розривається (ст.654 ЦК).

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неправомірність дій відповідача щодо підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки, визначеної договором, та щодо незарахування сплачених позивачем коштів в рахунок погашення кредиту.

Крім того, відповідно до ст.1056-1 ЦК, яка набрала чинності з 9 січня 2009 року, встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Фактично в період дії зазначеної норми закону відповідачем було підвищено відсоткову ставку, встановлену договором. Тому обгрунтованими є посилання суду на неправомірність дій відповідача також і з урахуванням положень ст.1056-1 ЦК.

За наведених обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині вимог немає.

Разом- з тим, підлягає скасуванню оскаржуване рішення суду в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами, випливають із договору, яким не передбачено відшкодування моральної шкоди у разі порушення його умов.

Крім того, відповідно до п.5 ст. 4 Закону України „Про захист прав споживачів" (в порядку якого позивач звернувся до суду) споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди лише у разі, якщо вона заподіяна небезпечною для життя і здоров"я людей продукцією, у випадках, передбачених законодавством.

Тому підстав для покладення на відповідача обов"язку відшкодувати моральну шкоду не було.

Керуючись ст.ст.651,652,1056-1 ЦК України, ст.ст. 209,307, 309,313,314,316 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" задоволити частково.

Скасувати рішення Андрушівського районного суду від 23 березня 2010 року в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, ухваливши в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" про відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: