Справа № 22ц- 5620 Головуючий у І-й інстанції-Ільчишин Н.В.
Категорія: 45 Доповідач в 2-й інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2010р. колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області

у складі: головуючого Каблака П.І.

суддів Кота І.Н., Крайник Н.П.

при секретарі: -ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 01 червня 2010 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням частково задоволено позов ОСОБА_3 до Львівської міської ради з участю третіх осіб: державного нотаріуса Пятої Львівської держнотконтори, Управління земельних ресурсів м.Львова, Міського відділу Львівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», ОСОБА_4 та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №438346, виданий ОСОБА_5 18.07.2005 року, визнано за позивачем право власності на земельну ділянку площею 0,0088 га по вул.Срийській, 284 у м.Львові, зобовязано Львівську міську раду та Міський відділ Львівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» видати позивачу та зареєструвати Державний акт на право власності на цю земельну ділянку. У задоволенні вимог про скасування Державного акту та визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,0806 га відмовлено.

Задоволено позов ОСОБА_4 та визнано за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0806 га за цією ж адресою, зобовязано вищезгадані органи видати йому та зареєструвати Державний акт на право власності на земельну ділянку.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позов задоволити повністю, а в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що він придбав у ОСОБА_5 житловий будинок, який разом з господарськими будівлями розташований на двох земельних ділянках площею 0,0088 та 0,0806 га, тому відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до нього повинні перейти у власність і обидві земельні ділянки, необхідні для обслуговування будинку та господарських споруд.

Колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.120 Земельного кодексу України, (який вступив в дію з 01.01.2002 року) чинної на час придбання ОСОБА_3 житлового будинку згідно договору купівлі-продажу від 18.07.2005 року (право власності зареєстроване 19.09.2005 року) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди.

Відповідно до ч.1 ст.377 Цивільного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором.

Зазначена норма права не повністю відповідає попередній, ЦК України вступив в дію з 01.01.2004 року, тобто, пізніше ніж ЗК України. При прийнятті ЦК України не було внесено змін до ч.1 ст.120 ЗК України, тому в частині земельних правовідносин пріоритет має ЗК, як спеціальний законодавчий акт, тому застосування в даній справі ч.1 ст.377 ЦК суперечило б положенню ч.1 ст.120 ЗК.

Судом встановлено, що попередньому власнику будинку (ОСОБА_5) належало на праві власності дві земельні ділянки: площею 0,0088 га, на якій розміщений житловий будинок, та площею 0,0806 га (окремо розміщеної), на якій згідно кварталу земельної ділянки розміщена одна із господарських споруд (сарай) а.с.156).

Суд підставно визнав право власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку пощею 0,0088 га під будинком та підставно відмовив у визнанні права власності на іншу земельну ділянку площею 0,0806 га, оскільки даним позивачем не доведено, що для обслуговування одного із трьох сараїв необхідна земельна ділянка такого розміру, підставно визнав право власності на спірну земельну ділянку площею 0,0806 га за Вереском спадкоємцем ОСОБА_5. Захист права власності ОСОБА_3 щодо сараю можливий іншим способом (встановлення земельного сервітуту, відшкодування шкоди, перенесення). Крім того, слід зазначити, що у власність ОСОБА_5 по спадщині перейшло чотири сараї (а.с.49), а ОСОБА_3 було відчужено три (а.с.3), в матеріалах справи немає жодних доказів про те, на яких земельних ділянках розташовані відчужені сараї, адже Йовенко ще мала в оренді земельну ділянку площею 0, 0769 га (а.с.155,156).

Таким чином, суд вірно застосував норми матеріального права, дав належну оцінку представленим сторонами доказам, а доводи скарги висновків суду не спростовують, тому скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 01 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Каблак П.І.

Судді: Кіт І.Н.

ОСОБА_6