Апеляційний суд Кіровоградської області
Справа № 22-7801 2010р. Головуючий у суді ОСОБА_1
Категорія - 27 Доповідач - Кодрул М.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Черненко В.В.

суддів Кодрула М.А., Потапенка В.І

при секретарі Животовській С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства Всеукраїнського ОСОБА_3 Банку про визнання частково недійсним та розірвання достроково кредитного договору, договору застави, договору поруки та зобов?язання прийняти грошові кошти з розстрочкою платежів,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2010 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відкритого акціонерного товариства Всеукраїнського ОСОБА_3 Банку, зазначаючи, що 10 квітня 2008 року між ним та ВАТ Всеукраїнський ОСОБА_3, від імені якого діяла Кіровоградська філія, було укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит у сумі 29188,11 доларів США на придбання автомобіля, з процентною ставкою 12,5 % річних, терміном повернення до 10 квітня 2015 року.

У забезпечення виконання боргових зобов?язань за кредитним договором між ним та банком укладено договір застави від 10 квітня 2008 року, відповідно до умов якого він передав банку в заставу придбаний автомобіль HYUNDAI TUCSON вартістю 147400 грн. В цей же день між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки.

На день укладення кредитного договору курс валюти становив 5,05 грн. за 1 долар США. Протягом 2008-2009 років курс долара досягав 10 грн. за 1 долар США. Отже сталася істотна зміна суми договору, становища щодо виконання боргових зобов?язань за кредитним договором, оскільки сума боргу, яку йому необхідно сплачувати значно зросла. Крім того, банк підвищив відсоткову ставку за договором до 17,5 річних. Посилаючись на те, що зазначене є суттєвою зміною умов кредитування, які він самостійно усунути не може, просив з підстав, передбачених ч.2 ст.652 ЦК України, розірвати достроково укладений кредитний договір, договір застави та договір поруки, зобов?язавши відповідача прийняти у нього грошові кошти у сумі 241914,15 грн. з розстрочкою платежів на 72 місяці.

У серпні 2010 року позивач подав уточнення до позовної заяви в яких доповнив позовні вимоги та просив визнати недійсним частину п.2.9.5 кредитного договору від 10 квітня 2008 року, а саме частину речення: «та погоджується нести валютні курсові ризики, що можуть виникнути під час купівлі іноземної валюти з метою погашення кредиту». Зазначені позовні вимоги мотивував тим, що наявність у тексті договору цієї частини речення грубо порушує його права як споживача, всупереч добросовісності створює істотний дисбаланс договірних прав та обов?язків на шкоду позивача. Відповідно до діючого законодавства ризик валютних коливань повинен нести відповідач.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 серпня 2010 року в задоволенні позову про розірвання кредитного договору в зв?язку з істотною зміною обставин відмовлено.

2.

В апеляційній скарзі позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам

справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зазначає, що суд не розглянув позовні вимоги про визнання недійсним частини п.2.9.5 кредитного договору від 10 квітня 2008 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" роз'яснив, що у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги, рішення суду фактично оскаржується позивачем лише в частині відмови в задоволенні позову про дострокове розірвання кредитного договору та не визнання недійсним частини п.2.9.5 кредитного договору від 10 квітня 2008 року. В іншій частині рішення не оскаржено.

Згідно зі ст.14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про дострокове розірвання кредитного договору, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави для дострокового розірвання кредитного договору, оскільки позивачем не доведено, що в момент укладення договору сторони виходили з того, що зміна обставин, пов?зана зі зміною курсу долару до гривні не настане, а відтак відсутня одночасно наявність всіх умов за настання яких судом може бути розірваний договір відповідно до ст..652 ЦК України.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду є правильним.

Статтею 652 ЦК України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Розірвання (зміна) договору у зв'язку з істотними змінами обставин є самостійним випадком припинення (зміни) договірних зобов'язань, метою якого є необхідність відновлення балансу інтересів сторін договору, істотно порушеного внаслідок не передбачуваної зміни зовнішніх обставин, що не залежать від волі сторін.

Як зазначено в ч. 1 ст. 651 ЦК України при наявності істотної зміни обставин, що істотно порушила баланс інтересів сторін, сторони спочатку здійснюють спроби щодо зміни або розірвання договору за взаємною згодою.

Судом правильно встановлено, що 10 квітня 2008 року сторонами було укладено договір про надання позивачу кредиту в іноземній валюті, доларах США..

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилався на те, що восени 2008 року відбулась істотна зміна обставин, якими він та банк керувалися при укладенні кредитного договору, а саме: значне зростання курсу долара США по відношенні до курсу гривні України, що потягло за собою значне здороження кредитного курсу та зростання розміру боргу і привело до явного порушення співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило позичальника того, на що він розраховував при отриманні кредиту, що є істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору про надання кредитних коштів в іноземній валюті.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не надав суду доказів про те, що він звертався до відповідача з вимогою про розірвання або зміну кредитного договору.

Частиною 2 ст. 652 ЦК України визначено, що в разі недосягнення сторонами згоди

3.

щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність всіх перелічених умов одночасно.

Крім того, вимагаючи розірвання договору на підставі ст. 652 ЦК України, на позивача покладається відповідно до положень ст. 60 ЦПК України обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Позивачем не доведено наявності всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання договору про надання кредиту у зв'язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Так, згідно із ст. 36 Закону України "Про ОСОБА_5 України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється ОСОБА_5 Банком України.

Валютні курси, як зазначено у ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюються ОСОБА_5 Банком України за погодженням із Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, відповідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління ОСОБА_5 Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Позивачем не доведено, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане.

Більше того, в першій частині п.2.9.5 кредитного договору, яка позивачем не оспорюється, прямо зазначено, що підписанням договору позичальник стверджує, що він попереджений про можливі коливання курсу валют відносно національної валюти.

Виходячи із змісту ст. ст. 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Тобто позивач зобов'язаний виконувати договір відповідно до його умов та законодавства. Оскільки позивачем не здійснено спроб досудового врегулювання спору, а також не доведено умови для розірвання договору кредиту на підставі ст. 652 ЦК України в судовому порядку, то підстави для задоволення його позовних вимог про дострокове розірвання договору кредиту відсутні.

Згідно до ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначено, що судом не розглянуті позовні вимоги про визнання недійсним частини п.2.9.5 кредитного договору від 10 квітня 2008 року, а саме частину речення: «та погоджується нести валютні курсові ризики, що можуть виникнути під час купівлі іноземної валюти з метою погашення кредиту», тобто допущено порушення процесуальних норм.

Судова колегія вважає, що зазначене порушення не може бути підставою для скасування

4.

чи зміни рішення суду першої інстанції, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи, бо навіть при задоволенні цієї частини позовних вимог були б відсутні підстави для задоволення позову про дострокове розірвання кредитного договору.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: