Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2010 р. м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів Шишка А.І., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Ільків О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі про визнання неправомірними дій щодо невиплати підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та зобовязання нарахувати і виплатити підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі на постанову Тисменицького районного суду від 21 квітня 2010 року, -

в с т а н о в и л а:

Постановою Тисменицького районного суду від 21 квітня 2010 року визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі щодо невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни та зобовязано управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до

_______________________________________________________________________________ Справа № 22-ц- 1647/2010 р. Головуючий у 1 інстанції Хоминець М.М.

Категорія 57 Суддя-доповідач ОСОБА_2

ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року у сумі 710 грн. 93 коп., нарахувати ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року та виплатити їй невиплачену суму за вказаний період у розмірі 1955 грн. 46 коп., а всього виплатити ОСОБА_1 2 666 грн. 39 коп. У решті позову відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення судом ухвалено з порушенням норм матеріального права. Так, зазначає, що вимоги позивачки щодо проведення перерахунку пенсії відповідно до ст. 6 Закону Про соціальний захист дітей війни при обчисленні підвищення у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком виходячи з ст. 28 Закону Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування є помилковими та необгрунтованими, оскільки положення даної статті стосовно мінімального розміру пенсії за віком застосовуються виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з Законом України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим законом здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету. Оскільки виплата надбавок та підвищень як дитині війни бюджетом Пенсійного фонду України не передбачено, а відповідно до Конституції України виключно Законом «Про державний бюджет України» визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, то суд не вправі був зобовязувати управління здійснити позивачці перерахунок та виплату соціальної допомоги, як дитині війни.

Тому просить дану постанову скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання сторони не зявилися, хоча про час та місце судового розгляду належним чином були повідомлені.

Заслухавши доповідача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 і відноситься до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в редакції, яка діяла на період спірних правовідносин, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з пунктом 12 частини 1 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" призупинено на 2007 рік, з урахуванням статті 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік".

Статтею 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

9 липня 2007 року Рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України, пункт 12 статті 71 та стаття 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік".

Відповідно до п. 41 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни - 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Положення п. 41 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" були визнані такими, що не відповідають Конституції України, згідно з Рішенням Конституційного суду України N 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже в період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2009 року відповідач був зобов'язаний нараховувати та сплачувати підвищення до пенсії в розмірі, встановленому ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", в редакції закону, яка діяла до 01.01.2006 року.

За таких обставин вирішуючи спір і задовольняючи позов частково, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти у відповідності з вимогами статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни і здійснити позивачці відповідні нарахування (за той періоду часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводило та на звернення позивачки неправомірно відмовило у здійсненні таких нарахувань та виплат.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на фінансування цих виплат із Державного бюджету, відсутність таких коштів та можливість нецільового використання коштів не заслуговують на увагу, оскільки суд не ухвалював рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування відповідача, а проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обов'язків не було предметом даного спору.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта що неврегульованості механізму реалізації положень статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", оскільки при визначенні розміру підвищення відповідно до статті 6 зазначеного Закону застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, який визначений статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком.

Постанова ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують її законності і обгрунтованості .

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі відхилити.

Постанову Тисменицького районного суду від 21 квітня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: А.І. Шишко

ОСОБА_3