АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-8287/10* Головуючий у 1-й інстанції Юхно Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних ^справах апеляційного суду Полтавської області і

складі:

Головуючого Обідіній О.І.

Суддів Дорош А.І., Карнауха П.М,

При секретарі Александрович Л.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою

Управління Пенсійного фонду України Ленінського району м. Полтави на постанову Ленінського районного суду м. Полтави від 30 листопада 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України Ленінського району м. Полтави про визнання бездіяльності неправомірною, стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дитині війни,

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від ЗО листопада 2009 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України Ленінського району м Полтави.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України Ленінського району м. Полтави здійснити перерахуної пенсії ОСОБА_2 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановлено™ ч.І ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за 200' рік з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року в сумі 593 грн. 61 коп., за 2008 рік з 22 травня 2008 року по З' грудня 2008 року в сумі 715 грн. 25 коп., за 2009 рік з 1 січня 2009 року по ЗО вересня 2009 року в сумі 896 грн. 4( коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України Ленінського району м. Полтави, посилаючисі на невірне застосування норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та винєстр нову про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційно! скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно ст. 309 ч.І п.4 підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішенш або зміни рішення е порушення або неправильне застосування нЬрм матеріального та процесуального права.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, якиіу встановлено статус дитини війни.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції, чинній на момені виникнення спірних правовідносин) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державне соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% від мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання, а ) відповідача обовязку щодо здійснення позивачу доплати до пенсії, відповідно до норм ст.6 Закону України „Пре соціальний захист дітей війни, з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудне 2008 року та з 1 січня 2009 року по ЗО вересня 2009 року. При цьому, зазначені висновки суду ґрунтувались не рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року за №6-рп/2007, якими визнано неконституційними положення п.12 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України та рішенні Конституційного суд> України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, яким були визнані неконституційними положення пункту 41 розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Враховуючи, що Управління Пенсійного фонду України Ленінського району м. Полтави як орган, яком) делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти у чіткій відповідності до вимог ст. 6 згаданого Закону і здійснювати позивачу відповідні нарахування (за той період часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але на порушення вимог зазначеної статті таких нарахувань не проводило, чим. фактично і було допущено протиправну бездіяльність, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заявлені в цій частині вимоги.

Крім того, оскільки у 2009 році до часу прийняття рішення положення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» мають законну силу та не були змінені чи призупинені, тому з 1 січня 2009 року по день звернення до суду позивач має право на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, з підвищенням на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Доводи апеляційної скарги в зазначеній частині не спростовують висновки суду першої інстанції.

Зокрема, обґрунтування відповідачем правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни, місцевий суд вірно не взяв до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору по даній справі. Проблеми, повязані з наданням бюджетних коштів УПФ України для виконання покладених на нього обовязків у справах подібної категорії, виходять за межі заявлених вимог, тому місцевим судом взагалі не розглядались.

Безпідставним також є посилання на можливість нецільового використання коштів ПФУ, оскільки з цього питання судом рішення не ухвалювалось, питання по проведення виплат з власних джерел фінансування Пенсійного фонду України також в ході розгляду справи не розглядалось.

Щодо доводів апеляційної скарги про необгрунтоване застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування колегія суддів зазначає наступне.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія судців, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги положення ч.З ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Не можуть бути прийняті до уваги твердження апелянта щодо невизначеності на законодавчому рівні питання відносно органу на який покладено обовязок здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни.

Разом з цим, рішення суду першої інстанції в частині покладення обовязку на Управління Пенсійного фонду України Ленінського району м. Полтави сплатити позивачу як особі, шо має статус дитини війни, недоплачені до пенсії кошти за 2007, 2008 та 2009 роки не грунтується на законі, оскільки вказані кошти відповідачем, як органом, якому державою делеговані повноваження по призначенню та виплаті пенсій, нараховані не були.

Крім того, необхідно враховувати, що даний спір виник в сфері соціальних правовідносин, що носять публічно-правовий характер, тому судовим рішенням повинні відновлюватись права особи шляхом покладення на відповідача обовязку провести відповідні нарахування (перерахування) належних заявнику сум відповідно до спеціальних законів, а не шляхом стягнення конкретних сум .

Оскільки судове рішення в частині покладення на Управління Пенсійного фонду України Ленінського району м. Полтави обовязку виплатити позивачеві кошти як доплату до пенсії постановлено з порушенням норм матеріального права, воно підлягає зміні.

Інші доводи апеляційної скарги на дають підстав для висновку про недотримання судом першої інстанції норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 п.4 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Ленінського району м. Полтави

задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Полтави від 30 листопада 2009 року в частині покладення обовязку на Управління Пенсійного фонду України Ленінського району м. Полтави сплатити ОСОБА_2 недоплачені суми доплат до пенсії за 2007, 2008 та 2009 роки - змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови Ленінського районного суду м. Полтави від ЗО листопада 2009 року посилання на покладення обовязку на Управління Пенсійного фонду України Ленінського району м. Полтави сплатити ОСОБА_2 недоплачені суми доплат до пенсії за 2007 рік в сумі 593 грн. 61 коп., за 2008 рік 715 грн. 25 коп., за 2009 рік 896 грн. 40 коп.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Верховного Суду Україгни протягом двох місяців.