Справа № 2-265/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2010 року Буринський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Куцан В.М.

при секретарі Кошелєвій Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Буринь справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Буринському районі про визнання незаконною бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії та стягнення не донарахованої пенсії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до управління Пенсійного фонду України в Буринському районі мотивуючи тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії та інвалідом III групи і перебуває у відповідача на відповідному обліку. Вважав, що як постраждалий внаслідок аварії на ЧАЕС має право відповідно до ст.49-54,58 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на отримання додаткової пенсії за віком за шкоду заподіяну здоровю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, а також державної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком. Але відповідач, порушуючи таке його право, незважаючи на подану ним заяву, відповідних перерахунків не провів, нарахування пенсії проводить на підставі інших підзаконних актів, а тому просив визнати бездіяльність відповідача по цьому питанню протиправною, зобовязати здійснити перерахунок основної та додаткової пенсії за період з 01.06.2006 року по 30.11.2009 року та їх виплаті в сумі основну пенсію - в сумі 75553 грн.68 коп. та додаткову - в сумі 7895 грн.61 коп.. Просив також стягнути з відповідача шкоду заподіяну в наслідок не проведення вищевказаних виплата в сумі 83449 грн.29 коп.

В судовому засіданні позивач свої вимоги, змінив, просив визнати бездіяльність відповідача щодо не нарахування та виплати йому основної та додаткової пенсії відповідно до положень ст.ст.49,50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» незаконною та зобовязати виплатити йому залишок несплаченої додаткової пенсії та основної пенсії за віком за період з 01.06.2006 року по 30.11.2009 року.

Представник відповідача заперечуючи проти заявлених вимог, пояснила, що позивач перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію по інвалідності внаслідок захворювання, отриманого при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Постановою КМУ від 03.01.2002р. №1 "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів,

фінансування яких здійснюється за рахунок Державного бюджету" встановлено, що розрахунок пенсії, призначеної відповідно до ч.4 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та додаткової пенсії, передбаченої цим Законом проводиться, виходячи з розміру 19,91 грн.. З 28.05.2008 р. набула чинності Постанова КМУ за № 530, якою з 22.05.2008 року встановлено щомісячну додаткову пенсію інвалідам 3 групи у розмірі 15% від розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, що втратили працездатність та мінімальний розмір пенсії для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році інвалідів 3 групи у розмірі 870 грн. Фінансування витрат повязаних з реалізації вищевказаного закону здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Оскільки управління Пенсійного фонду України в Буринському районі при нарахування вищевказаних виплат діяло в межах закону, просила у задоволенні позов у відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, представлені докази і давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії та інвалідом ІІІ-групи, що підтверджується ксерокопією паспорта позивача, ксерокопією посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, ксерокопії посвідчення інваліда та довідки МСЕК (а. с. 10-13,16,17).

13.01.2010 року позивач звернувся із заявою до відповідача про проведення перерахунку основної пенсії за віком та додаткової пенсії відповідно до положень

ст.ст.49,50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак отримав відмову у вчиненні таких дій, що вбачається із заяви та листа №1-Д/1 від 15.01.2010 року (а.с.7-9).

З довідки наданої відповідачем (а.с. 14) вбачається, що позивачу нараховується та виплачується державна пенсія та додаткова пенсія у меншому розмірі ніж встановлено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії особам, віднесеним до категорій і. 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно зі ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії по інвалідності, що настала

внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодуваннх фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. В усіх випадках розмір л пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, ел можуть бути нижчими: по 3-й групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, я*л постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії 1 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах інвалідам 3 групи - 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, лл постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" випливає, що під час визначення розміру [сії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх іахування береться мінімальна пенсія за віком.

Положення даних норм співпадає з приписом п. 4 Порядку обчислення пенсій по алідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою увальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затвердженого Постановою КМУ від 10.1997 року №523.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне ахування" мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового імуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до вимог ч. З ст. 46 Конституції України пенсії та інші види соціальних лат та допомог , що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не счій від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і мативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами >аїни державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, визначаються зйом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

За змістом абзацу третього ст. 1 вказаного Закону державні соціальні гарантії - іновлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного ;зпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені »нами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий прожиткового мінімуму.

Відповідно до вимог Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування інізму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для І воле пня основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум новлюється для встановлення мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, іачення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, кож стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та нів України.

Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України і щороку ерджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на овідний рік.

Суд приходить до висновку, що визначений статтею 28 Закону України "Про пьнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком, для ачення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, вним стандартом, в порівнянні з яким визначаються розміри інших видів виплат та >мог.

Тобто, суд зазначає, що мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого всовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є відправною чиною, від якої проводиться розрахунок основної (державної) пенсії та додаткової пенсії коду, заподіяну здоров'ю, призначених до Закону України "Про статус і соціальний захист адян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до п.6 ч.І ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Пунктом 2, 3 статті 116 передбачено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини, громадянина, забезпечувати проведення політики , зокрема в сфері соціального захисту.

Зазначене свідчить, що Кабінет Міністрів не наділений повноваженнями щодо встановлення розмірів пенсій.

Таким чином, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанови Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року, № 530 від 28.05.2008 р. та №654 від 16.07.2008 року, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

При цьому враховується, що частини третю і четверту статті 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було замінено чотирма частинами нового змісту, згідно із Законом України від 28.12.2007р. N 107-УІ, щодо нового розміру пенсій для інвалідів з числа осіб постраждалих 1 категорії.

Проте, вищезазначені зміни, внесені підпунктом 15 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-УІ, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N Ю-рп/2008.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, протягом періоду часу з 01.01.2008 року до 22.05.2008 року діяла нова редакція ст. 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що зумовлює відсутність підстав для визнання неправомірними дій відповідача по виплаті позивачу пенсії у розміру нижчому, ніж 6 мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, відповідач протягом часу з моменту призначення пенсії позивач' починаючи з 22.05.2008 року діяв всупереч вимогам ст. 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо призначення та виплати позивачу пенсії, виходячи з розміру 6 мінімальних пенсій за віком та ст.50 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо призначення додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Керуючись ст.ст. 8, 10,11, 15, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст.19, 115 Конституції України, Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін де деяких законодавчих актів України», Законом України «Про Державний бюджет України не 2009 рік», Рішенням Конституційного Суду України брп/2007 від 9 липня 2007 року (справе про соціальні гарантії громадян), Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 року від 22 травня 2008 року (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет», ст.ст.49, 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Буринському районі щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 основної (державної) та додаткової пенсії згідно ст.ст.49,50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Буринському районі здійснити перерахунок основної (державної) і додаткової пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.ст.49,50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру, встановленого ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 01.06.2006 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 30.11.2009 року, а в задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Буринський районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20-ти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ІДПК України.

Головуючий:

Повний текст рішення виготовлено 12.07.2010 року.