Апеляційний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

Іменем України

04 листопада 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої - судді Косигіної Л.М.

суддів: Жигановської О.С., Котік Т.С.

при секретарі Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави в особі Головного управління Державного казначейства України в Житомирській області, Державного казначейства України, третьої особи - УМВС України в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів попереднього слідства

за апеляційними скаргами прокуратури Богунського району м. Житомира в інтересах Головного управління Державного казначейства України в Житомирській області Державного казначейства України та Головного управління Державного казначейства України в Житомирській області

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 серпня 2010 року, -

встановила:

У червні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Державного бюджету України 400000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої йому незаконними діями органів попереднього слідства. В обґрунтування позову посилався на те, що 31.01.2007 року відносно нього була порушена кримінальна справа за ч. 1 ст. 121 КК України. В цей же день він був затриманий у порядку ст. 115 КПК України. 02.02.2007 року Богунським районним судом йому обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, по місцю проживання проведено обшук. 09.02.2007 року йому предявлено обвинувачення за ч. 1 ст. 121 КК України. 21.03.2007 року слідчим СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області винесено постанову про заміну запобіжного заходу на підписку про невиїзд та закриття кримінальної справи на підставі ст. 6 п. 2 КПК України. За таких обставин вважає, що його незаконно утримували під вартою 50 днів. Внаслідок незаконного затримання, проведення обшуку, перебування під слідством він зазнав моральних страждань, в звязку з чим просив позов задовольнити.

07.09.2007 року прокурор Богунського району подав заяву про вступ у справу в інтересах держави в особі Головного управління Державного казначейства у Житомирській області /а.с. 57/.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17 червня 2008 року в задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 04 грудня 2008 року рішення скасовано у звязку з нововиявленими обставинами.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03 серпня 2010 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з рахунку Державного казначейства України, на користь ОСОБА_1 75000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

06 серпня 2010 року суддею постановлена окрема ухвала.

В апеляційній скарзі прокурор Богунського району м. Житомира, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні позову. Зокрема зазначив, що судом порушено вимоги ч. 1 ст. 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, оскільки суд за відсутності встановлених законом підстав частково задовольнив позов. Також, суд безпідставно послався на ст. 56 Конституції України, оскільки право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями Чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень виникає тільки у разі визнання дій вказаних органів або осіб незаконними. Крім того, розмір моральної шкоди, визначений судом, є необґрунтованим та підтверджується тільки показами батьків ОСОБА_1 та його товариша ОСОБА_2 Проте, вказані свідки є заінтересованими особами, оскільки проживають однією сімєю з позивачем, а їх покази не підтверджуються будь-якими доказами.

В апеляційній скарзі Державне казначейство України та Головне управління Державного казначейства України в Житомирській області просять скасувати рішення суду, а справу направити на новий розгляд. Зазначаються, що суд порушив вимоги ч. 2 ст. 33 ЦПК України, оскільки після притягнення до участі у справі Державного Казначейства України не почав розгляд справи з початку, чим порушив права казначейства. Крім того вважають, що сума моральної шкоди є необґрунтованою та значно завищеною.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. ст. 1,2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду право на відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, виникає у випадках:

постановления виправдувального вироку суду;

встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину;

відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у п. 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону;

закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 4 даного Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільних законодавством. При цьому, його розмір не може бути менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Судом встановлено, що 31.01.2007 року постановою старшого слідчого СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за фактом нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_4, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. В цей же день позивача затримано в порядку ст. 115 КПК України /а.с. 9/.

Постановами Богунського районного суду м. Житомира від 02.02.2007 року надано дозвіл на проведення обшуку житла чи іншого володіння ОСОБА_1 та продовжено строк його затримання до 10 діб /а.с. 11, 13/.

09.02.2007 року ОСОБА_1 притягнуто в якості обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України та обрано міру запобіжного заходу у вигляді взяття під варту /а.с. 14, 15/.

21.03.2007 року запобіжний захід ОСОБА_1 скасовано /а.с. 16/.

Постановою заступника прокурора Богунського району м. Житомира ОСОБА_5 від 30.03.2007 року, як незаконні, скасовані постанови старшого слідчого СВ Житомирського МВ УМВС України ОСОБА_3 від 31.01.2007 року про порушення відносно ОСОБА_1 кримінальної справи за ч. 1 ст. 121 КК України та від 09.02.2007 про притягнення його в якості обвинуваченого /а.с. 101 /. Кримінальна справа направлена до СВ для проведення подальшого досудового слідства.

З даної постанови вбачається, що обвинувачення ОСОБА_1 предявлено необгрунтовано. Доказів, які б доводили вину та давали підстави звинувачувати його у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, в ході слідства не здобуто. Слідчі дії, в ході яких потерпілі впізнали та вказали на ОСОБА_1 як на особу, яка вчинила злочин, спростовуються показами свідків, іншими даними, що містяться в матеріалах справи і вказують на те, що злочин скоєно іншими особами.

Також, постановою прокурора Богунського району м. Житомира від 21.11.2007 року відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_3 та працівників відділу карного розшуку міськвідділу за відсутності в їх діях складу злочину, передбаченого ст.ст. 364, 367, 371 КК України /а.с. 71 /. Проте, з даної постанови вбачається, що працівниками Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області при проведенні впізнання ОСОБА_1 та допиті потерпілих допущені грубі порушення кримінально-процесуального законодавства України. Зокрема, перед впізнанням позивача, потерпілим показали його фотокартку та відеозйомку з його участю, після чого відбулося впізнання.

Слід зазначити, що саме протоколи впізнання та допиту потерпілих були основними доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні злочину та слугували підставою для порушення кримінальної справи відносно нього, затримання і подальшого тримання його під вартою, проведення обшуку.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що моральна шкода, завдана позивачу, підлягає відшкодуванню за рахунок держави на підставі п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України Про порядок відшкодування

шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Є безпідставним доводи прокурора про те, що за відсутності постанови про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_1, на його користь не може бути стягнута моральна шкода.

Так, під час проведення слідства було достовірно встановлено, що ОСОБА_1 не вчиняв злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Саме в звязку з дим, постанова про порушення кримінальної справи відносно нього була скасована.

Крім того, за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із заподіянням потерпілому ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень були засуджені інші особи - ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Вирок щодо них набрав законної сили.

Також, на чисельні звернення ОСОБА_1 прокуратурою Житомирської області надано відповіді 10.07.2008 року, 12.08.2008 року, 29.09.2008 року /а.с. 130, 141, 142/, з яких вбачається, що заступником прокурора Богунського району, відповідно до ст. 227 ЦПК України скасовані, як незаконні та необґрунтовані, постанови старшого слідчого СВ Житомирського МВ УМВС України ОСОБА_3 від 31.01.2007 року та від 09.02.2007 року. Процесуальні рішення, в тому числі і про закриття кримінальної справи, приймаються слідчим і прокурором в межах досудового слідства у справі. Досудове слідство по кримінальній справі завершено, відносно ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 постановлено обвинувальний вирок, який набрав законної сили. На даний час у прокурора немає, передбачених законом підстав, для витребування кримінальної справи з суду та прийняття рішення про закриття відносно ОСОБА_1 кримінальної справи.

Крім того, відповідно до п.п. 1, 5 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках:

законне увязнення особи після її засудження компетентним судом;

законний арешт або затримання особи за невиконання законної вимоги суду або для забезпечення виконання будь-якого обовязку, передбаченого законом;

законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її' до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи їх втечі після його вчинення;

затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою припровадження його до встановленого законом компетентного органу;

законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг;

законний арешт або затримання особи, здійснені з метою запобігання її незаконному відїзду в країну, чи особи, щодо якої вживаються заходи з метою депортації або експлуатації.

Кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання на порушення положень цієї статті, має захищене позовом право на відшкодування.

Оскільки органами прокуратури визнано, що кримінальна справа відносно ОСОБА_1 порушена необгрунтовано, тобто за відсутності обґрунтованої підозри у вчиненні ним злочину, доказів, які б доводили вину

ОСОБА_1 та давали підстави звинувачувати у вчинені злочину,

передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, не здобуто, тому позивач має захищене позовом право на відшкодування моральної шкоди.

Слід зазначити, що під час апеляційного розгляду представники прокуратури та органів Державного казначейства визнали за ОСОБА_1 право на відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, проте не погоджувалися з її розміром.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції правильно взяв до уваги те, що після звільнення з під варти ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в ЦМЛ № 2 м. Житомира у терапевтичному відділенні. Йому встановлено діагноз вегето-судинна дистонія за кардиальним типом, синдром СLС сн.І /а.с. 21, 70/. Виписаний з лікарні з поліпшенням, однак під нагляд дільничного лікаря /а.с. 91/.

Ні прокурором, ні органами Державного казначейства не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що перебування позивача в лікувальній установі після звільнення його з під варти, не повязано з його незаконним затриманням.

Суд обґрунтовано прийняв до уваги і покази свідків - батьків позивача та ОСОБА_2 /його друга/ щодо наявності негативного впливу перебування ОСОБА_1 під вартою та слідством і перенесених ним страждань. їх покази про те, що позивача кинула його дівчина, від нього відвернулися друзі, а сусіди та знайомі пліткували щодо його арешту, що він вимушений був змінити місце проживання, є цілком правдивими та заслуговують на увагу. Свідок ОСОБА_2 також пояснив, що його батьки забороняли спілкуватися з ОСОБА_1, оскільки той сидів у тюрмі.

Є безпідставними доводи апелянтів про те, що суд не повинен був брати до уваги покази вказаних свідків, які є зацікавленими особами, оскільки тільки близькі люди можуть більш достовірно та повно знати про перенесені ОСОБА_1 страждання. Відповідачами не надано суду жодних доказів на спростування цих показів.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції не в повній мірі врахували положення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкодих, відповідно до яких крім урахування характеру та обсягу страждань і немайнових втрат, яких зазнала особа, необхідно виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Тому, з урахуванням зазначених положень, фактичних обставин справи, розмір відшкодування моральної шкоди підлягає зменшенню до 40000 грн. Колегія суддів вважає, що вказаний розмір є достатнім для відновлення психологічного стану ОСОБА_1 та усунення негативних наслідків у звязку з його незаконним кримінальним переслідуванням.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційні скарги прокуратури Богунського району м. Житомира в інтересах Головного управління Державного казначейства України в Житомирській області, Державного казначейства України та Головного управління Державного казначейства України в Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 серпня 2010 року змінити в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державного казначейства України на користь ОСОБА_1 40000 грн. на відшкодування моральної шкоди, за рахунок коштів Державного бюджету, передбачених на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: