Київський районний суд м. Одеси
Справа№2-2051
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2010 року місто ОСОБА_1

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О М За участю секретаря Фірко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Київської районної адміністрації м. Одеси, ОСОБА_3 про визнання частково незаконним рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Одеси від 04.01.1991 року №16 та визнання права власності, та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа державний нотаріус Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У 5 травня 2009 року представник позивача ОСОБА_2-Н.М. - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Одеси від 04.01.1991 року №16 в частині, затвердженні ідеальних часток та видачі нових свідоцтв про право власності на житлову будівлю, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Вавілова,20-а, визнати за позивачкою право власності на частку у розмірі 19/100 у вказаній житловій будівлі, а за ОСОБА_3 - у розмірі ? будівлі.

Свої вимоги мотивував тим, що позивач з 07.05.1965 року була власником житлової будівлі, розташованої за адресою: м. Одеса, вул.. Вавілова.20-а. 29.03.1976 року позивач здійснила продаж ? частини належної їй будівлі на користь ОСОБА_6. Тобто у ОСОБА_2-Н.М. залишилось у володінні ? частин зазначеної будівлі.

У жовтні 2002 року, маючи намір подарувати належну їй частину будинку, позивач звернулась до КП «ОМБТІ та РОН» та, після надання усіх необхідних документів, отримала нове свідоцтво про право власності, у якому було зазначено, що у її власності знаходиться лише 14/25 частин домоволодіння. Підставою для заміни свідоцтва стало рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Одеси від 04.01.1991 року №16, яким був проведений перерахунок ідеальних часток житлового будинку №20-а по вул. Вавілова у м. Одесі. Посилаючись на те, що позивачці взагалі не було відомо про існування такого рішення та що різниця між ? частиною, яка належала ОСОБА_6М згідно договору купівлі-продажу від 29.03.1976 року, та 11/25, яка стала їй належати на підставі оскаржуваного рішення, складає 19/100 частин, просив визнати за ОСОБА_2-Н.М. право власності на 19/100 частин будівлі, а за ОСОБА_3В , яка у теперішній час є власником іншої частини будинку, право власності на 1/4 частину вказаного будинку.

6.10.2009 року представник позивача ОСОБА_2 В -Н.М. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування, в якому просив визнати договір дарування 14/25 частин житлового будинку під, №20 по вул. Вавілова, 20-а у м. Одесі, який 1.02.2003 року був укладений між ОСОБА_2-Н.М та ОСОБА_4. посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, посилаючись на те, що позивачка при укладанні договору помилилась, вважаючи, що укладає договір довічного утримання. Посилаючись на викладене, просив визнати вказаний договір дарування недійсним та визнати за ОСОБА_2-Н.М. право власності на 14/25 частин житлового будинку №20 по вул. Вавілова, 20-а у м, ОСОБА_1.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.10.2009 року справи об' єднані в одне провадження.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2-Н.М. - ОСОБА_7 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити

Представник Київської районної адміністрації м. Одеси у судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі, просила у їх задоволенні відмовити, зазначаючи, що рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м, ОСОБА_7 від 04.01.1991 року № 16, яким був проведений перерахунок ідеальних часток житлового будинку №20-а по вул. Вавілова у м. Одесі, постановлено з додержанням вимог закону.

Відповідач за першим позовом ОСОБА_3 та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову категорично заперечували, посилаючись на те, що ОСОБА_2-Н.М. не є належним позивачем по справі та нею пропущений строк звернення до суду.

Відповідач за другим позовом ОСОБА_8 у судове засідання не з'явилась, надала до суд заяви, в яких позов визнала у повному обсязі та просила справу розглянули без її участі.

Розглянувши матеріали справи та надані докази, заслухавши сторони, суд доходить до висновку про те, що у задоволенні позовів слід відмовити, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, видане виконавчим комітетом Київської районної ради народних депутатів 6.05.1965 року домоволодіння №20, розташоване по вул. Вавілова, 20-а у м. Одесі належало ОСОБА_9 (а.с.7).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.1976 року ОСОБА_2 (дошлюбне ОСОБА_9) В.М. продала ОСОБА_6 ? частину належного їй будинку №20-а по вул. Вавілова у м. Одесі (а.с.8-9).

Рішенням виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Одеси від 04.01.1991 року №16 був проведений перерахунок ідеальних часток по спірному житловому будинку і за ОСОБА_6 затверджено право власності 11/25 частин, а за ОСОБА_10 - на 14/25 частин будинку (а.с.10)

У жовтні 2002 року, маючи намір подарувати належну їй частину будинку, ОСОБА_2-Н.М. звернулась до КП „ОМБТІ та РОН та, після надання усіх необхідних документів, отримала нове свідоцтво про право власності, у якому було зазначено, що у її власності знаходиться лише 14/25

частин домоволодіння.

01.02.2003 року у Першій одеській нотаріальній конторі був укладений договір купівлі- продажу, згідно якого ОСОБА_2-Н М. подарувала, а ОСОБА_8 прийняла в дар 14/25 частин житлового будинку №20-а по вул. Вавілова у м. Одесі (а.с. 11).

Як вбачажєгься з вказаного договору, його текст був перекладений з української на російську мову, прочитаний та роз'яснений сторонам.

Вказана обставина була підтверджена колишнім нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, допитаною у судовому засіданні, яка зазначала, що при укладанні договорів дарування, у яких дарування є літні люди, їм дуже ретельно роз'яснюються наслідки укладання такого договору. І, хоча, особисто вона не пам'ятає сторін цього договору, однак впевнена, що це був саме договір дарування, так як умови, передбачені договором довічного утримання сторонами не оговорювались.

Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, який набрав чинності 1.01.2004 року, до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Згідно вимог ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо

обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов' язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за призначенням. Помилка щодомотнвів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Посилання представника позивача на те, що вона помилилась, укладаючи договір

дарування, так як насправді вважала, що укладає договір довічного утримання, не знайшли

підтвердження в матеріалах справи та спростовуються поясненнями самого ОСОБА_1, який є племінником ОСОБА_2-Н.М.» та пояснював суду, що позивач є інвалідом по зору, потребує сторонньої опіки та саме він та його мати, ОСОБА_4 доглядають за тіткою, яка продовжує мешкати у спірному будинку.

Згідно п. 19.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними обставини, щодо яких помилилась сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місцее, а також що вона має істотне значення. Таким чином, суд вважає, що представник позивача не довів, у чому саме помилилась ОСОБА_2-Н. М. при укладанні цього договору та що така помилка є істотною. Таким чином з урахуванням у задоволенні позову про визнання договору дарування недійсним слід відмовити.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 до Київської районної адміністрації м. Одеси, ОСОБА_3 про визнання частково незаконним рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Одеси від 04 01.1991 року №16 та визнання права власності суд доходить до наступного ОСОБА_2-Н.М не мала права звертатись до суду з вказаними вимогами, так як ще 01.02.2003 року перестала бути власником частини будинку №20, розташованого по вул. Вавілова, 20-а у м. Одесі.

Крім того, нове свідоцтво про право власності на 14/25 частин житлового будинку було отримано позивачкою ще наприкінці 2002 року і, укладаючи 01 02,2003 року у Першій одеській нотаріальній конторі договір дарування з ОСОБА_4, ОСОБА_2 -Н.М. знала, що вона подарувала саме 14/25 частин житлового будинку, а не будь-яку іншу його частину.

Згідно вимог ч. 4 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Суд вважає, що представником позивача у судовому засіданні не було доведено, яке саме право ОСОБА_2-Н.М, порушено рішенням виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Одеси від 04.01.1991 року № 16 та, чому за позивачем потрібно визнати право власності на 19/100 спірного будинку

Зважаючи на вищевикладене. керуючись ст.ст. 11,15 16,267,268 Цивільного Кодексу України, ст.ст, 208, 209. 212. 213,214,215,218 ЦПК України, суд

В И РІ Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Київської районної адміністрації м. Одеси ОСОБА_3 про визнання частково незаконним рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Одеси від 04.01.1991 року №16 та визнання права власності та позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа державний нотаріус Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним відмовити

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з моменту його проголошення та подачі після цього апеляційної скарги протягом двадцяти днів через Київський районний суд м. Одеси.