Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

„14" квітня 2010 року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.,

суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_3,

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Баранівського райсуду від 01 лютого 2010 року

у справі за позовом відкритого акціонерного товариства „ОСОБА_5 ОСОБА_6" до ОСОБА_4 про дострокове стягнення боргу за кредитним договором,

встановив:

У жовтні 2009 року ВАТ „ОСОБА_5 ОСОБА_6" (надалі ОСОБА_5) звернулося до суду з позовом. Позивач просив стягнути з відповідачки на користь Банку 48125,49 грн., в тому числі: 32147,01 грн. заборгованості за кредитним договором, 3557,28 грн. нарахованих та несплачених відсотків, 9965,48 грн. пені, 2455,72 пені за відсотками, а також відшкодувати понесені судові витрати. При цьому позивач посилався на те, що 12.03.2007 року відповідачкою з Банком укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту в сумі 57150 грн. терміном на 48 місяців із сплатою 16,5% річних за користування кредитом. Зазначений договір забезпечено заставою. Проте взяті на себе зобов"язання щодо повернення коштів відповідачка не виконує.

Рішенням Баранівського райсуду 1 лютого 2010 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь відкритого акціонерного товариства „ОСОБА_5 ОСОБА_6" 48125,49 грн. боргу за кредитним договором та 601,25 грн. понесених судових витрат по оплаті судового збору та витрат на ІТЗ розгляду справи.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування зазначеного рішення, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з"ясування обставин справи. Зокрема зазначає, що суд не дав належної оцінки наданим нею доказам про повне виконання зобов"язання у листопаді 2008 року. Вважає, що докази, на якіпослався суд у рішенні, вимог позивача не підтверджують. На думку апелянта, судом при постановленні рішення не враховано, що прокуратурою області розслідується кримінальна справа за фактом зловживання службовим становищем та службового підроблення з боку посадових осіб ВАТ „ОСОБА_5 ОСОБА_6", в якій вона визнана потерпілою.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 12 березня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір (надалі - Договір), згідно з яким ВАТ „ОСОБА_5 ОСОБА_6" надав відповідачці ОСОБА_4 кредит в сумі 57150 грн. на строк 48 місяців із сплатою 16,5% річних за користування кредитом (а.с.8-9). Кредит забезпечено заставою (а.с.10).

За умовами кредитного договору позичальник ОСОБА_4 взяла на себе зобов'язання здійснювати часткове погашення кредиту шляхом безготівкових платежів або платежів готівкою в касу Кредитора щомісячно в розмірі 1/48 від суми отриманого кредиту до 15 числа кожного місяця (п.5.1 Договору).

Свої зобов'язання відповідачка виконувала належним чином до січня 2009 року, що підтверджується квитанціями (а.с.34-37).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що відповідачкою не надано доказів, які б достовірно свідчили про повне виконання нею в листопаді 2008 року кредитного договору.

Так, за умовами Договору, про які зазначалося вище, платежі відповідачкою повинні вноситися в касу Банку. Виходячи із вимог Інструкції про касові операції в банках України такі платежі оформляються квитанцією. Проте, належних доказів, які б свідчили про внесення коштів в касу Банку відповідачка не надала.

Покази свідка ОСОБА_7,на які посилається відповідачка, про передачу коштів ОСОБА_6 та лист про виведення автомашини із застави (а.с.24) вимог позивача не спростовують. Відповідно до ст.ст.1054, 1049 ЦК позика (кредит) вважається повернутою лише після зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця. Проте докази про це в справі відсутні.

За наведених обставин суд обгрунтовано стягнув з відповідачки заборгованість за кредитним договором. Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильного нарахування суми боргу. Тому в цій частині законність рішення не перевіряється.

Відповідно до ст.308 ЦПК підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Оскільки відповідачкою при поданні апеляційної скарги оплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж підлягав оплаті, то відповідно до п.1 ч.1 ст.83 ЦПК зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню. Зокрема, при подачі апеляційної скарги відповідачкою судовий збір мав бути сплачений в сумі 240,62 грн. (48125,49 грн. : 100% х 50%). Проте, відповідачкоюсудовий збір оплачено в сумі 850 грн. (а.с.65). У зв"язку з цим поверненню підлягає 609,38 грн. (850 - 240,62).

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.209, 83, 307,308,313 315 ЦПК України , суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити. Рішення Баранівського райсуду 1 лютого 2010 року залишити без змін.

Повернути ОСОБА_4 зайво сплачений судовий збір при подачі апеляційної скарги в сумі 609,38 грн. згідно з квитанцією № 105/137 від 23 лютого 2010 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: