АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2010 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді МожелянськоїЗ.М., суддів Ремеза В.А., Прозорової М.Л.,

при секретареві Панченку Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 24 лютого 2009 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (третя особа: ОСОБА_2) про передачу у власність квартири у рахунок погашення боргу; за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Відділу державної виконавчої служби Індустріального районного управління юстиції Дніпропетровської області (третя особа: ОСОБА_4) про зупинення виконавчого провадження по виконавчому листу, скасування арешту' частини квартири, усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення, про відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

У липні 2005 року ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_4 з позовом, у якому посилалась на невиконання відповідачем судового рішення про стягнення на її користь 42796грн.67коп. у зв'язку з визнанням у 1998 році недійсним їх договору купівлі-продажу -квартири АДРЕСА_1 та поверненням сторін договору у первинний стан. Просила у рахунок погашення боргу передати їй у власність вказану квартиру та стягнути з нього різницю її вартості у сумі 61 735грн.33коп. Пізніше, у лютому 2009 року ОСОБА_3 уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з ОСОБА_4 260 352грн.40коп. проіндексоеаної суми вартості зазначеної квартири. Крім того просила скасувати виконавчі дії, що здійснюються згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2000р. щодо її виселення з цієї квартири за рішенням суду від 5.11.1999р.

У листопаді 2005 року ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_3 з позовом, який пізніше доповнила та у якому посилалась на те, що за рішенням суду є власницею 1/2 частини спірної квартири, яка незаконно арештована за борг колишнього чоловіка ОСОБА_4 Просила зупинити виконавче провадження про виконання з ОСОБА_4 42 796грн.67коп., виключити вказану квартиру з акту опису, скасувати накладений на неї ухвалою суду від 21.08.2000р. та постановами державного виконавця від 21.08.2000р., 11.10.2001р. арешт, усунути їй перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення ОСОБА_3 та шляхом зобов'язання останньої забрати з неї свої речі, стягнути 10 000грн. на відшкодування завданої цим моральної шкоди.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 24 лютого 2009 року задоволено частково позов ОСОБА_3, на її користь з ОСОБА_4 стягнуто 217 555грн.73коп. боргу та судові витрати, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про зупинення виконавчого провадження по виконавчому листу, скасування арешту на 1/2 частини квартири, усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення, про відшкодування моральної шкоди відмовлено (а.с. 133-138 т.2).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати вказане судове рішення у частині відмови у задоволенні її позовних вимог та у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність вимогам закону судового рішення у вказаних частинах.

ОСОБА_3 судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувала.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

З матеріалів справи вбачається наступне.

Рішенням Індустріального райсуду м.Дніпропетровськ від 5.11.1999р. ухвалено: визнати за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений 24.03.1998р. від імені ОСОБА_4 з ОСОБА_3 з поверненням сторін у первісний стан. (а.с.9Д0 т.1). Додатковим рішенням того ж суду від 5.07.2000р. внаслідок повернення сторін договору у первісний стан з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3Г стягнуто 42 796грн.67коп. (а.с.21 т.1). 20.07.2000р. постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Індустріального районного управління юстиції відкрито виконавче провадження по виконанню додаткового судового рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 42 796грн.67коп. з зазначенням у відповідному виконавчому листі про набрання чинкості вказаного рішення 15.07.2000р. (а.с.33 т.1). Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється, що ОСОБА_4 рішення про стягнення з нього зазначеної суми не виконав. Стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошової суми є грошовим зобов'язанням, а згідно зі ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені обставини, ОСОБА_4, як боржник зобов'язаний відшкодувати ОСОБА_3 інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. За рішенням суду, що набрало законної сили 15.07.2000р., такою сумою є 42 796грн.67коп., а тому з урахуванням індексів інфляції за період з липня 2000р. по лютий 2009 року інфляційні витрати підлягають стягненню з ОСОБА_4 та складають 36690грн.09коп(42796,67х99,9x100,0x102,6x101,4x100,4x101,6x106,1x99,4x108,2x112,3x110,3x111,6x116,6x122,3 102,9x101,5= 36 690,09).

Оскільки висновки суду першої інстанції у вказаній частині не відповідають вимогам закону, його рішення на підставі п.п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає зміні в частині присудження до стягнення суми з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суми шляхом зменшення її розміру з 217 555грн.73коп. до 36690грн.09коп. У зв'язку з цим відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України зменшенню підлягають і присуджені до стягнення з ОСОБА_4 судові витрати по поверненню сплаченого судового збору з 1700грн. до 366грн.90коп. (а.с.110 т.1).

Що стосується судового рішення у іншій оскарженій частині, то скасуванню воно не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що на протязі тривалого часу, майже десяти років, судове рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суми не виконане навіть частково. Зазначена обставина про тривале неповернення ОСОБА_3 присуджених сум та надання ОСОБА_2 дозволу на зберігання майна у спірній квартирі стали причиною вселення ОСОБА_3 у вказану квартиру. ОСОБА_4 у судовому засіданні апеляційного суду заявив, що дозволяє ОСОБА_3 проживати у спірній квартирі та у рахунок боргу має намір залишити вказану квартиру за нею. У зв'язку з цим колегія суддів не вбачає підстав для виселення ОСОБА_3 зі спірної квартири та для відшкодування нею моральної шкоди. Крім того скасування накладеного постановами державного виконавця від 21.08.2000р., 11.10.2001р. арешту на квартиру АДРЕСА_1 у зв'язку з виконанням рішення суду про стягнення грошової суми може призвести до того, що примусове виконання вказаного рішення буде утруднене або і неможливе. Постанова державного виконавця від 11.10.2001р. про накладення арешту на квартиру здійснена ним на примусове виконання ухвали Індустріального райсуду м.Дніпропетровськ від 9.08.2001р., відомостей про скасування якої матеріали даної справи не містять (а.с.39 т.1). Вимога ОСОБА_2 про скасування ухвали суду першої інстанції від 6.08.2001р. також безпідставна, оскільки лежить поза межами матеріалів даної справи, у якій така ухвала фактично не була постановлена. Крім того постанову державного виконавця від 21.08.2000р., яка стосується частини квартири, що належить на праві власності ОСОБА_4 останній не оскаржував (а.с.38 т.1). Згідно ст.55 Закону України «Про виконавче провадження», ч.І ст.385 ЦПК України скаргу на рішення державного виконавця може бути подано протягом десятиденного строку. Пропуск вказаного строку майже на чотири роки ОСОБА_2 не обґрунтовано поважними причинами.

Враховуючи наведена, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,304,307, п.3.4 ст.309, ст.ст.316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 24 лютого 2009 року змінити в частині розміру присудженої до стягнення суми боргу, розміру витрат на повернення судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 36690грн.09коп. інфляційних витрат у зв'язку з неповерненням боргу та 366грн.90коп. на повернення сплаченого нею судового збору.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Судді: