Справа №2-458/10 28.10.2010 28.10.2010 28.10.2010
Справа № 22ц-7365/10р. Головуюча у 1-й інстанції Серебрякова Т.В.
Категорія 20 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

28 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Довжук Т.С.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Петровській О.С.,

за участю третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою представника позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 червня 2010 року за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_5,

треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_2, Комунальне підприємство «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі КП МБТІ),

про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И Л А:

11 січня 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

Позивачка зазначала, що 14 вересня 1991 року уклала письмовий договір купівлі-продажу з відповідачем ОСОБА_5, за яким придбала у власність 34/100 частини жилого будинку, який знаходиться по провулку Іпатових № 3 в м. Вознесенську Миколаївської області. Вказаний договір був посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку, умови договору були повністю виконані, але при його укладенні була допущена помилка та в перелік будівель та споруд помилково не було включено сарай літ. Е-1.

Посилаючись на викладене, позивачка просила позов задовольнити та визнати частково недійсним зазначений договір купівлі-продажу в частині не включення сараю під літ. Е-1 в перелік майна, яке переходило покупцю та включити його до переліку майна, що перейшло до неї за договором купівлі-продажу і визнати за нею право власності на цей сарай.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 червня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення третьої особи, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в межах її доводів не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачки належить на праві власності 34/100 частини будинку № 3 по пров. Іпатових в м. Вознесенську, а третім особам ОСОБА_6 і ОСОБА_2, відповідно, по 6/25 та 42/100 частини цього будинку (а.с. 131). 23 жовтня 1979 року ОСОБА_7 придбав у ОСОБА_8 34/100 частини цього будинку та у власність покупця перейшли зазначена частина будинку, веранда 2-1, кухня 2-2, дві кімнати 2-3 і 2-4, підвал (а.с. 164-165).

09 серпня 1985 року ОСОБА_7 зазначена частина будинку була продана ОСОБА_9 разом із сараєм під літ.Е-1 (а.с. 14), а 26 квітня 1991 року ОСОБА_9 в свою чергу продав зазначену частину будинку ОСОБА_5. В договорі купівлі-продажу також був зазначений сарай під літ Е-1 (а.с. 15-16).

14 вересня 1991 року між позивачкою та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу 34/100 частини зазначеного жилого будинку та в користування ОСОБА_3 перейшла частина житлового будинку літ. А-1, яка складається з жилих кімнат 2-1, 2-2; кухні 2-11; сіней 2-1; підвалу; сараїв літ. Д-1, З-1 і ? частини воріт (а.с. 7-8), тобто сарай під літ Е-1 в договорі вже не зазначений.

Між тим, матеріалами справи підтверджується, що будинок № 3 по пров. Іпатових належав на праві власності подружжям ОСОБА_8 та ОСОБА_10. Ухвалою Вознесенського міського суду Миколаївської області від 24 січня 1978 року була затверджена мирова угода по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_11 про реальний розподіл зазначеного будинку, за яким, спірний сарай був залишений у власності ОСОБА_10, а у власність ОСОБА_8 перейшло право власності на 34/100 частини жилого будинку та підвал (а.с. 62). Зазначена ухвала набрала законної сили та не оспорювалася.

Після смерті ОСОБА_10 спадщину 26 травня 2004 року прийняла його дочка ОСОБА_12 та спадщина складалась із 42/100 частини зазначеного будинку, сараю Б-1, погребу В п/д, літньої кухні Г1, літньої кухні Ж-1, вбиральні, огорожі 1-7, споруди-8, сараїв Д1, Г1, К1 та спірного сараю літ. Е-1 (а.с. 174).

13 вересня 2004 року між ОСОБА_12 та третьою особою ОСОБА_13 було укладено договір купівлі-продажу 42/100 частини будинку № 3 по пров. Іпатових в м. Вознесенську з господарськими, побутовими будівлями та спорудженням, в тому випадку і зі спірним сараєм під літ Е-1 (а.с. 172).

Вказаний договір купівлі-продажу позивачкою не оспорювався.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що спірний сарай під літ Е-1 знаходився у власності ОСОБА_10 та на законних підставах перейшов до його доньки ОСОБА_12, як спадкоємиці, а потім до третьої особи ОСОБА_13 на підставі договору купівлі-продажу.

Посилання позивачки на те, що ОСОБА_7 побудував саме спірний сарай, якій був оформлений у встановленому законом порядку, не підтверджені будь-якими доказами.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 60 ЦПК України).

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу 34/100 частини зазначеного будинку, укладено між нею та ОСОБА_5, частково недійсним та визнання права власності на сарай під літ Е-1 є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Висновок суду першої інстанції щодо необхідності обрання позивачкою іншого способу захисту порушеного права є зайвим та не впливає на правильність рішення суду про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права безпідставні, оскільки обставини, на які посилається позивачка, не мають правового значення для даного спору.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді