Справа № 2-496/10
01 вересня 2010 року Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого судді - Іващенко С.О.,
секретаря судових засідань - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -
Позивач у судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. В матеріалах справи міститься заява позивача, з якої вбачається, що він підтримує позовні вимоги та просить розглядати справу за його відсутності. Крім того у заяві зазначає, що не заперечує проти розгляду справи у порядку заочного розгляду.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень за позовом не надав.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення, оскільки у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність представника позивача та відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що 20 лютого 2009 року приблизно o 11 годині 30 хвилин ОСОБА_3 здійснюючи керування автомобілем НОМЕР_1 рухався по пр.-ту Московському зі сторони вул. Північної у напрямку б-ру ОСОБА_4 в м. Харкові та не дотримався безпечної швидкості та дистанції руху, чим порушив п. п. 12.1,13.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем марки «Опель Вектра» державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_2. У діях ОСОБА_2 порушення правил дорожнього руху України не встановлено.
Відповідно до положень ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлено ці обставини.
Судом встановлено, що з приводу вказаної ДТП відносно водія ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення від 20 лютого 2009 року, а 10 квітня 2009 року Фрунзенським районним судом м. Харкова винесено постанову № 3-1098/09, згідно якої відповідача ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у сумі 425 гривень.
За правилом ст. 213 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність , допустимість , достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
На підставі дослідження усіх обставин справи суд приходить до висновку, що в даній дорожній ситуації дії водія ОСОБА_3 в даній дорожньо-транспортній ситуації також не відповідали вимогам Правил дорожнього руху України і настання події ДТП мало місто також і через порушення з його боку п.12.1,13.1 Правил дорожнього руху України.
Згідно з ч. 1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, заподіяна майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
На підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою.
У абзац 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування збитку» з подальшими мінами і доповненнями від 8 липня 1994 р. № 7, від 30 вересня 1994 г. № 11 вказано, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати яку-небудь діяльність, здійснення якої створює підвищену вірогідність спричинення шкоди через неможливість контролю за нею людиною. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, повинна наступати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих особливостей.
У абзац 2 , 3 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування збитку» з подальшими змінами і доповненнями від 8 липня 1994 р. № 7, від 30 вересня 1994 г. № 11 вказано, що під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки через право власності, повного господарського ведення, оперативного управління або по інших підставах (договори оренда, довіреність і т.п.).
Таким чином, відповідальність за шкоду перед потерпілим ОСОБА_2 відповідно до ст. 1187, ст. 1188 ЦК України, несе лише власник джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_3
Відповідно до ст.. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
На підставі ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода складається з душевних страждань, які фізична особа зазнала, у звязку з пошкодженням її майна.
Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
У абзац 1 і 2 п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнового) шкоди» вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру унаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у зв'язку з погіршенням здоров'я, в порушенні права власності (зокрема інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, в порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного суспільного життя, порушенні відносин з навколишніми людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Суд вважає, що з вини відповідача ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_2 завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнавав у звязку з подіями дорожньо-транспортної пригоди.
При визначенні судом розміру відшкодування завданої позивачу ОСОБА_2 моральної шкоди суд виходить з вимог розумності та справедливості та враховує обставини, викладені вище.
Суд оцінює моральну шкоду, причинену ОСОБА_2 у розмірі визначену позивачем - 8000 гривень.
З урахуванням вищезазначеного, суд не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, які є у матеріалах справи.
Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача стосовно майнового характеру та моральної шкоди у повному обсязі.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом судової справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: витрати на інформаційно-технічне забезпечення, витрати повязані з проведенням судових експертиз та ін.
Судові витрати в справі визначаються судом виходячи з положень ст. 88 ЦПК України.
Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів сплачений судовий збір при зверненні до суду з позовом у сумі 258 гривень 20 копійок, витрати, повязані з інформаційно-технічним забезпеченням розгляди справи у розмірі 250 гривен; витрати, повязані з оплатою висновку спеціаліста - авто товарознавця № 5442 від 23.06.2009 року у розмірі 510 гривень 67 копійок, що підтверджується відповідними квитанціями.
На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування збитку» з подальшими змінами і доповненнями від 8 липня 1994 р. № 7, від 30 вересня 1994 г. № 11, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнового) шкоди» ст.ст. 22, 23, 1166 ч. 1, 1167 ч. 1, 1187 ч.2, 1188 ЦК України, ст. 54 Закону України „Про власність, ст.ст. 10,11, 79, 88, 209, 212, 214, 215, 218, 224-229 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування майнової шкоди у розмірі 17 309 ( сімнадцять тисяч триста дев'ять ) гривень 95 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму у рахунок відшкодування моральної шкоди 8 000 ( вісім тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 258 ( двісті п'ятдесят вісім ) гривень 20 копійок та 250 ( двісті п'ятдесят ) гривень витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму у рахунок відшкодування витрат, пов'язаних з проведенням авто товарознавчої експертизи у розмірі 510 ( п'ятьсот десять) гривень 67 копійок.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Надруковано у нарадчій кімнаті.
Г оловуючий -суддя: